Провадження № 2/537/134/2021
Справа № 537/3149/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2021 року м. Кременчук

Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді Мурашової Н.В.,

за участю секретаря Должаніци В.С.,

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Шульги О.А.,

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Болгар О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні суду із застосуванням відеоконференцзв`язку в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми попередньої оплати за усним договором купівлі-продажу,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог.

11.09.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму попередньої оплати за договором купівлі-продажу в розмірі 135035 грн., а також понесені позивачем судові витрати в розмірі 1350,35 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в листопаді 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений в усній формі договір купівлі-продажу деревного вугілля, вартістю 8 грн./кг, в кількості здійсненої попередньої оплати, в строк 1 місяць з дня здійснення попередньої оплати по кожному платежу попередньої оплати окремо. ОСОБА_1 виконав свої зобов`язання за вказаним договором, перерахував ОСОБА_2 грошові кошти на загальну суму 150000 грн., а саме 03.11.2017 року 70000 грн., 07.12.2017 року 40000 грн., 22.05.2018 року 40000 грн. Проте ОСОБА_2 не виконав своїх зобов`язань за договором в повному обсязі. З цих підстав ОСОБА_2 повернув ОСОБА_1 частину сплачених в рахунок попередньої оплати грошових коштів в загальному розмірі 14965 грн., а саме 05.03.2019 року 5000 грн., 31.12.2019 року 4965 грн., 08.09.2020 року 5000 грн. Проте ОСОБА_2 не повернув попередню оплату за укладеним договором купівлі-продажу деревного вугілля на суму 135035 грн. та не виконав зобов`язань за цим договором, не поставив деревне вугілля За таких обставин, посилаючись на положення ст.ст. 11, 509, 655, 693, 525, 526, 530, 599 ЦК України, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх майнових прав з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму попередньої оплати за договором купівлі-продажу деревного вугілля в розмірі 135035 грн., укладеним в усній формі, а також понесені судові витрати в розмірі 1350,35 грн.

Короткий зміст відзиву на позов.

ОСОБА_2 подав до суду відзив на позов ОСОБА_1 про стягнення суми попередньої оплати за договором купівлі-продажу деревного вугілля, в якому заперечував проти його задоволення. В обґрунтування відзиву на позов зазначено, що в порушення положень ст.81 ЦПК України позивач ОСОБА_1 не подав суду належних допустимих та достатніх доказів на обґрунтування своїх позовних вимог, щодо укладення між сторонами усного договору купівлі-продажу деревного вугілля, за умовами якого сторони дійшли згоди, що ОСОБА_2 поставить ОСОБА_1 деревне вугілля за ціною 8 грн./кг в обсязі проведених попередніх оплат, в строк 1 місяць з моменту здійснення попередньої оплати, тобто до 03.12.2017 року 8750 кг деревного вугілля, до 07.01.2018 року 5000 кг деревного вугілля, до 22.06.2018 року 5000 кг деревного вугілля. Так, в поданих позивачем ОСОБА_1 квитанціях від 03.12.2017 року та від 07.12.2017 року про проведення оплат на користь ОСОБА_2 у розмірі відповідно на суму 70000 грн. та 40000 грн. не зазначено призначення платежу. Призначення платежу як продаж деревного вугілля зазначено лише в одній квитанції від 22.05.2018 року на суму 40000 грн. Твердження ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 не виконав своїх зобов`язань за усним договором купівлі-продажу деревного вугілля спростовуються копіями накладних №2 від 02.12.2017 року, №4 від 10.02.2018 року, №5 від 30.05.2018 року про поставку ОСОБА_2 для ОСОБА_1 деревного вугілля. ОСОБА_2 добровільно повернув ОСОБА_1 грошові кошти за невиконане зобов`язання з продажу деревного вугілля в загальному розмірі 14965 грн., а саме 05.03.2019 року 5000 грн., 31.12.2019 року 4965 грн., 08.09.2020 року 5000 грн., що визнав сам ОСОБА_1 в своєму позові. ОСОБА_2 здійснив поставки деревного вугілля, зокрема, транспортним засобами ФОП ОСОБА_3 . За таких обставин ОСОБА_2 вважав, що повністю виконав свої зобов`язання з поставки деревного вугілля ОСОБА_1 зу усною домовленістю, а позовні вимоги останнього є безпідставними.

