Справа № 204/2534/19
Провадження № 2/204/42/21 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2021 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Третя дніпровська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання свідоцтва про право на спадкування за законом недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даною позовною заявою (яку пізніше було уточнено), в якій просила визнати Свідоцтво про право на спадкування за законом від 19.06.2018 року видане державним нотаріусом Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Крупською Л.В. та який посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 4-618 недійсним та надати ОСОБА_1 додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 у три місяці, а також стягнути судові витрати з відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка є матір`ю ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне їй нерухоме майно, що складається з Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_3 не склала заповіту. До першої черги спадкоємців відносяться: донька померлої - ОСОБА_1 та син - ОСОБА_4 . Разом з батьком та матір`ю позивач вела спільне господарство та побут, постійно доглядала за ними, піклувалася та надавала усіляку допомогу, між ними були тісні родинні відносини. Позивач займалася лікуванням матері та батьків, доглядала за ними, коли ті хворіли та знаходилися в лікарні. Також позивач займалася похованням і матері і батька. 12 листопада 2018 року позивач звернулася до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та надала всі необхідні документи для прийняття спадщини. Однак Постановою Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 16 листопада 2018 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку із тим, що нею пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини. Строк прийняття спадщини сплинув 01 лютого 2012 року. Внаслідок правової не обізнаності та в зв`язку з тим, що позивач отримала не вірну консультацію стосовно спадщини, а саме: в 2011 році остання звернулася до адвоката за консультацією, який їй пояснив, що оскільки позивач проживала разом зі своєю матір`ю на час відкриття спадщини, то у відповідності до ч. 3 ст.1268 ЦК України, прийняла спадщину, тим більше, що позивач не заявляла про відмову від неї. На підставі зазначеного позивач вважала себе такою, що отримала спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Оскільки спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 є її діти: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , то вони мають право на спадщину, що відкрилась після смерті матері на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , в рівних долях, тобто кожному з них по ј частин спадкової квартири. Заява відповідача про прийняття спадщини від 26 грудня 2017 року містить відомості щодо відсутності інших спадкоємців передбачених законом, також в матеріалах спадкової справи міститься витяг з газети «besplatka.ua», з текстом оголошення наступного змісту - мовою оригіналу «В связи с ухудшением здоровья прошу помочь в поиске наследника ( ОСОБА_5 ) - НОМЕР_8». Однак, відповідачеві достовірно було відомо, що його рідна сестра є також спадкоємцем першої черги, та такою, що прийняла спадщину після померлої матері, оскільки хоча і не була зареєстрована за одною адресою з померлою, однак фактично мешкала з нею разом та піклувалася про матір і вела сумісне господарство. Також відповідачеві достовірно відома адреса реєстрації та проживання позивача, так як і відомо, про те, що прізвище позивача вже більше 20 років не Вєтрова, а ОСОБА_6 . Зі змісту оголошення наданого в газету «besplatka.ua» нібито з метою розшуку позивача вбачається, що відповідач зробив все для того, щоб сестру не розшукали, надавши текст оголошення незрозумілого змісту та невірно зазначивши прізвище. Таким чином відповідач надав до Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області недостовірні відомості, навмисно ввів державного нотаріуса в оману, з метою отримати одноособово спадкове майно, що складається з Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , яке належало його матері ОСОБА_3 та позбавити позивача права на отримання спадщини. Не зважаючи на те, що у державного нотаріуса Третьої Дніпровською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області Крупської Л.В. були відомості щодо наявності ще одного спадкоємця першої черги та на те, що розшук спадкоємців нотаріусом не здійснювався, 19.06.2018 року державним нотаріусом Третьої Дніпровською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області Крупською Л.В. посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 4-618 Свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частку майна належного ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та видане відповідачу. Таким чином, вбачається, що в Свідоцтві про право на спадщину за законом допущена помилка, а саме: зазначаючи, що ОСОБА_4 є спадкоємцем Ѕ частки майна ОСОБА_3 , нотаріусом Крупською Л.В. вказано, що спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , а не з ј частки цієї квартири, хоча ОСОБА_3 на праві власності мала Ѕ частку спірної квартири, а тому вірним було вказати в Свідоцтві про право на спадщину за законом від 19.06.2018 року, що спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з ј частки квартири АДРЕСА_1 . Таким чином, в зв`язку із допущеною помилкою в свідоцтві про право на спадщину за законом та наданими недостовірними відомостями ОСОБА_4 було фактично позбавлено спадкоємця першої черги ОСОБА_1 на спадщину за законом у вигляді ј частки спадкового майна, а саме: ј частки квартири АДРЕСА_1 . Матеріали спадкової справи № 732/2017, заведеної 26 грудня 2017 року після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 містять копію свідоцтва про народження де зазначено прізвище ОСОБА_7 російською мовою, як ОСОБА_8 , копія паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_4 заяву від імені ОСОБА_4 та Свідоцтво про право на спадщину за законом видане ОСОБА_4 , між тим спадкове майно належало громадянці ОСОБА_3 . Матеріали спадкової справи не містять достовірних, не викликаючих сумнівів доказів родинних відносин з померлою ОСОБА_3 . Видане ОСОБА_4 19.06.2018 року свідоцтво про право на спадщину мало б було визнане недійсним в частині Ѕ частки спадкового майна, належного позивачу, - згідно ст. 1301 ЦК України, оскільки таке свідоцтво (яке є правовстановлюючим документом), порушує спадкові і майнові права позивача як таке, що видане іншій особі на частину майна, яке за законом належить іншій особі-позивачу. Оскільки відповідач прийняв спадщину лише в розмірі половини спадкового майна, нарівні з іншим спадкоємцем першої черги - позивачем та набув право власності на половину такого майна в порядку спадкування, і тому мав право на отримання свідоцтва про право на спадщину щодо успадкованого ним майна (1/4 його частки). Однак свідоцтво про право на спадщину від 19.06.2019 року видане ОСОБА_4 на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 , має бути визнаним недійсним повністю, оскільки ОСОБА_4 не надав до Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області доказів родинних відносин з померлою ОСОБА_3 . Враховуючи, що в оспорюваному свідоцтві взагалі відсутня інформація про другого спадкоємця ОСОБА_1 , яка спадщину прийняла та відсутність в матеріалах спадкової справи доказів родинних відносин ОСОБА_4 з померлою ОСОБА_3 відсутні прямі висновки щодо родинних стосунків «мати-син» між вказаним спадкодавцем і відповідачем є підстави для застосування ст. 1301 ЦКУ щодо визнання свідоцтва недійсним.

