Житомирський апеляційний суд
Справа №286/3615/20 Головуючий у 1-й інст. Кулініч Я. В.
Категорія 39 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

розглянувши без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження в м.Житомирі цивільну справу №286/3615/20 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 9 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Кулініча Я.В.,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року Акціонерне товариство «Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулось до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що 3 червня 2015 року між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладений договір, згідно з яким банк надав відповідачеві кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

ОСОБА_1 підписав заяву, відповідно до якої погодився з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. При укладенні вказаного договору останній надала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Разом з тим, ОСОБА_1 свої зобов`язання за фактичне використання кредитних коштів належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 26 жовтня 2020 року утворилась заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 28462 грн. 05 коп., яка складається із: заборгованості зі сплати простроченого кредиту у розмірі 20560 грн. 48 коп., заборгованості зі сплати прострочених відсотків у розмірі 7902 грн. 05 коп.

Враховуючи вищезазначене, позивач просив стягнути із ОСОБА_1 28462 грн. 05 коп. заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 9 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Зокрема, зазначає, що суд не надав належної оцінки тій обставині, що відповідач підписав заяву, відповідно до якої погодився з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. З наведеного вбачається, що, підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, він висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Відсутність при цьому підпису боржника на відповідних Тарифах, Умовах та Правилах не свідчить про неукладення договору, оскільки суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах.

ОСОБА_1 не оспорював в судовому порядку вказаний договір, не надав суду доказів на спростування кредитної заборгованості. Факт невиконання зобов`язань за цим кредитним договором підтверджується розрахунком заборгованості, випискою з рахунку та довідками банку про зміну умов кредитування та про видані картки.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 3 червня 2015 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ "ПриватБанк". У вказаній заяві кредитний ліміт та відсоткова ставка не зазначена.

На підтвердження факту укладення договору, окрім вказаної анкети-заяви, позивач надав суду витяг з Тарифів, а також Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які були розміщені на сайті privatbank.ua/terms/.

Звертаючись до суду з даним позовом, банк посилався на ту обставину, що відповідач належним чином не виконує кредитні зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 26 жовтня 2020 року утворилась заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 28462 грн. 05 коп., яка складається із: заборгованості зі сплати простроченого кредиту у розмірі 20560 грн. 48 коп., заборгованості зі сплати прострочених відсотків у розмірі 7902 грн. 05 коп.

Відповідно до ст.ст. 1054, 526 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

За правилами ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ч.1 ст.638 ЦК України закріплена норма, згідно з якою договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

В постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілими усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Наявні в матеріалах справи витяги з Умов та правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку передбачають можливість нарахування відсотків за користування кредитними коштами. Водночас, матеріали справи не містять доказів того, що саме ці Тарифи та Умови були надані відповідачеві для ознайомлення та були погоджені ним при підписанні анкети-заяви.

Також Велика Палата Верховного Суду у вищезгаданій постанові від 3 липня 2019 року дійшла висновку про те, що в даному випадку неможливо застосовувати до вказаних правовідносин положення частини 1 ст.364 ЦК України, оскільки Умови та правила, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" з часу виникнення спірних правовідносин й до звернення позивача до суду з даним позовом, що не виключає можливості долучення кредитором до позовної заяви витягу з Тарифів та Умов у будь-яких редакціях, найбільш сприятливих для задоволення позову.

Отже, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила надання банківських послуг та за відсутності у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір відсоткової ставки за користування кредитом, надані банком витяги з Умов та Тарифів не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору.

Надані позивачем Умови і правила надання банківських послуг, враховуючи їх мінливий характер, не можна вважати складовою частиною кредитного договору, оскільки вони не підписані позичальником. Лише факт безпосереднього підписання позичальником Умов та правил може свідчити про прийняття ним запропонованих йому умов кредитування. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони дійшли згоди та обумовили у письмовому вигляді розмір відсотків, умови та порядок їх нарахування.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, у вищезазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов і правил надання банківських послуг, оскільки зазначені Умови та правила становлять значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для їх розуміння.

Таким чином, відсутні підстави стверджувати, що при укладенні договору з відповідачем банк дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та надав би можливість покласти на слабшу сторону- споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків у розмірі 7902 грн. 05 коп.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач зазначив, що при вирішенні цього спору суд безпідставно не застосував положення ч.1 ст. 1048 ЦК України.

Так, відповідно до вказаної норми позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до правил ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України також передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У наданому банку розрахунку розмір заборгованості зі сплати відсотків здійснений відповідно до Тарифів та Умов й Правил надання банківських послуг, які не були підписані відповідачем. Розрахунок заборгованості зі сплати відсотків, враховуючи облікову ставку НБУ, позивачем не надано.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні прострочених відсотків слід залишити без змін.

Водночас, колегія суддів не погоджується з висновком суду про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність правових підстав для стягнення 20560 грн. заборгованості, вважаючи, що сплачені відповідачем кошти неправомірно були зараховані банком на погашення відсотків та пені.

Так, долучена до матеріалів справи виписка з рахунку містить інформацію про те, що 3 червня 2015 року відповідачеві були перераховані кредитні кошти у розмірі 300 грн. В подальшому кредитний ліміт неодноразово збільшувався та з 15 серпня 2018 року становив 25000 грн. Відповідач користувався кредитними коштами, частково повертав кредит, проте заборгованість за тілом кредиту в сумі 20560 грн. не була сплачена ним.

Таким чином, рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути із ОСОБА_1 на користь позивача 20560 грн. заборгованості за кредитом.

Рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості зі сплати відсотків підлягає залишенню без змін.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково ( на 72,24%), на користь позивача також підлягає стягненню 1518 грн. 48 коп. судового збору.

Керуючись ст. ст. 259, 268,367,374, 376,381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити задовольнити частково.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 9 лютого 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості зі сплати простроченого кредиту скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк " ПриватБанк" ( 01001, м. Київ, вул. Грушевського,№1 «Д» , рахунок № НОМЕР_1 , МФО №305299) заборгованість за простроченим кредитом у розмірі 20560 грн. та 1518 грн. 48 коп. судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча Судді :