Справа № 147/183/21
Провадження № 2/147/279/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

09 серпня 2021 року смт.Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Мудрак А.М.,

з участю секретаря Чудак Г.І.,

представника позивача адвоката Новака Д.М. ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в сумі 959467,47 доларів США.

В обгрунтування позовної заяви покликається на те, що 11.07.2019 між ним та громадянином ОСОБА_2 укладено Договір позики. Згідно умов вказаного Договору, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 позику в розмірі 197 000, 00 доларів США, яку зобов`язався повернути в строк до 11.11.2019 та сплатити відсотки за користування позикою у розмірі 2,5 процента за місяць щомісячно (до 11 числа кожного місяця), аж до повного повернення всієї суми боргу. Також, у разі несвоєчасного повернення позики та (або) відсотків - Відповідач зобов`язується сплатити штраф у розмірі одного відсотка від неповернутої суми за кожен прострочений день. На виконання відповідного договору позики від 11.07.2019 року ОСОБА_2 надав ОСОБА_1 розписку про отримання грошової позики у розмірі 197000,00 доларів США.

Однак, відповідач, не повернув ні основну суму боргу, а ні відсотки за користування позикою у строк, передбачений відповідним договором позики. Після закінчення строку дії договору ОСОБА_2 жодних дій направлених на повернення боргу не вчинив. В зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача основне тіло позики 197000,00 доларів США, також 2,5 % за користування позикою, що передбачено умовами договору в сумі 19700,00 доларів США. Також просить стягнути з ОСОБА_2 штраф(неустойку) в розмірі 1% від неповернутої суми позики за кожен день прострочення повернення позики, що становить 719050,00 доларів США. Також 3% річних у відповідності до вимог ст.625 ЦК України в розмірі 9099,78 доларів США та індекс інфляції за період з 12.08.2019 по 24.02.2021 що складає 14617,69 доларів США, тобто загальна сума заборгованості складає 959467,47 доларів США. Крім того просив стягнути з нього понесені судові витрати.

Ухвалою судді від 29 березня 2021 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 16 червня 2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, 20.04.2021 подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останній скористався своїми процесуальними правами.

Представник позивача - адвокат Новак Д.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, за обставин викладених в позовній заяві, додатково пояснив, що договір позики укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є дійсним, він відповідає нормам закону, розписка є формою укладеного договору, що не заборонено чинним законодавством. Крім того в судовому засіданні зазначив, що докази понесених витрат за надання правової допомоги та розрахунок надасть протягом строку, передбаченого ч.8 ст.141 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату та час розгляду справи, однак конверт з повісткою повернутий з відміткою «Адресат відсутній» (а.с.78,79), а також ОСОБА_2 було вручено рекомендоване повідомлення (а.с.47, 90). Відзиву на позовну заяву не подав.

Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання та про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, слід провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Згідно з ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, вислухавши позиції представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

У статті 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства окремо виділено свободу договору, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з ч.1 ст. 627 ЦК України у поєднанні зі статтею 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, що є принципом договірного права.

Відповідно до частин першої-третьої статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, що не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства або врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства свої правовідносини, які не врегульовані цими актами, або у договорі відступити від актів цивільного законодавства і врегулювати їх на власний розсуд, за виключенням, якщо у цих актах прямо зазначена заборона відходу від їх положень або якщо їх обов`язковість для сторін випливає з їх змісту або з суті правовідносин, що виникли між сторонами.

Положеннями ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актам цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ч.1, ч.2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частиною першою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Разом із тим, відповідно до положень статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Судом встановлено, що 11 липня 2019 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , укладено договір позики.

Формою договору сторонами обрано у виді розписки, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_2 11 липня 2019 року отримав від ОСОБА_1 у борг гроші в сумі 197000,00 доларів США під 2,5 відсотків в місяць. Зобов`язується повернути позику в строк до 11 листопада 2019 року. Відсотки зобов`язується сплачувати щомісячно до 11 числа кожного місяця, починаючи з 11.08.2019, аж до повного повернення всієї суми боргу. У разі несвоєчасного повернення позики та/або відсотків зобов`язався сплатити штраф у розмірі 1 відсоток від неповернутої суми за кожен прострочений день. Підписуючи дану розписку, підтвердив, що діє добровільно, без будь-якого застосування фізичного та психологічного тиску, розуміючи значення своїх дій та зміст договору позики(а.с.7).

Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Аналіз зазначених правових норм у поєднанні із положенням статті 6 ЦК України дає підстави для висновку, що Цивільний кодекс як кодифікований акт у галузі цивільного права не містить вичерпного переліку всіх видів договорів і не передбачає повної правової регламентації, а тому особа вправі врегулювати свої правовідносини шляхом укладання правочину, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

До аналогічного висновку прийшов ВС у постанові від 29.07.2020 по справі № 316/1988/16-ц.