ОСОБА_4 було подано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування вищевказаного зазначив, що причини пропуску строку для прийняття спадщини, на які посилається позивач ОСОБА_1 , не визнаються поважними, а тому її позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Зазначає, що ним було надано відповідні документи, які підтверджують родинні відносини відповідача та його померлої матері. Зазначає, що він являється спадкоємцем за законом 1 черги, який належним чином прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_3 на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як постійно проживав і був зареєстрований разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом 6-ти місячного строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не заявив про відмову від неї. ОСОБА_1 дійсно являється рідною дочкою ОСОБА_3 , а тому згідно ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем за законом 1 черги. Але вона не здійснила дій, передбачених законом, направлених на прийняття спадщини. З метою встановлення кола спадкоємців померлої ОСОБА_3 відповідач займався розшуком його сестри ОСОБА_9 , з якою не підтримував ніяких стосунків: не знав ні адреси її помешкання або реєстрації, ні її зміненого прізвища, так як вона шлюб з ОСОБА_6 розірвала і зареєструвала шлюб з іншим чоловіком. 12 лютого 2018 року, а потім - 26 лютого 2018 року він двічі звертався до засобів масової інформації - газети «Besplatka.ua.», в якій були надруковані об`яви про те, що він розшукує спадкоємицю ОСОБА_10 і був зазначений для зв`язку його мобільний телефон. Він вказував відоме йому прізвище сестри, так як не знав чи змінила вона своє прізвище у зв`язку з реєстрацією другого шлюбу. Тільки після того, як не було отримано ніяких повідомлень від сестри ОСОБА_9 , він 19 червня 2018 року звернувся до Третьої державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері на належну їй Ѕ частину спадкової квартири. В цій заяві він посилався, що інших спадкоємців, передбачених законом, що прийняли спадщину після померлої ОСОБА_3 , у спадкодавця немає. Тільки після того, як державний нотаріус переконався в тому, що інші спадкоємці не об`явились, 19 червня 2018 року було видане відповідачеві свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері - ОСОБА_3 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 . З огляду на вказані обставини, які підтверджені належними і допустимими доказами, можливо зробити висновок, що оспорюване свідоцтво являється законним, так як видано на підставі чинного законодавства без будь-яких порушень норм матеріального права і Закону України «Про нотаріат».

