ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9569/21 Справа № 932/6853/20 Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про зняття арешту з майна, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з, уточненим 12 вересня 2020 року, позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про зняття арешту, стягнення моральної шкоди та зобов`язання вчинити певні дії.

16 лютого 2021 року позивач надала заяву про виключення частини позовних вимог та ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 лютого 2021 року позовну заяву ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про зняття арешту, стягнення моральної шкоди та зобов`язання вчинити певні дії залишено без розгляду в частині позовних вимог до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів до судового розслідування, прокуратури та суду, принесення вибачення.

Позов обґрунтовано тим, що 07 серпня 2015 року по оголошенню вона купила у незнайомої громадянки ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 . В березні 2016 року до неї додому за вищевказаною адресою прийшли двоє чоловіків, які представились працівниками поліції та повідомили, що вона купила квартиру за підробленими документами і, що Шевченківським районним відділенням поліції за даним фактом розслідується кримінальна справа, а на її квартиру накладено арешт.

Вказувала, що нею було надано слідчому пояснення за яких обставин вона купила квартиру і слідчим її було повідомлено про те, що по купівлі-продажу вказаної квартири проводиться кримінальне досудове розслідування за ознакою складу злочину, передбаченого ст.191 КК України (шахрайство), по кримінальному провадженню 0000013 і 0001324.

Зазначала, що вона неодноразово в письмовій формі зверталася до слідчих та керівництва слідчого відділення про зняття з її квартири арешту та передачу їй на час розслідування квартири під гарантійну розписку, в чому їй було відмовлено. За запитом її адвоката із слідчого відділення надійшло повідомлення, що 25 серпня 2016 року кримінальні провадження закриті на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, про зняття арешту з квартири нічого вказано не було, постанову про закриття справи їй не надіслали, до цього часу їй невідомо, що сталося з її квартирою.

Посилаючись на те, що її квартира знаходиться під арештом з 31 березня 2016 року по ухвалі судді Сліщенко Ю.Г. від 17 березня 2016 року, тобто її квартира перебуває під арештом понад 4х років, всі її клопотання та заяви про зняття арешту з квартири залишені без реагування, а тому просила суд зняти та скасувати арешт її квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року позовні вимоги задоволені.

В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального та процесуального права, просили його скасувати та у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував того, що дії слідчих під час досудового розслідування кримінальних провадження №0001324 та №0000013 незаконними чи протиправними не визнавались. На сьогоднішній день відсутнє будь-яке судове рішення, яким було б надано оцінку діям слідчих під час досудового розслідування зазначених кримінальних проваджень. Посилалися на ст.174 КПК України та звертали увагу на те, що судом не досліджено у повному обсязі усі матеріали справи, не зібрано доказів які б свідчили про наявність правових підстав для звільнення з-під арешту квартири.

20 жовтня 2021 року позивач ОСОБА_1 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому, вказуючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказувала про те, що квартира, яку вона придбала, та яка належить їй на праві власності, протягом тривалого часу перебувала під арештом, кримінальні справи були закриті, втім арешт не знято. Вказувала про те, що апеляційна скарга складена не професійно.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 07 серпня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якої продавець ОСОБА_3 передала у власність покупцю ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 . Даний договір був 07 серпня 2015 року посвідчений ПН ДМНО Батовою Т.С.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07 серпня 2015 року, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Після придбання квартири позивач з сім`єю вселилися у вказану квартиру та була зареєстрована за вказаною адресою.

В березні 2016 року до позивача прийшли працівники поліції та повідомили, що вона придбала квартиру за підробленими документами і, що Шевченківським районним відділенням поліції за даним фактом розслідується кримінальна справа, а на її квартиру накладено арешт.

Позивачем було надано слідчому пояснення за яких обставин вона купила вищевказану квартиру і слідчим її було повідомлено про те, що за фактом по купівлі-продажу вказаної квартири проводиться кримінальне досудове розслідування за ознаками складу злочину, передбаченого ст.191 КК України (шахрайство), по кримінальному провадженню 0000013 і 0001324, оскільки квартира була продана по викраденим документам.