Згідно з ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України.)

Позивачем в позовній заяві завлено вимогу про стягнення з відповідача як основної суми позики, так і відсотків та штрафних санкцій.

Зокрема, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 суму позики 197000,00 доларів США.

Також проценти за користування позикою, що передбачено договором(розпискою) в розмірі 2,5 % на місяць. З розрахунку позивача слідує, що станом на 11.11.2019 ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити 19700,00 доларів США сума несплачених процентів за користування позикою ( 197000х2,5% х 4міс.=19700 доларів США).

Також позивач просить стягнути штраф в розмірі 1% від неповернутої суми позики за кожен день прострочення повернення позики. В якості обрахунку зазначив, що за період з 24.02.2020 по 24.02.2021 відповідач зобов`язаний сплатити штраф (неустойку) в розмірі 1% від неповернутої суми позики за кожний день прострочення повернення позики, що становить 719 050.00 доларів США (1970,00 доларів США (1% від неповернутої суми позики) х 365 (кількість днів прострочення повернення позики з урахуванням ст. 258 ЦК України).

Наведений розрахунок штрафу (неустойки) узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові ВП ВС від 21.08.2019 року по справі №727/9352/17. Зокрема, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Крім того, позивачем ставиться вимога про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 9099,78 доларів США, що підтверджено розрахунком (197000,00 доларів США х 562 дні х 3/100/365=9099,78 доларів США.).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем в якості доказів надано суду належний обрахунок заборгованості за договором позики щодо відсотків в розмірі 2,5%, штрафу в розмірі 1% та 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України.

Натомість відповідачем не надано суду жодного доказу чи спростування обрахунків позивача щодо нарахувань заборгованості за договором позики.

Крім того, позивачем ставиться вимога про стягнення індексу інфляції за період з 12.08.2019 по 24.02.2021 в розмірі 14617,69 доларів США. В якості обрахунку зазначено 197000х1,7000=14617,69 доларів США. Однак позивачем не доведено що саме даний відсоток застосований ним при обрахунку є правильним та єдиним за період з 12.08.2019 по 24.02.2021, в зв`язку з чим суд вважає вимогу про стягнення індексу інфляції необгрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення.

Позивачем в позовній заяві ставляться вимоги про стягнення заборгованості за договором позики в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Отже, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч.1 ст. 1046 ЦК України, а також ч.1 ст.1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14- 134цс18.

Також, в постанові ВП ВС від 16.01.2019 по справі № 373/2054/16-ц виклав наступну правову позицію: «У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику».

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Суд вважає, що обставини викладені позивачем в обгрунтування позовних вимог щодо стягнення заборгованості за договором позики є частково підтвердженими.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та аналізуючи зібрані по справі докази, керуючись правовими нормами, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики підлягають частковому задоволенню, а саме 197000 доларів США (основна сума позики) + 19700 доларів США(проценти за користування позикою)+719050,00 доларів США (1% від неповернутої суми позики)+9099,78 доларів США(3% річних відповідно до ст.625 ЦК України), всього на суму 944849,78 доларів США.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 11350,00грн., що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 03.03.2021.(а.с.23).

Отже з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 581,00грн. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, решта підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на вищевказане, часткове задоволення позовних вимог, з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача судовий збір в розмірі 11177,48грн. (944849,78 доларів США розмір задоволених вимог х 100/ 959467,47 доларів США розмір заявлених позовних вимог = 98,48% задоволених вимог; 11350 грн. х 98,48 % /100 % = 11177,48 грн.).

Керуючись ст. ст.141, 259, 263-265, 268, 280-284 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 944849,78 доларів США (дев`ятсот сорок чотири тисячі вісімсот сорок дев`ять доларів США 78 центів) заборгованості з повернення коштів за договором позики, з яких: 197 000,00 доларів США - сума неповерненої позики; 19700, 00 доларів США - сума несплачених процентів за користування позикою; 719 050,00 доларів США - сума штрафу (неустойки); 9099,78 доларів США - сума нарахування 3 % річних.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 11177,48 грн.(одинадцять тисяч сто сімдесят сім гривень 48 коп.).

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Тростянецьким районним судом Вінницької області за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції, в порядку визначеному п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, в 30 - денний строк з дня проголошення рішення, а особами, що не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення протягом тридцяти днів з дня отримання копії даного рішення.

Повне ім`я сторін:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , місце реєстрації АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 13 серпня 2021 року.

Суддя А.М.Мудрак