Справа № 462/1784/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2021 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді - Пилип`юк Г.М.,

за участю секретаря - Дмитрук Р.-А.Р.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та оплату додаткових витрат на дітей,

в с т а н о в и в:

позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 16.03.2018 року та постанови Львівського апеляційного суду від 13.11.2018 року про стягнення із ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 аліментів у розмірі по 1500 грн. щомісячно і до досягнення дітьми повноліття та стягнути із відповідача додаткові витрати на дітей. В обгрунтування позову покликається на те, що діти проживають з нею та перебувають на її утриманні, відповідач не надає належної та достатньої допомоги на їх утримання. Крім цього, просить стягнути із відповідача додаткові витрати, з яких витрати на оздоровлення, курси лікувального масажу, заняття з плавання, заняття з англійської мови, заняття з карате, оплата шкільних обідів, майбутнє відвідування сина підготовчих курсів до школи, придбання спеціальних розвиваючих зошів та книжок, лікування зубів. У зв`язку із наведеним просить позов задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 05.05.2021 року відкрито провадження у справі розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

23.06 2021 року відповідач подав відзив, в якому заперечив щодо задоволення позову повністю, зазначив, що відпочинок на морському узбережжі було рекомендовано лише одному з синів, готель де позивач разом із синам відпочивала не надавав жодних послуг із оздоровлення та/або санаторно-курортного лікування, вказує, що незважаючи на аргументи позивача про погіршення її матеріального стану вона здійснила поїзду за кордон для відпочинку. Також позивач не повідомила відповідача, що буде перебувати разом із дітьми закордоном. Також заперечує щодо стягнення із нього половини витрат за проходження курсу лікувального масажу, оскільки ці масажі були лише рекомендацією лікаря, також не надано жодного підтвердження, що син дійсно відвідував курси лікувального масажу. Заперечує стягнення витрат за відвідування групових навчань з плавання ОСОБА_4 , оскільки не надано підтвердження, що дана організація відноситься до дитячого закладу оздоровлення, а щодо ОСОБА_3 , то йому не було рекомендовано лікарем будь-які заняття в басейні. Заперечив щодо стягнення додаткових витрат на заняття з англійської мови, оскільки не надані докази що ці заняття викликані особливими обставинами і що дитина дійсно відвідує дані заняття. Також вказує, що щодо інших додаткових витрат вказаних позивачкою, а саме: відвідування заняття з карате, оплата обідів у школі, відвідування підготовчих занять до школи, придбання спеціальних розвиваючих зошитів та книжок не обгрунтовано особливі обставини, які викликали б необхідність у цих додаткових витратах, також позивачка жодним чином не обгрунтувала наявність вказаних нею обставин та дійсність сум витрачених або які очікує понести. Зазначив, що його фінансовий стан не покращився. Тому він не має змоги сплачувати більший розмір. Просить відмовити в позові повністю за безпідставністю вимог.

Представник позивача 01.07.2021 року подав до суду відповідь на відзив, у якому вказує на безпідставність заперечень відповідача проти позову і просить позов задовольнити.

Відповідач 14.07.2021 року подав до суду заперечення на відповідь на відзив, у якому підтримує свій відзив та просить відмовити у задоволенні позову за безпідставністю вимог.

Разом з подачею позовної заяви позивач подала клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання з метою надання додаткових прояснень по суті справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін.

Згідно ч. 6 ст. 279 ЦПК України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Як вбачається із позовних вимог, предметом позовних вимог є збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагає проведення судового засідання з повідомленням сторін.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що для повного та всебічного встановлення обставин справи немає необхідності проведення судового засідання з повідомленням сторін, а тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходив з наступного.

Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 /а.с.14/. Батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 /а.с.15/.

Як вбачається із долученої до матеріалів справи копії рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16.03.2018 р., з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей вирішено стягувати аліменти у розмірі по 2000,00 грн., і на утримання дружини 1500 грн до ІНФОРМАЦІЯ_3. Також визначено місце проживання дітей разом із матір`ю /а.с.16-20/. Постановою Львівського апеляційного суду змінено рішення першої інстанції в частині розміру аліментів і постановлено стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 по 1500 грн щомісячно на утримання дітей та 1000 грн на утримання дружини до ІНФОРМАЦІЯ_3. /а.с. 21-27/.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтями 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною другою статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. 150, 180-182, 192

Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років на з 01.01.2021 - 1921 грн.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років на з 01.01.2021 - 2395 грн.

Розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним (правовий висновок у постанові Верховного Суду від 30.10.2019 у справі № 462/4973/15-ц).

Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 61-51сво18).

Зміна сімейного стану позивача, а саме народження інших дітей/дитини без підтвердження погіршення його матеріального становища, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Дана правова позиція міститься в постанові Верховного суду від 16.09.2020 у справі № 565/2017/19.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З огляду на ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням встановлених судом обставин у справі та проаналізованих правових норм та практики Верховного Суду суд приходить до наступних висновків.

Так як у платника аліментів, відповідача, змінився матеріальний стан: він має стабільний дохід, припинив сплачувати аліменти в сумі 1 000 грн. на утримання матері дітей, які сплачував до досягнення меншою дитиною трьохрічного віку, з урахуванням розміру його доходу, віку дітей, розміру мінімального та рекомендованого розміру аліментів, визначених законодавством, встановленого державою прожиткового мінімуму для дитини до 6 років та для дитини від 6 до 18 років, а у позивачки погіршилось матеріальне становище, оскільки після досягнення меншим із дітей трьохрічного віку припинилася виплата державної соціальної допомоги в розмірі 860 грн. в місяць, а також стягнення аліментів в її користь в розмірі 1 000 грн. в місяць, суд вважає за можливе збільшити вже визначений Львівським апеляційним судом розмір аліментів, стягнутих з відповідача до 2 500 грн. на кожну дитину.