Зважаючи на викладені обставини, позивач просила слідчого визнати її у справі потерпілою, в чому їй було відмовлено з посиланням на відсутність для цього підстав, оскільки їй ще не завдано матеріальної шкоди, проте згодом вона була допитана слідчою в якості потерпілої.

Позивач неодноразово зверталася до слідчих та керівництва слідчого відділення про зняття з її квартири арешту та передачу їй на час розслідування квартири під гарантійну розписку.

07 квітня 2016 року позивачем на адресу начальника відділу поліції Бабушкінського району м.Дніпропетровська була направлена заява, в якій вона просила допитати її по кримінальному провадженню за обставинами купівлі-продажу квартири.

08 серпня 2016 року позивачем на адресу начальника слідчого відділу поліції Шевченківського району була направлена заява, в якій вона просила визнати її по справі потерпілою та цивільним позивачем, зняти арешт з квартири.

Листом Шевченківського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУ НП Дніпропетровської області від 31 серпня 2016 року ОСОБА_1 повідомлена про те, що в рамках кримінальних проваджень №0000013 і 0001324 вона не має жодного статусу, а хід досудового розслідування є конфіденційною інформацією, рекомендовано звертатися за детальною інформацією про стан кримінального провадження до СВ Шевченківського відділення.

07 жовтня 2016 року позивачем на адресу начальника слідчого відділу Шевченківського відділу поліції була направлена заява, в якій вона просила визнати її по справі потерпілою, зняти арешт з квартири.

На цю заяву начальником СВ Шевченківського ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області надано письмову відповідь від 13 жовтня 2016 року №37.2/Б-242 про те, що вона не може бути залучена до вищевказаних кримінальних проваджень в якості потерпілої в зв`язку з незавданням їй шкоди.

31 липня 2017 року представник ОСОБА_4 звернувся до начальника слідчого відділу Шевченківського відділу поліції з клопотанням, в якому повідомити про стан досудового розслідування та чи знятий арешт з квартири АДРЕСА_1 .

21 грудня 2017 року позивачем на адресу прокурора місцевої прокуратури №2 була направлена скарга, в якій ОСОБА_1 , зокрема, просила повідомити в зв`язку з чим відносно належної їй квартири проводиться досудове розслідування та просила зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , а також видати копію постанови про закриття кримінального провадження.

Листом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 19 лютого 2018 року ОСОБА_1 на вказану скаргу повідомлена про те, що в слідчому відділенні Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження №0001324, матеріали якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 16 березня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, та 25 серпня 2016 року вказане кримінальне провадження закрито слідчим ВП старшим лейтенантом поліції Демідовою В.В. на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Листом слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 грудня 2017 року представник позивачки повідомлений про необхідність звернення до слідчого судді зазначеного суду у порядку, передбаченому ст.174 КПК України із клопотанням про скасування арешту квартири, додавши копію постанови про закриття кримінального провадження. Разом з цим, судом встановлено, що на вимогу позивачки копії постанов про закриття кримінальних проваджень слідчими органами видані не були.

За запитом адвоката позивача 19 лютого 2018 року із слідчого відділення надійшло повідомлення, що 25 серпня 2016 року кримінальні провадження закриті на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, про зняття арешту з квартири нічого вказано не було, постанову про закриття справи їй не надіслали, до цього часу їй невідомо, що сталося з її квартирою і чи намагався хтось її відібрати.

Таким чином, неодноразові звернення позивача до правоохоронних органів з проханням зняти арешт з належної їй квартири залишилися без задоволення, арешт з квартири, в тому числі після закриття кримінальних проваджень, знятий не був, що підтверджується матеріалами справи.

23 січня 2020 року позивач звернулася до Департаменту з надання адміністративних послуг для перевірки юридичного стану своєї квартири за Державним реєстром речових прав на нерухоме майно, де їй видали письмову інформацію, що її квартира знаходиться під арештом з 31 березня 2016 року по ухвалі судді Сліщенко Ю.Г. від 17 березня 2016 року справа №200/4659/16-к.