Рух справи.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21.10.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01.03.2021 року задоволено клопотання відповідача ОСОБА_2 про витребування доказів, а саме витребувано у ФОП ОСОБА_3 документи щодо здійснення ОСОБА_2 поставок деревного вугілля для ОСОБА_1 потягом 2017-2018 років, належними їй транспортними засобами, а саме акти приймання-передачі, товарно-транспортні накладні, подорожні листи, тощо.

Позиція учасників справи в судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_1 не з`явився в судове засідання, хоча повідомлявся належним чином про місце і час розгляду справи.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Шульга О.А. приймав участь в судовому засіданні із застосуванням відеоконференцзв`язку, підтримав позов, просив його задовольнити з наведених в ньому підстав. Також адвокат Шульга О.А. додав, що ОСОБА_1 є фізичною особою підприємцем, сферою діяльності якого є постачання деревного вугілля. Через свої підприємницькі зв`язки ОСОБА_1 дізнався про постачальника деревного вугілля ОСОБА_2 , з яким в листопаді 2017 року уклав в усній формі договір купівлі-продажу деревного вугілля з метою забезпечення своєї підприємницької діяльності.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Болгар О.І. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві. Також зазначила, що ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, одним із видів діяльності якого є постачання деревного вугілля з метою отримання прибутку. Саме між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу деревного вугілля в усній формі. Що підтверджено копіями накладних №2 від 02.12.2017 року, №4 від 10.02.2018 року, №5 від 30.05.2018 року про поставку ФОП ОСОБА_2 для ОСОБА_1 деревного вугілля. З огляду на наведені обставини, спір виник між двома фізичними особами-підприємцями з приводу здійснення ними господарської діяльності при виконанні договору купівлі-продажу деревного вугілля, укладеного в усній формі. Але такий спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. За таких обставин ОСОБА_4 просила закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми попередньої оплати за договором купівлі-продажу деревного вугілля на підставі, оскільки цей спір виник між двома суб`єктами підприємницької діяльності фізичними особами-підприємцями з приводу здійснення ними господарської діяльності.

Позиція суду першої інстанції.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість доводів сторін, встановив наступне.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Частиною першою статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до частини першої статті 42 Конституції України, кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Згідно зі статтею 42 ГК України, підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Частиною першою статті 128 ГК України визначено, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 128 ГК України, громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється.

За частиною першою статті 58 ГК України, суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи ФОП у порядку, визначеному законом.

Положеннями частини першої статті 20 ГПК України, визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Як вбачається з Інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 15.01.2002 року, ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 09.04.2010 року. Відсутні відомості про припинення ними підприємницької діяльності.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Шульга О.І. визнав, що ОСОБА_1 уклав договір купівлі-продажу деревного вугілля саме як фізична-особа підприємець для забезпечення здійснення підприємницької діяльності з постачання деревного вугілля. Також і представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Болгар О.І. в судовому засіданні стверджувала, що ОСОБА_2 уклав договір купівлі-продажу деревного вугілля саме як фізична особа-підприємець для забезпечення здійснення підприємницької діяльності з постачання деревного вугілля, що підтверджено наданими ним копіями накладних про поставку деревного вугілля, на яких постачальником зазначено саме ФОП ОСОБА_2 із відтиском його печатки.

Відтак, суд встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є господарсько-правовими, оскільки існує спір між двома фізичними особами-підприємцями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 при виконанні правочину у господарській діяльності. А тому суд дійшов висновку про те, що справа не підсудна суду загальної юрисдикції, а спір між сторонами повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України, встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Наведене відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі №209/1721/14-ц (провадження №14-418цс19), у якій були встановлені подібні правовідносини.

Окрім того, у постанові від 23.09.2020 року (справа №623/1415/18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду дійшов аналогічних висновків щодо підсудності таких спорів.

Згідно п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням вищевикладеного, на підставі п. 1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд приходить до висновку про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми попередньої оплати за договором купівлі-продажу, оскільки такий спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд роз`яснює позивачеві ОСОБА_1 , що розгляд його справи віднесено до юрисдикції Господарського суду Полтавської області відповідно до ч.1 ст.27 ГПК України, оскільки такий позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

В ч.2 ст.256 ЦПК України встановлено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись ст.255, ст.256, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суддя

у х в а л и в :

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми попередньої оплати за договором купівлі-продажу закрити на підставі п. 1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду на протязі п`ятнадцяти днів з дня складення її повного тексту. Учасник справи, якому повний текст ухвали не було вручено у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст ухвали складений 02.08.2021 року.

Суддя Крюківського районного суду

м. Кременчука Полтавської області Мурашова Н.В.