22-ц/804/221/21
241/211/20

Головуючий у 1-й інстанції Чудопалова С.В.
Суддя-доповідач: Попова С.А.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 січня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Попової С.А.,
суддів Баркова В.М., Мальцевої Є.Є.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи
апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»
на заочне рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 13 жовтня 2020 року, ухвалене у складі судді Чудопалової С.В., повний текст рішення складено 13 жовтня 2020 року,
у цивільній справі
за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»
про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Короткий зміст позовних вимог
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 13 жовтня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено в повному обсязі.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості заявлених позовних вимог і недоведеності факту наявності у ОСОБА_1 заборгованості саме за кредитним договором, укладеним 06.03.2010, а не 07.03.2013, як то зазначено в долучених банком розрахунках та довідках.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 158-163), посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що: відповідач власним підписом засвідчила, що заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами скаладає договір про надання банківських послуг; відсутність підпису позичальниці в Умовах та Правилах, Тарифах не свідчить про те, що вона не була ознайомлена із ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами; відповідачка поставила підпис саме в заяві позичальника, яким засвідчила ознайомлення з відповідними документами, а отже повністю згодна із умовами кредитування; відповідачка здійснила всі дії щодо активації картки, а також зверталася до банку щодо її перевипуску; суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово, а інша сторона лише може приєднатися до таких умов, висловивши певну згоду на них; ідентифікація клієнта не є обов`язковою, якщо клієнт вже має рахунки в цьому банку і був раніше ідентифікований від повідно до вимог законодавства України; активація позичальником картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору; у виписці по руху коштів вбачається використання відповідачем грошей, отримання ним коштів через банкомати, а отже й отримання кредитної картки. Висновки суду щодо недоведенні факту заборгованості позичальника не є обгрунтованими.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло

Процедура розгляду справи апеляційним судом

Враховуючи положення ч. 13 ст. 7, ч. 4 ст. 274, ч. 1 ст. 368 ЦПК України, розгляд даної справи в силу ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Як встановлено судом, що 06.07.2010 між АТ КБ ПриватБанк, який є правонаступником ПАТ КБ ПриватБанк, ЗАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 був укладений договір б/н про надання банківських послуг, за яким відповідачці надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 16-17).

Банком розраховано заборгованість позичальника ОСОБА_1 , яка станом на 31.10.2019 (починаючи з 07.03.2013) складає загальну суму 101440,48грн, з них: 13056,07грн заборгованість за кредитом, 80427,72грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 2650грн пеня, а також штрафи у розмірі 500грн (фіксована частина) та 4806,69грн - штраф (процентна складова (а.с. 9-15).

2. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржене рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає вказаним вимогам закону.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права.

Вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з подальшим постановленням нового рішення про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

За статтею 1049 ЦК УКраїни позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Абзацом 2 частини першої статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, на яку в обґрунтування заявлених вимог посилається банк, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Суд перелічив в мотивувальній частині зміст долучених банком документів, а саме: довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , зі стартом карткового рахунку № НОМЕР_1 - 03.07.2013, з кредитним лімітом 0,00грн (а.с. 82); виписки за договором б/н, укладеним з ОСОБА_1 , з відомостями про відкриття карткового рахунку 07.03.2013 (а.с. 74-81); довідки про видачу ОСОБА_1 кредитної картки № НОМЕР_1 з датою її активації 07.03.2013 і терміну її дії до 09/16 (а.с. 83).

Проте, всупереч вимогам ч. 3 ст. 89, п. 2 ч. 4 ст. 265 ЦПК України не навів мотивів відхилення представлених позивачем доказів (в частині виникнення основної суми заборгованості по тілу кредита), що не були спростовані.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд наголосив, що у анкеті-заяві не зазначено, яку суму кредитного ліміту бажає отримати ОСОБА_1 .

Суд допустив протиріччя в тексті оскарженого рішення, зазначивши у мотивувальній частині ( п. 1 ч. 4 ст. 265 ЦПК), як на фактичні обставини, встановлені судом, що 06.07.2010 між АТ КБ ПриватБанк, який є правонаступником ПАТ КБ ПриватБанк, ЗАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 був укладений договір б/н про надання банківських послуг, за яким відповідачці надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Натомість, в мотивувальній і резолютивній частинах (п.п. 3, 4 ч. 4, п. 1 ч. 5 ст. 265 ЦПК) суд виклав висновок про непідтвердження факту укладення між сторонами кредитного договору.

А між тим, зібраними доказами в сукупності (інформацією в заяві-анкеті з висловленим наміром отримати платіжну кредитну картку «Універсальна», виписці по наявному картковому рахунку і виданих ОСОБА_1 платіжних карт остання зі строком по лютий 2021 року, із вказівкою лімітів кредитування у часі із відомостями по руху коштів і вчиненими позичальницею транзакціями, включаючи зняття готівки, оплати, поповнення картки готівкою, поповення мобільного тощо), підтверджується, як впевнилась колегія суддів, виникнення між сторонами кредитних правовідносини, за якими позичальниця ОСОБА_1 отримала кредитну картку Універсальна, старт якої з початком користування кредитними коштами відбувся 07.03.2013.

Суд першої інстанції не зважив на старт карткового рахунку у березні 2013 року, що було фактичним відтермінуванням висловленого в анкеті-заяві від 06.03.2010 наміру з укладення кредитного договору.

Цих обставин, як і обставин встановлення кредитного ліміту, подальшої зміни його розміру, не спростовано жодними доказами. Зокрема, при розгляді даної справи не здобуто доказів існування заперечення відповідачки проти наведених обставин.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність заборгованості у відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 06.07.2010 за основною сумою заборгованості (тіла кредиту) нарахованого кредитного ліміту і використання його в обсязі 13056,07грн.

Разом з тим, з наявних у справі доказів не вбачається узгодження між банком і позичальником умов плати за користування кредитним ресурсом, плати за умов неналежного виконання грошових обов`язків у вигляді штрафів двох видів і пені.

Так, в наданій в копії анкеті-заяві, яку підписала відповідачка (а.с. 16), відсутнє відображення волевиявлення відповідачки ОСОБА_1 щодо будь-якої процентної ставки, умови її підвищення, а наявна лише відмітка про бажання отримати банківську послугу з обслуговування платіжної кратки Кредитка Універсальна.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування процентів, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 06.07.2010, посилався на Тарифи обслуговування кредитних карт та Умови та правила надання банківських послуг, розміщені на сайті: www.privatbank.com.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Оскільки в розумінні ст. 634 ЦК України умови договорів приєднання розробляються банком, ці умови повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Втім, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці тарифи та Умови і правила надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи 06.07.2010 анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо розміру і порядку сплати процентів за користування кредитними коштами.

З огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які додані позивачем до позовної заяви на підтвердження заявлених позовних вимог, але не містять підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 06.07.2010 шляхом підписання заяви-анкети.

Отже, відсутні підстави вважати, як правильно визначився суд першої інстанції, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Таким чином, позивачем ані до суду першої інстанції, ані апеляційному суду не надано доказів щодо розміру процентної ставки, умов плати штрафів і пені, погоджених сторонами у письмовій формі при укладенні кредитного договору. Тому, колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь банку заявлених сум заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 80427,72грн, пені - 2650грн, штрафів у фіксованому розмірі - 500грн, штрафу у процентній складовій - 4806,69грн. У зв`язку з цим в задоволенні цієї частини заявлених банком вимог слід відмовити.

Враховуючи ухвалення рішення внаслідок невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права і процесуального закону щодо процедури оцінки доказів, таке рішення згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову (в частині стягнення основної суми заборгованості тіла кредиту в розмірі 13056,07грн) згідно вищевказаного мотивування.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду першої інстанції апеляційним судом скасовується, то підлягають перерозподілу судові витрати зі стягненням з ОСОБА_1 на користь АТ КБ Приватбанк: судового збору, пов`язаного із розглядом справи в суді першої інстанції, пропорційно до частково задоволених вимог (заявлено позов на 101440,48грн або 100%, задоволено позов за результатами ухвалення нового рішення апеляційного суду на 13056,07грн або 12,87%), що в грошовому виразі становить 270,53грн (12,87% від сплаченого позивачем до суду першої інстанції судового збору 2102грн); судового збору, пов`язаного із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, пропорційно до частково задоволених вимог, що в грошовому виразі становить 405,79грн (12,87% від 3153грн) - а всього 676,32грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 13 жовтня 2020 року скасувати повністю і ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 06.07.2010 станом на 31.10.2019 в розмірі 13056 (тринадцять тисяч п`ятдесят шість) гривень 07 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» витрати з оплати судового збору, пов`язані з розглядом справи в суді першої і апеляційної інстанцій, в розмірі 676 (шістсот сімдесят шість) гривень 32 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 18 січня 2021 року.

Судді: С.А.Попова

В.М.Барков

Є.Є.Мальцева