Як вбачається з наданого суду ГУНП в Дніпропетровській області відзиву на позовну заяву та доданих копій документів і інформації, 15 березня 2016 року до Бабушкінського ВП ДВП ГУНП (нині Шевченківське ВП ДВП ГУНП) надійшла заява ОСОБА_5 про те, що невстановлена особа, використовуючи підроблені документи, у тому числі паспорта на ім`я померлих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , здійснила незаконне відчуження квартири, розташованої у АДРЕСА_1 , чим завдала ОСОБА_5 майнову шкоду. За даним фактом 16 березня 2016 року слідче відділення Шевченківського ВП ДВП ГУНП розпочало кримінальне провадження №0001224 за ч.1 ст.190 КК України.

До матеріалів кримінального провадження №0001224 долучено ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 березня 2016 року, відповідно до якої накладено арешт на об`єкт нерухомого майна, розташованого у АДРЕСА_1 , отриману за клопотанням прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Крім того до матеріалів кримінального провадження долучено копії наступних документів: копію ухвали Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 квітня 2014 року, відповідно до якої позовні вимоги ОСОБА_8 до Бабушкінської районної ради у м.Дніпропетровську, третя особа - Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на квартиру у порядку спадкування за законом - задоволено та визнано за ОСОБА_8 право власності на квартиру АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копію рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 17 грудня 2015 року, виданого державним реєстратором прав на нерухоме майно Зубко В.Ю., оскільки, згідно пошуку відомостей в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ті їх обтяжень, встановлено, що заявлене право зареєстровано за іншими особами, які відмінні від осіб, після яких визнають право власності у порядку спадкування за законом в заочному рішенні Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 квітня 2014 року; копію довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно на квартиру АДРЕСА_1 ; свідоцтва про смерть ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ; копію постанови про відмову у здійсненні нотаріальних дій від 10 грудня 2013 року гр. ОСОБА_8 , видану державним реєстратором Куликовим С.В., у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів; копії заяв ОСОБА_8 ; копію договору купівлі-продажу від 07 серпня 2015 квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 тощо.

15 березня 2016 року кримінальне провадження №0001324 закрито на підставі п. 2 ч.І ст. 284 КПК України, прийняте рішення в установленому законом порядку не скасовано.

Крім того, 16 березня 2016 року Дніпропетровською місцевою прокуратурою №2 розпочато кримінальне провадження №0000013 за фактом шахрайських дій невстановлених осіб, які 23 червня 2015 року здійснили незаконне відчуження квартири, розташованої у АДРЕСА_1 , чим спричинили ОСОБА_8 майнову шкоду, за ч.1 ст.190 КК України.

16 березня 2016 року прокуратурою визначено підслідність за Бабушкінським ВП ДВП ГУНП (Шевченківське ВП ДВП ГУНП) та кримінальне провадження направлено у вказане відділення поліції.

25 липня 2019 року слідчим СВ Шевченківського ВП ДВП ГУНП кримінальне провадження №0000013 закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, прийняте рішення в установленому законом порядку не скасовано.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що вони обґрунтовані та доведені належними та допустимими доказами, арешт квартири порушує права позивача.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Окрім наведеного, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами.

У статті 3 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право». Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені статтею 19 ЦПК України, згідно з якою суди загальної юрисдикції розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України, Господарським процесуальним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи провадження в справах про адміністративні правопорушення.

У контексті зазначеної норми процесуального права здійснення розгляду справ за правилами іншого виду судочинства означає наявність у законодавстві чітко й однозначно сформульованих підстав і порядку вирішення відповідних правових питань судом іншої юрисдикції, що дає заінтересованій особі обґрунтовані підстави розраховувати на вирішення ним спору по суті.

Приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Питання щодо юрисдикції суду за вимогами про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами кримінального судочинства, неодноразово було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду, а правильність його вирішення залежить від такого.

Якщо арешт накладений за КПК України 2012 року на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року (постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №202/5044/17 (провадження №14-119цс18), від 28 листопада 2018 року у справі №636/959/16-ц (провадження №14-366цс18), від 12 грудня 2018 року у справі №640/17552/16-ц (провадження №14-418цс18), від 27 березня 2019 року у справі №202/1452/18 (провадження

№14-559цс18), від 11 вересня 2019 року у справі №504/1306/15-ц (провадження №14-323цс19)).

Частиною першою статті 1 КПК України 2012 року встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України 2012 року. За змістом статті 173 цього Кодексу питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (частина перша статті 174 КПК України 2012 року).

Отже, у випадках, визначених вказаною статтею, власник або інший володілець майна під час досудового розслідування не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Згідно із частиною третьою статті 174 КПК України 2012 року прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частина четверта статті 174 КПК України 2012 року).

Частинами третьою та четвертою статті 174 КПК України 2012 року урегульовано порядок вирішення питання про скасування арешту майна у таких випадках: судом за наслідками розгляду кримінальної справи та прокурором одночасно з винесенням ним постанови про закриття кримінального провадження. Натомість у цій справі кримінальне провадження закрив постановою слідчий, який згідно з приписами КПК України 2012 року, на відміну від прокурора, не наділений повноваженнями скасовувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування.

Згідно із частиною третьою статті 26 КПК України 2012 року слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Окремою формою судової діяльності відповідно до КПК України 2012 року є судовий контроль, який реалізує слідчий суддя, за додержанням законів органами досудового розслідування та прокурором. Зміст і характер судового контролю в межах кримінального процесу пов`язаний передусім із необхідністю забезпечення прав і свобод людини як на стадії досудового розслідування кримінального провадження, так і після його закінчення.

На слідчого суддю покладена функція судового контролю за дотриманням прав і свобод осіб у кримінальному провадженні, зокрема, під час досудового розслідування (пункт 18 частини першої статті 3 КПК України 2012 року), і він наділений повноваженнями накладати арешт на майно та його скасовувати (статті 173 і 174 цього Кодексу). Крім того, у КПК України 2012 року немає заборони ініціювати перед слідчим суддею, коли кримінальне провадження вже закрив слідчий, питання про скасування арешту на майно, накладеного під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді на підставі приписів цього Кодексу. З огляду на вказане, беручи до уваги відсутність у слідчого повноважень при закритті кримінального провадження самостійно скасувати арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді, Велика Палата Верховного Суду вважає, що для гарантування прав і свобод осіб, на майно яких ухвалою слідчого судді за КПК України 2012 року накладений арешт у кримінальному провадженні, саме слідчий суддя, здійснюючи судовий контроль, повноважний за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна в порядку, передбаченому частиною другою статті 174 цього Кодексу, вирішити питання про скасування такого арешту після закриття слідчим кримінального провадження.

Таким чином, у разі, якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України 2012 року, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право на майно, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, а останнє закрив своєю постановою слідчий, має право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту в порядку кримінального судочинства. Такий порядок захисту права на майно є ефективним, оскільки забезпечить відновлення права власника або іншого володільця майна, на яке був накладений арешт слідчим суддею у кримінальному провадженні.

У своєму позові ОСОБА_1 просила звільнити з-під арешту належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

Арешт на вказану квартиру накладено ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 березня 2016 року (а.с.8)

Отже, установивши, що арешт на квартиру позивача накладено в кримінальному провадженні за правилами КПК України 2012 року, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що питання про зняття такого арешту треба розглядати за правилами цивільного судочинства, пославшись при цьому на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №372/2904/17-ц.

Колегія суддів звертає увагу на те, що з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції суду під час вирішення питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року, та нескасованого після закриття слідчим кримінального провадження, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 30 червня 2020 року у справі №727/2878/19 (провадження №14-516цс19) вирішила відступити від висновку, сформульованого в пункті 49 постанови від 15 травня 2019 року у справі №372/2904/17-ц, у тій частині, що питання про скасування арешту майна, накладеного за КПК України 2012 року, після закриття слідчим кримінального провадження слід вирішувати за правилами цивільного судочинства.

Згідно з п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

За таких обставин апеляційна скарга Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі.

Керуючись ст.ст.374,377,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про зняття арешту з майна закрити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області судові витрати в розмірі 1 262 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.