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська залучено до участі у справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Третя дніпровська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - ОСОБА_2 , в якості правонаступника відповідача - ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивачка в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше її представник ОСОБА_11 надала клопотання, в якому просила позовні вимоги задовольнити, а розгляд справи провести без участі позивачки та її представника.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше її представник ОСОБА_12 надала заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Представник Третьої дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше завідуюча Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. надала заяву, в якій просила розгляд справи провести без участі представника Третьої дніпровської державної нотаріальної контори.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки не підлягають задоволенню по наступним підставам.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2018 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_13 , ОСОБА_4 , третя особа Третя Дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про встановлення факту, що має юридичне значення (факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини), визнання права на майно в порядку спадкування за законом, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа - Третя Дніпровська державна нотаріальна контора про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем і визнання права власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину квартири встановлено наступне.

ОСОБА_14 , 1935 року народження, та ОСОБА_3 , 1932 року народження, з 03 січня 1959 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , виданим Жовтневим р/б РАЦС м. Дніпропетровська 03 січня 1959 року, актовий запис № 9.

На підставі свідоцтва про право власності на житло від 01 березня 1994 року, виданого Виробничим об`єднанням «Південний машинобудівний завод» на підставі розпорядження (наказу) № 2771 від 01 березня 1994 року, ОСОБА_14 та ОСОБА_3 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 .

З відповіді Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради № 56 від 03 січня 2018 року вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі містяться відомості про реєстрацію права власності за адресою: АДРЕСА_2 , за гр. ОСОБА_14 Ѕ частина, за гр. ОСОБА_15 Ѕ частина на підставі свідоцтва про право власності від 01.03.1994 року, виданого Виробничим об`єднанням Південний машинобудівний завод, згідно розпорядження № 2771, зареєстровано КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 82п за реєстровим № 64.

Дошлюбне прізвище позивача за первісним позовом ОСОБА_1 « ОСОБА_7 », яке вона змінила на « ОСОБА_6 » у зв`язку з укладенням 26 квітня 1980 року шлюбу з ОСОБА_16 , актовий запис № 380, що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 1 від 22 червня 2018 року.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є донькою ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим повторно 30 серпня 2011 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 388.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є сином ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим Будинком щастя Ленінського району м. Дніпропетровська 11 березня 1965 року, актовий запис 684.

Отже, сторони по справі є рідними братом та сестрою.

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_14 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим 11 серпня 2010 року Відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 5640.

Судом встановлено та визнавалося сторонами, що на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_14 , тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 постійно проживали разом у будинку АДРЕСА_3 . При цьому, ОСОБА_14 був зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_3 (зареєстрований з 26 листопада 1999 року, знятий з реєстрації 30 жовтня 2012 року), що підтверджується довідкою № 9880 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 19 червня 2018 року, виданою Відділом обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур, а ОСОБА_15 з 28 березня1967 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується: відповідями Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 14/5-192 від 09 січня 2018 року та № 14/5-2299 від 29 березня 2018 року, а також довідкою Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 14/5-191 від 09 січня 2018 року. Наведені обставини визнавалися обома сторонами а тому доказуванню не підлягають.

Судом встановлено, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_14 , тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_6 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджується відомостями з адресно-довідкового підрозділу ГУМВС УДМС України в Дніпропетровській області та визнавалося сторонами по справи.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2020 року вищевказане рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2018 року залишено без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , про що було зроблено відповідний актовий запис № 5496 08 серпня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 08 серпня 2011 року Відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 5).