При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Окрім того позивачка просить стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дітей.

Згідно із частиною 1 статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до частини 2 статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Зазначена позиція узгоджується з позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 26 березня 2018 року справа №487/3431/15-ц, від 17 травня 2018 справа № 643/11742/16-ц та від 26 вересня 2018 року № 761/6933/17.

Позивачка зазначає, що протягом 2018 - 2020 років понесла додаткові витрати на оздоровлення та розвиток здібностей дітей.

З медичної документації вбачається, що малолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено діагноз: гострий обструктивний бронхіт із затяжним перебігом, де лікарем надано рекомендації: вітамінотерпаія, оздоровлення в літній період на морських узбережжях, санаторно-курортне лікування, /а.с. 28/. Малолітньому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено діагноз: деформація грудної клітки, порушення постави, плосковальгусна деформація обох стоп І-ІІ ст., де лікарем надано рекомендації: курси лікувального масажу двічі на рік, курси лікувальної фізкультури двічі на рік, ортопедичне взуття на устилці, плавання, /а.с. 29/.

Згідно з довідкою №12-02 від 12.02.21 виданою Г.О.СК «Аква-Віта-Спорт» ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відвідували групові заняття в басейні в спортивному клубі, де місячний абонемент по 8 тренувань становить 700 грн., а саме ОСОБА_3 з 03.09.2019 по 20.12.2019; з 04.02.2020 по 10.03.2021 та ОСОБА_4 з 15.09.2020 по 06.11.2020, з 02.02.2020 по 12.02.2020, /а.с. 52/.

Відповідно до довідки №29-01 від 29.01.2021 виданою ТзОВ «СПА-Центр «Три стихії» ОСОБА_3 відвідував групові тренування в басейні з 01.09.2020 по 23.10.2020, де оплата двох абонементів по 8 тренувань становила 1200 грн., /а.с. 53/.

Відповідно до довідки №08-02 від 08.02.2021 виданою ТзОВ «СПА-Центр «Три стихії» ОСОБА_3 відвідує групові тренування, де вартість абонементу становить 700 грн., /а.с. 54/.

Згідно із скріншотом архіву платежів АТ «ПРИВАТБАНК» від 15.12.2020 за навчання ОСОБА_3 в СЗШ №40, 2-А клас проведено оплату на суму 320 грн. /а.с. 55/.

За таких обставин, суд вважає доведеними додаткові витрати на дітей, а саме на плавання та навчання з англійської мови на загальну суму 7120 грн. (4900 грн.+1200 грн.+ 700 грн.+ 320 грн = 7120 грн.).

За таких обставин, з урахуванням принципу співмірності, оскільки витрати понесені на утримання дитини, мають покладатися на обох батьків, відповідно, відповідач, як другий із батьків, який є фізичною особою-підприємцем, отримує постійний дохід, повинен нести половину вартості додаткових витрат, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 понесені позивачем додаткові витрати в розмірі 3560 грн. (7120 грн. : 2 особи).

Разом з тим, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів про те, що додаткові витрати на її відпочинок із дітьми біля моря у Туреччині та Єгипті були пов`язанні з особливим станом здоров`я дитини, зокрема, позивач мала б надати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо потреб дитини у відпочинку біля моря за кордоном.

Також, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо відпочинку дитини разом з нею на морі саме в Туреччині та Єгипті в лікувальних цілях, викликаних станом здоров`я їх сина.

Таким чином, вказана країна для відпочинку і загального оздоровлення дитини була обрана позивачем на власний розсуд, без погодження із відповідачем та за відсутності рекомендацій лікарів щодо потреб дитини у відпочинку біля моря за кордоном.

За таких обставин, в суду немає достатніх правових підстав для стягнення з відповідача половини вартості витрат, які понесла позивач на відпочинок дитини біля моря за кордоном, а відтак, позов в частині вказаної вимоги задоволенню не підлягає.

Стосовно решти позовних вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат, зокрема витрат на відвідування курсів масажу, відвідування заняття з карате, оплата обідів у школі, відвідування підготовчих занять до школи, придбання спеціальних розвиваючих зошитів та книжок суд вважає необхідним відмовити, оскільки в цій частині вимог позивача здійснені нею витрати не викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) і не є додатковими витратами на утримання дитини в розумінні статті 185 СК України, а входять до складу аліментних платежів, які відповідач сплачує щомісячно, окрім того не надано жодного документального підтвердження на понесення таких.

Зазначена позиція узгоджується з позицією, викладеною в ухвалі Верховного Суду від 30 липня 2018 року у справі №522/6424/16-ц та постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі №520/12681/17.

Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, а саме в частині збільшення розміру аліментів, то такі слід збільшити до 2500 грн. на кожну дитину щомісячно та у частині стягнення з відповідача на користь позивача половини додаткових витрат, які складаються із витрат на плавання та навчання з англійської мови на загальну суму 7120 грн., а відтак з відповідача на користь позивача підлягає 3560грн. (7120 грн. : 2 особи), у решті вимог відмовити.

Судовий збір в сумі 908 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, оскільки позивач була звільнена від сплати такого при зверненні до суду з даною позовною заявою відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 81,89,141,263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та оплату додаткових витрат на дітей - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 3560 (три тисячі п`ятсот шістдесят ) гривень 00 коп.

Змінити розмір аліментів, визначених постановою Львівського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року, та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. з індексацією відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Змінити розмір аліментів, визначених постановою Львівського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року, та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн., з індексацією відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

У решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКП: НОМЕР_4 ).

Суддя: Г. М. Пилип`юк

Оригінал рішення.