Справа № 423/554/20
Провадження № 22-ц/810/892/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Стахової Н. В.,

суддів: Коновалової В. А., Кострицького В. В.,

за участю секретаря

судового засідання: Вовчанської С. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державне підприємство «Первомайськвугілля»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Степанова Ольга Володимирівна, на рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 19 жовтня 2020 року, ухвалене у складі судді Лизенко І. В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Первомайськвугілля» про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення нарахованої, але не виплаченої надбавки за вислугу років,

вс т а н о в и в:

У лютому 2020 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищеназваним позовом до Державного підприємства «Первомайськвугілля» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, нарахованої, але невиплаченої надбавки за вислугу років.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що працював на різних посадах у ВП «Шахта «Гірська» ДП «Первомайськвугілля», починаючи з 04.09.1989 року. За час роботи був нагороджений неодноразово за сумлінну працю та особистий внесок у розвиток вугільної галузі. Наказом від 31.01.2020 №143/тр його було звільнено з 31.01.2020 згідно п.7 ст. 40 КЗпП України за появу на роботі у нетверезому стані. Вважає звільнення незаконним, оскільки категорично заперечує факт перебування на роботі в нетверезому стані. Він дійсно 29.01.2020 року знаходився на робочому місці в приміщенні нарядної підземної дільниці вентиляції та техніки безпеки (дільниця ВТБ) шахти «Гірська» разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , при цьому саме ОСОБА_2 наполягав на вживанні спиртних напоїв, бо за його словами він «поминав матір». Позивач ані 29.01.2020 року, ані напередодні алкогольні напої не вживав. Приблизно о 16-45 годині до приміщення дільниці ВТБ увійшов заступник директора з охорони праці ОСОБА_4 , звинуватив їх у вживанні алкоголю, після чого повернувся з медичною сестрою ОСОБА_5 яка принесла з собою прилад, який називала «Алкотест 6510». Після цього, за наказом ОСОБА_4 всі почергово почали видихати повітря у прилад: спочатку ОСОБА_2 , потім ОСОБА_6 , і третім дихав позивач. Зі змістом документу, який був складений ОСОБА_5 , його не ознайомили, копію не вручили. Тільки зі слів присутніх він зрозумів, що його звинувачують у перебуванні у стані сп`яніння. Позивач написав пояснення, в яких заперечував факт перебування у стані сп`яніння, однак огляд у медичному закладі йому не запропонували. Його було відсторонено від роботи, однак він продовжив працювати до закінчення зміни, наказ про відсторонення отримав лише 13.02.2020 за заявою. Таким чином, він був позбавлений можливості своєчасно ознайомитися з результатами медичного огляду, що позбавило його можливості самостійно звернутися до медичного закладу з метою огляду на стан сп`яніння для отримання висновку. 30.01.2020 року позивача повідомили про необхідність бути присутнім на засіданні профкому 31.01.2020 року о 10.00 год., однак засідання фактично не відбулося, бо виник скандал, голосування у його присутності не було. Голосування фактично відбулося на засіданні профкому ППОПВП шахти «Гірська» 07.02.2020 року.

Позивач вважає звільнення незаконним, оскільки воно відбулось з порушенням вимог чинного законодавства. Причиною такого звільнення, за твердженням позивача, є конфлікт між ним та керівництвом шахти з приводу активної позиції ОСОБА_1 у трудових відносинах.

Рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 19 жовтня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Первомайськвугілля» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, нарахованої, але невиплаченої надбавки за вислугу років відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, постановленим з неправильним застосуванням норм матеріального та порушення норм процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі скаржник вказує на те, що звільнення відбулося незаконно в порушення вимог ч. 1 ст. 43 КЗпП України, оскільки він є членом профспілки, його звільнення 31.01.2020 року було передчасним, без належної згоди профспілкової організації, з урахуванням того, що вказане питання повторно розглядалося на засіданні профкому 07.02.2020 року. Відповідач в установленому законом порядку не зафіксував факт його перебування в нетверезому стані на робочому місці, при цьому позивач не відмовлявся від проходження медичного огляду. Крім того, на думку скаржника, показання свідків не узгоджуються між собою, вони є непослідовними, тому не можуть бути прийняті в якості належних доказів. Не є належними доказами і доповідна в.о. заступника директора по виробництву ОСОБА_7 від 29.01.2020 року, оскільки останній заперечував, що був присутнім при його огляді, доповідна заступника директора з охорони праці Величка О.І. від 30.01.2020 року, бо вона суперечить його поясненням, так і іншим свідкам, письмові пояснення ОСОБА_3 не відповідають дійсності, оскільки вони суперечать його показанням в суді та не узгоджуються з поясненнями інших свідків. З наказом про відсторонення від роботи, який був виданий заднім числом, його не ознайомлювали. Поза увагою суду також залишився і той факт, що службове розслідування щодо вживання спиртних напоїв за даним фактом на підприємстві не проводилося, не з`ясовувалися усі обставини цієї події, ступінь вини кожного, тощо. Крім того, підставою наказу про звільнення є акт медичного огляду від 29.01.2020 року, який суд не прийняв до уваги. Вважає, що причиною його звільнення є конфлікт між ним та керівництвом підприємства.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що звільнення позивача відбулося на законних підставах, оскільки останній знаходився в нетверезому стані на робочому місці, що підтверджується актом про медичний огляд від 29.01.2020 року, який було складено та підписано комісією у складі трьох працівників шахти: медичної сестри, в.о. заступника директора з виробництва, заступникома директора з охорони праці. Факт перебування позивача у нетверезому стані підтверджується також результатами тестування на наявність в крові позивача алкоголю на приладі «Алкотест -5610», показаннями свідків, доповідною в.о. заступника директора з виробництва від 29.01.2020 року, доповідною заступника директора з охорони праці. Пояснення позивача щодо вживання ним спиртовмісних ліків не підтверджується медичною документацією. Також позивачем не доведений факт конфлікту між ним та керівництвом підприємства, що на думку ОСОБА_1 стало причиною звільнення.

В судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи та заперечення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Переглядаючи оскаржуване рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зауважує наступне.

Судом встановлено, що позивач 01.02.1993 року був прийнятий на роботу у ВП «Шахта «Гірська» ДП «Первомайсьвугілля» підземним гірничим майстром дільниці вентиляції і техніки безпеки з повним робочим днем під землею, працював на різних посадах, що підтверджується копією трудової книжки.

Наказом директора ВП «Шахта Гірська» № 43-к/тр від 29.01.2020 року ОСОБА_1 було відсторонено від роботи 29.01.2020 року з 16 год. 45 хв. Підставою наказу стали доповідна записка виконуючого обов`язки директора з виробництва Зощука А.В. від 29.01.2020 року та акт про появу ОСОБА_1 на роботі в нетверезому стані 29.01.2020 року.

Згідно копії протоколу №3 від 31.01.2020 року професійний комітет первинної профспілкової організації працівників вугільної промисловості шахти «Гірська» надав згоду на звільнення за п.7 ст. 40 КЗпП України ОСОБА_1 за появу на роботі у нетверезому стані, що підтверджується актом від 29.01.2020 без номера.

31.01.2020 року наказом директора ВП «Шахта «Гірська» ДП «Первомайсьвугілля» №143/тр позивача звільнено з посади начальника зміни виробничої служби з 31.01.2020 року за появу на роботі у нетверезому стані, п.7 ст. 40 КЗпП України.

Підставою наказу зазначено доповідна записка в.о. директора з виробництва Зощука А.В. від 29.01.2020 року, доповідна записка заступника директора з охорони праці Величка О.І. від 30.01.2020 року, акт медичного огляду про встановлення стану алкогольного сп`яніння від 29.01.2020 року, пояснювальна записка ОСОБА_1 від 29.01.2020, зареєстрована за №277, пояснювальна записка ОСОБА_1 від 30.01.2020 року, зареєстрована за №278, пояснювальна записка ОСОБА_3 від 30.01.2020 року, зареєстрована за №300, акт повідомлення ОСОБА_1 про його явку на засідання профкому ППОВПВ від 29.01.2020 року, наказ про відсторонення від роботи ОСОБА_1 від 29.01.2020 року, витяг з протоколу засідання профкому ППОПВП від 31.01.2020 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що перебування позивача на робочому місці в нетверезому стані доводиться показаннями свідків та наявними в матеріалах справи доказами, а тому звільнення є законним на підставі п.7 ст. 40 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на вимогах закону та відповідає обставинам справи.

Статтею 43 Конституції України закріплено право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Згідно з п.7 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння.

Відповідно до роз`яснень, наданих у пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з подальшими змінами і доповненнями), вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за пунктом 7 статті 40 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов`язки. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп`яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно послався в рішенні на те, що власник може розірвати трудовий договір у разі появи працівника на роботі у нетверезому стані. Підставою для звільнення працівника з цієї підстави є сам факт появи на робочому місці і у робочий час у нетверезому стані. Такий факт може встановлюватися не лише спеціальним обстеженням з використанням відповідних технічних засобів, а й будь-якими іншими доказами, допустимими з точки зору процесуального права. Між тим, обов`язок доведення факту появи працівника на роботі у нетверезому стані лежить на власнику.

Згідно роз`яснень п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40, п.1 ст.41, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступень тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок і попередня робота працівника.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівників від роботи у зв`язку з тимчасовою працездатністю або перебування його у відпустці. Частиною 2 вказаної статті цього Кодексу встановлено, що дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Згідно ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Таким чином, пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення, й правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Аналіз вказаних норм трудового права дає підстави для висновку, що дисциплінарні стягнення застосовуються у разі порушення саме трудової дисципліни, причому характер цього порушення визначає вид дисциплінарного стягнення. Адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного дисциплінарного проступку, які мають бути належним чином зафіксовані, роз`яснити ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, врахувати обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. При цьому, право обрання виду дисциплінарного стягнення є прерогативою адміністрації роботодавця.