Після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина на належне їй майно.

При цьому, судом вище встановлено, що позивачка є рідною дочкою покійної ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

На підставі вищевказаного, 14 листопада 2018 року позивачка звернулася до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері - ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проте, 16 листопада 2018 року державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Крупською Л.В. була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки з моменту відкриття спадщини минув шестимісячний строк, визначений ст. 1272 ЦК України, для прийняття спадщини і рекомендовано їй звернутися до суду (а.с.74).

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно же до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку подачі заяви до нотаріуса про прийняття спадщини ОСОБА_1 посилається на той факт, що це сталося внаслідок її правової необізнаності та в зв`язку з тим, що вона отримала невірну консультацію від адвоката, який їй пояснив, що оскільки вона проживала разом зі своєю матір`ю на час відкриття спадщини, то у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, прийняла спадщину, тим більше, що вона не заявляла про відмову від неї.

У зв`язку з вищевказаним, позивачка звернулася до суду і просила визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті її матері - ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В той же час, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2018 року встановлено, що стороною позивача не надано суду достовірних та беззаперечних доказів того, що ОСОБА_1 на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_14 постійно проживала зі спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

З листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що суди переважно правильно вирішують питання поважності причин пропуску зазначеного строку та визнають поважними: тривалу хворобу, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

За таких обставин, позовна вимога про надання ОСОБА_1 додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 у три місяці не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Зі спадкової справи № 732/2017, заведеної після смерті ОСОБА_3 вбачається, що 26 грудня 2017 року до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері - ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся ОСОБА_4 .

Також з матеріалів даної спадкової справи вбачається, що в газеті «Вesplatka» було подано оголошення наступного тексту: «В связи с ухудшением здоровья, прошу помочь в поиске наследника ( ОСОБА_5 НОМЕР_5 .

19 червня 2018 року державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Крупською Л.В. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_4 , після смерті померлої ОСОБА_3 , яка складається з Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 .

Дані обставини підтвердила в судовому засіданні державний нотаріус Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Крупська Л.В., яку було допитано в якості свідка.

Статтею 1301 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Позивачка вважає, що свідоцтво про право на спадщину від 19.06.2019 року видане ОСОБА_4 на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 , має бути визнано недійсним повністю, оскільки ОСОБА_4 не надав до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області доказів родинних відносин з померлою ОСОБА_3 , а також тому, що в оспорюваному свідоцтві взагалі відсутня інформація про другого спадкоємця ОСОБА_1 .

Як встановлено судом вище, що Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2018 року встановлено, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є сином ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим Будинком щастя Ленінського району м. Дніпропетровська 11 березня 1965 року, актовий запис 684.

Крім цього, в судовому засіданні було допитано в якості свідка державного нотаріуса Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Крупську Л.В., яка вказала, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нею було встановлено родинні зв`язки між спадкодавцем і спадкоємцем на підставі свідоцтва про народження ОСОБА_4 та його паспорта (в свідоцтві про народження розбіжностей в написанні прізвищ не встановлено, а в паспорті є сторінка з написанням прізвища на російській мові). Також вказала, що у даній ситуації рішення про встановлення родинних відносин не потрібно, оскільки факт родинних відносин підтверджується наявними документами.

Відтак, дана позовна вимога не підлягає задоволенню, оскільки рішення суду встановлено родинні відносини сторін, а відсутність інформації про другого спадкоємця ОСОБА_1 спростовується тим, що нею взагалі пропущено строк звернення з заявою про прийняття спадщини.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням всього вищевказаного в сукупності, суд вважає необхідним відмовити позивачці в задоволенні її позовної заяви в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 11, 13, 1218, 1261, 1270, 1272, 1278, 1301 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-82, 89, 229, 247, 258-259, 263-265, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Третя дніпровська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання свідоцтва про право на спадкування за законом недійсним, - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 .

Третя дніпровська державна нотаріальна контора, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 02890950, місцезнаходження: 49006, м. Дніпро, вул. Робоча, буд. 22-А.

Суддя В.В. Самсонова