У справах, у яких оспорюється законність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що акт медичного огляду для встановлення стану алкогольного сп`яніння від 29.01.2020 року, складений з порушенням порядку його складення, а тому є недопустимим доказом.

Разом з тим, факт перебування позивача на роботі у нетверезому стані підтверджується доповідною в.о. заступника директора по виробництву ОСОБА_7 від 29.01.2020, згідно якої 29.01.2020 виявлено ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, доповідною заступника директора з охорони праці Величка А.І. від 30.01.2020, згідно якої 29.01.2020 ним було виявлено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у нетверезому стані, письмовими поясненнями ОСОБА_3 згідно яких він вживав спиртні напої 29.01.2020 разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Опитані в судовому засіданні свідки - ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , які показали, що позивач ОСОБА_1 перебував 29.01.2020 року на робочому місці у нетверезому стані.

Довід скаржника про те, що показання свідків є суперечливими, до уваги не приймаються, оскільки усі свідки, які були попереджені про кримінальну відповідальність, показали, що позивач знаходився в нетверезому стані.

При цьому колегію враховується, що ОСОБА_1 мав можливість пройти медичний огляд з власної ініціативи для підтвердження свого стану на робочому місці.

Посилання позивача на той факт, що відповідачем не було з`ясовано ступінь вини кожного, не беруться до уваги, оскільки предметом спору є саме звільнення ОСОБА_1 , а не інших осіб.

Твердження позивача про те, що свідки обмовили позивача через конфлікт між ОСОБА_1 та керівництвом шахти, не підтверджуються наданими суду доказами.

Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування наданих відповідачем доказів щодо перебування позивача на роботі 29.01.2020 року в нетверезому стані, позивачем суду не надано, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про доведеність факту вчинення позивачем дисциплінарного проступку 29.01.2020 року - перебування на роботі у нетверезому стані.

Доводи позивача відносно того, що його було звільнено в порушення положень ч.1 ст. 43 КЗпП України, що є порушенням трудового законодавства відхиляються колегією суддів виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 ст. 40, п.п. 2,3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

31.01.2020 року відбулося засідання профспілкового комітету ППОПВП шахти «Гірська» ДП ДХК «Первомайськвугілля», про що був складений протокол № 3, за рішенням профкому була надана згода на звільнення позивача на підставі п.7 ст. 40 КЗпП України.

Повноваження в.о. голови профкому ОСОБА_8 підтверджено протоколом № 1 від 11.01.2020 року щодо покладання обов`язків в.о. голови на ОСОБА_8 на час відпустки ОСОБА_9 , наказом № 32-к/тр від 21.01.2020 про увільнення ОСОБА_8 від основної роботи на час виконання обов`язків голови профспілки.

Позивач був попереджений про час та місце засідання профкому, що підтверджується актом ВП «Шахта Гірська» від 30.01.2020 року, був присутнім на ньому, однак покинув засідання до його закінчення, що не заперечувалося сторонами.

Посилання скаржника на те, що його звільнення відбулося передчасно, оскільки засідання профкому відбулося 07.02.2020 року, не приймаються до уваги, оскільки роботодавець на час звільнення позивача - 31.01.2020 року отримав згоду профспілки на звільнення позивача.

Довід скаржника про те, що наказ про звільнення був виданий на підставі акту від 29.01.2020 року, який є недопустимим доказом, а тому є незаконним, також до уваги не приймається, оскільки підставою наказу також зазначені доповідна записка в.о. директора з виробництва Зощука А.В. від 29.01.2020, доповідна записка заступника директора з охорони праці Величка О.І. від 30.01.2020, пояснювальна записка ОСОБА_1 від 29.01.2020, зареєстрована за №277, пояснювальна записка ОСОБА_1 від 30.01.2020, зареєстрована за №278, пояснювальна записка ОСОБА_3 від 30.01.2020, зареєстрована за №300.

Що стосується твердження скаржника про те, що наказ про відсторонення позивача від роботи від 29.01.2020 року був письмово виданий лише наступного дня 30.01.2020 року, то цей факт не впливає на законність звільнення позивача, оскільки за пунктом 7 статті 40 КЗпП України можуть бути звільнені з роботи працівники за появу в нетверезому стані в будь який час робочого дня, незалежно від того, чи були відсторонені вони від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов`язки (п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач у відповідності до норм трудового законодавства, видав наказ від 31.01.2020 року про звільнення ОСОБА_1 на підставі п.7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за появу на роботі в нетверезому стані, і підстав для його поновлення на роботі немає.

Надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність факту перебування позивача 29.01.2020 року на роботі у нетверезому стані.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Степанова Ольга Володимирівна, залишити без задоволення.

Рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 19 жовтня 2020 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Первомайськвугілля» про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення нарахованої, але не виплаченої надбавки за вислугу років залишити без змін.

Постанова Луганського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 18 січня 2021 року.

Головуючий

Судді: