Провадження № 2/331/246/2021
ЄУН 331/3168/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі :

головуючого - судді Скользнєвої Н.Г.,

за участю : секретаря Постарнак М.М.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Приладишевої Наталії Геннадіївни до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ :

1.Виклад позиції позивача та відповідача.

28 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , за результатами розгляду якого просить у порядку поділу майна подружжя :

?визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на Ѕ частку квартири, що розташована за адресою : АДРЕСА_1 ;

?визнати за ОСОБА_3 право приватної власності на Ѕ частку квартири, що розташована за адресою : АДРЕСА_1 ;

?визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на автомобіль марки Skoda, модель - Fabia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2008 ;

?стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію Ѕ частини вартості автомобіля марки Skoda, модель - Fabia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2008, у розмірі 48 478,50 грн.

Позов обґрунтовано тим, що з 21.08.1999 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. На підставі судового рішення від 16.07.2019 року шлюб розірвано.

У період шлюбу, за спільні кошти сторонами придбано таке майно :

-квартиру, що розташована за адресою : АДРЕСА_2 , вартістю 1 246 641,00 грн. ;

-автомобіль марки Skoda, модель - Fabia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2008, вартістю 96 957,00 грн.

Щодо підстав набуття майна у власність подружжя позивач зазначив таке.

Спірна квартира була набута відповідачем шляхом визнання за ним права власності на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23.04.2009 р. у справі № 2-1108/09. Проте, підстав, передбачених ст.57 СК України, які б давали можливість віднести таку квартиру до об`єкта права особистої приватної власності відповідача, як на думку позивача, не існує, а відтак, квартира, що була набута у період шлюбу за спільні кошти сторін є спільним нажитим майном такого подружжя.

Автомобіль Skoda Fabia, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 був придбаний також у період шлюбу в 2013 році та за спільні кошти подружжя, право власності на який було зареєстровано за позивачкою.

З огляду на наведене, квартира АДРЕСА_3 та автомобіль Skoda Fabia, реєстраційний номер НОМЕР_1 - є об`єктами права спільної сумісної власності сторін.

З урахуванням викладеного, позивачка просить здійснити поділ спільного майна подружжя у запропонований нею спосіб.

Як на правові підстави заявлених вимог позивачка посилається на ст.60, ч.1 ст.61, ч.1 ст. 68, ч.1 ст. 69, ч.1 ст. 70, частини 1,2 ст. 71, ч.2 ст. 72 СК України, ст.183, частини 1,3 ст. 372 ЦК України.

5 жовтня 2020 року від відповідача по справі ОСОБА_3 до суду надійшов відзив на позов ( а.с.47-52,т.1), із змісту якого вбачається, що він проти позову заперечує з таких підстав.

По-перше, спірна квартира була придбана під час реконструкції гуртожитку в житловий будинок на підставі інвестиційного договору № 20 від 01.07.2004 р., стороною в якому був ОСОБА_3 . За цим договором він зобов`язаний був сплатити Генпідряднику дольовий внесок у розмірі 65 345,48 грн. відповідно графіку. Згідно додаткової угоди від 01.10.2004 р. до інвестиційного договору № 20 від 01.07.2004 р. загальна вартість дольового внеску була збільшена до суми 79 866,00 грн. Всі грошові кошти на реконструкцію квартири були сплачені з липня 2004 р. по червень 2005 р., 31.07.2007 р. було доплачено 102,00 грн. Починаючи з липня 2005 р. гроші на реконструкцію вже не платилися.

Грошові кошти у розмірі 79 968,00 грн. на сплату авансового платежу і на оплату реконструкції квартири відповідачу подарували його батьки. За надані батьками грошові кошти він зобов`язався після закінчення докторантури їх утримувати , а згодом забрати їх до себе на проживання.

Зарплата позивачки не дозволяла їй брати участь у придбанні квартири.

Ціна квартири, вказана позивачкою, є завищеною ( 1 246 641,00 грн.). За даними відповідача ринкова вартість квартири становить 1 032 700,00 грн.

Вважає, що до вимоги про визнання за позивачкою частки квартири потрібно застосувати позовну давність, передбачену ст. 72 СК України. Так, на підставі рішення суду від 23.04.2009 р. за ОСОБА_3 визнано право власності на спірну квартиру. Рішення набрало законної сили 05.05.2009 р. Позивачка ще у 2009 р. знала про це рішення, проте з позовом про поділ майна звернулася з пропуском трирічного строку позовної давності, лише у 2020 році.

По-друге, вважає, що вказана позивачкою у позові ціна спірного автомобіля є заниженою ( 96 957,00 грн.) За даними відповідача ринкова вартість такого автомобіля становить 173 600,00 грн.

27 жовтня 2020 року від ОСОБА_1 в особі представника адвоката Приладишевої Н.Г. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивачка виклала свої контраргументи проти заперечень відповідача ( а.с.165-171, т.1).

12 листопада 2020 року від ОСОБА_3 до суду надійшли письмові заперечення ( в порядку статті 180 ЦПК України), в яких відповідач виклав свої контраргументи проти доводів позивачки, які містяться у відповіді на відзив ( а.с.205-209,т.1). За результатами розгляду справи просить застосувати позовну давність до вимоги ОСОБА_1 про поділ квартири, у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі.

10 грудня 2020 року від ОСОБА_1 до суду надійшли письмові пояснення по справі ( а.с.214-221,т.1), в яких позивачка виклала свої контраргументи проти доводів відповідача, які містяться у письмових запереченнях від 12.11.2020 року.

ІІ. Заяви, клопотання учасників справи.

27.10.2020 р. від ОСОБА_1 в особі представника адвоката Приладишевої Н.Г. до суду надійшли заяви : про забезпечення позову ( а.с.90-92,т.1) ; про виклик свідків ( а.с.189,т.1); про проведення судової автотоварознавчої експертизи ( а.с.231,т.1).

12.10.2020 р. від ОСОБА_3 до суду надійшли клопотання : про долучення до матеріалів справи доказів : звітів про оцінку спірного майна : квартири та автомобіля ( а.с.101-102, т.1); про виклик свідків ( а.с.159-160,т.1) ; про витребування доказів ( а.с.161-162,т.1).

9.12.2020 р. від ОСОБА_3 до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи ( а.с.201-202,т.1).

10.12.2020 р. від ОСОБА_1 в особі представника адвоката Приладишевої Н.Г. до суду надійшли клопотання : про долучення до матеріалів справи доказу на підтвердження внесення суми у розмірі 48 478, 50 грн. на депозитний рахунок суду ( а.с.204,т.1) ; витребування доказів ( а.с.230, т.1).

2.12.2020 р., 11.12.2020 р., 12.07.2021 р. від ОСОБА_3 до суду надходили заяви про ознайомлення з матеріалами справи ( а.с.227,т.1, а.с.1, 90,т.2) ; 26.03.2021 р., 12.07.2021 р. від представника ОСОБА_3 адвоката Щедріна О.П. до суду надходили заяви про ознайомлення з матеріалами справи ( а.с.35,91,т.2).

10.12.2020 р., 26.03.2021 р. від представників позивачки адвокатів Приладишевої Н.Г., Богач А.О. до суду надходили заяви про ознайомлення з матеріалами справи ( а.с.241,т.1, а.с.14,т.2) ; 7.07.2021 р. від позивачки ОСОБА_1 до суду надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи ( а.с.88, т.2).

5.04.2021 р. від ОСОБА_1 в особі представника адвоката Приладишевої Н.Г. до суду надійшло клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи ( а.с.21,т.2).

2.06.2021 р. від ОСОБА_1 до суду надійшла заява про видачу в електронному вигляді копії технічного запису судового засідання від 15.03.2021 р. ( а.с.81,т.2)

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ( далі суд) від 14 вересня 2020 року провадження у цій справі відкрито ; вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження ; справу призначено до розгляду у підготовче судове засідання ( а.с.38-39, т.1).

Ухвалою суду від 29 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Приладишевої Н.Г. задоволено ; накладено арешт на квартиру АДРЕСА_3 ( а.с.93-96,т.1).

Ухвалою суду від 12 листопада 2020 року у підготовчому судовому засіданні проголошено перерву ; продовжено строк проведення підготовчого провадження по цій справі ( а.с.190-191,т.1).

Ухвалою суду від 10 грудня 2020 року підготовче провадження по справі закрито ; справу призначено до розгляду по суті ( а.с.233-234,т.1).

Ухвалою суду від 8 квітня 2021 року клопотання ОСОБА_1 в особі представника адвоката Приладишевої Н.Г задоволено ; у справі призначено судову авто товарознавчу експертизу ( а.с.23-25,т.1).

В суді позивачка та її представник, кожен в окремості, позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в заявах по суті справи : позовній заяві, відповіді на відзив та письмових поясненнях по справі, долучених до матеріалів справи ; просять позовні вимоги задовольнити.

Відповідач та його представник в суді, кожен в окремості, проти позову заперечують з підстав, викладених у відзиві на позов та письмових запереченнях від 12.11.2020 р., долучених до матеріалів справи ; просять у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи - ТОВ « Місто для людей Запоріжжя» в судове засідання не з`явився, хоча про день, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Про причину неявки суд не повідомив. Заяв, клопотань, заяв по суті справи від нього до суду не надходило.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, приходить до такого.

IV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 21 серпня 1999 року перебували в зареєстрованому шлюбі ( а.с.14, т.1).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 липня 2019 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано ( а.с.15, т.1).

Спірний об`єкт нерухомого майна, а саме квартира АДРЕСА_3 була придбана сторонами під час реконструкції гуртожитку в житловий будинок на підставі інвестиційного договору № 20 від 01 липня 2004 року, укладеного між «Замовником» - Запорізьким національним технічним університетом, «Генпідрядником» - ТОВ «Інженерно-будівельним підприємством «Форт» та «Інвестором» - ОСОБА_3 . Згідно договору ОСОБА_3 зобов`язувався сплатити Генпідряднику дольовий внесок в розмірі 65 345, 48 грн. відповідно графіку, згідно якому він повинен був до 10 липня 2004 року сплатити аванс у розмірі 30 % загальної суми дольового внеску, до 10 серпня 2004 року - 5 % і далі щомісячно по 10 червня 2005 року 6,5 % від загальної суми внеску. Пунктом 3 додаткової угоди № 1 від 01 жовтня 2004 року до інвестиційного договору № 20 від 01 липня 2004 року загальна вартість дольового внеску була збільшена до суми 79 866 грн. ( а.с.53-59,т.1).

В період з липня 2004 року по червень 2005 року ОСОБА_3 на виконання вказаного інвестиційного договору було сплачено 79 968,00 грн., тобто повну суму вартості спірної квартири.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2009 року, яке набрало законної сили 05 травня 2009 року за ОСОБА_3 , визнано право власності на квартиру АДРЕСА_3 ( а.с.16-17).

Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, сформованого ОП ЗМБТІ , право власності на вказану квартиру зареєстровано на ім`я ОСОБА_3 03.06.2009 року ( а.с.19, т.1).

Згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого Запорізьким ВРЕР № 2 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області власником автомобіля марки Skoda, модель - Fabia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2008 є ОСОБА_1 ; дата реєстрації 09.01.2013 р. ( а.с.20,т.1).

Отже в суді встановлено і не заперечується сторонами , що спірний автомобіль було придбано сторонами у 2013 році, в період їх шлюбу, і по теперішній час знаходиться в користуванні позивачки.

Також судом досліджено :

-довідку про середньоринкову вартість житлової нерухомості трикімнатної квартири АДРЕСА_3 від 21.08.2020 р., складену оцінювачем ТОВ « Земля Плюс2006», та надану суду позивачкою, згідно якої середньоринкова вартість спірної квартири складає 1 246 641,00 грн. ( а.с.21-23,т.1);

-звіт про оцінку середньоринкової вартості колісного транспортного засобу - автомобіля марки Skoda, модель - Fabia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2008, складений 20.08.2020 р. оцінювачем ТОВ « Земля Плюс2006», та надану суду позивачкою, згідно якої середньоринкова вартість спірного автомобіля складає 96 957,00 грн. ( а.с.26-30,т.1);

-висновок про ринкову вартість житлової нерухомості трикімнатної квартири АДРЕСА_3 від 21.08.2020 р., складену оцінювачем ТОВ « Земля та Нерухомість», та надану суду відповідачем, згідно якої ринкова вартість спірної квартири складає 1 032 700,00 грн. ( а.с.69,114-132, т.1);

-звіт про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу - автомобіля марки Skoda, модель - Fabia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2008, складений 09.10.2020 р. оцінювачем ТОВ « Столиця груп»», та наданий відповідачем, згідно якого ринкова вартість спірного автомобіля складає 154 318,00 грн. грн. ( а.с.104-104,т.1);

-копію позовної заяви від 28.11.2008 р., вх.№ 28844, з якої вбачається що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у листопаді 2008 року зверталися до суду з позовом про визнання за ними права спільної часткової власності на кв. АДРЕСА_3 ( а.с.163-164,т.1);

-копію ордеру № 20, виданого ЗНТУ на підставі інвестиційного договору № 20 на ім`я ОСОБА_3 на право зайняття житлової площі в житловому будинку по АДРЕСА_2 , зі складом родини : ОСОБА_1 дружина, ОСОБА_5 дочка ( а.с.177,т.1);

-копію ордеру № 86, виданого виконавчим комітетом Запорізької міської ради, на підставі рішення міськвиконкому № 100/2 від 25.03.2009 р. ОСОБА_3 на сімю з 3-х чоловік на право зайняття житлової площі в житловому будинку по АДРЕСА_2 , склад сім`ї : ОСОБА_1 дружина, ОСОБА_5 дочка ( а.с.178,т.1);

-довідку про доходи ОСОБА_3 ,видану Запорізьким національним інститутом, згідно якої загальна сума його доходів за період з 1 листопада 2004 року по 31 жовтня 2007 року становить 34 355,10 грн. ( а.с.60,т.1) ;

-відомості з державного реєстру фізичних осіб платників податку про суми виплачених доходів та утриманих податків, з яких вбачається, що сукупний дохід ОСОБА_1 за період з 2004р. по 2007 р. складає 36 649,37 грн. ( а.с.175)

-копії квитанцій до прибуткового касового ордеру на підтвердження сплати ОСОБА_3 авансових внесків на реконструкцію гуртожитку :

?№135 від 09.07.2004 р. на суму 19604,00 грн.;

?№ 176 від 03.08.2004 р. на суму 3280,00 грн.;

?№ 250 від 10.09.2004 р. на суму 4 250,00 грн.;

?№ 290 від 06.10.2004 р. на суму 3000,00 грн.;

?№ 313 від 11.10.2004 р. на суму 1 210,00 грн.;

?№336 від 04.11.2004 р. на суму 4200,00 грн. ( а.с.61,т.1);

?№418 від 09.12.2004 р. на суму 4570,00 грн.;

?№9 від10.01.2005 р. на суму 4394,00 грн. ;

?№93 від 10.02.2005 р. на суму 4394,00 грн.;

?№153 від 09.03.2005 р. на суму 4378,00 грн.;

?№207 від 31.03.2005 р. на суму 4 393,99 грн.;

?№263 від25.04.2005 р. на суму 7190,00 грн. ( а.с.62, т.1);

?№336 від 07.06.2005 р. на суму 7180,00 грн.;

?№ 384/385 від 25.06.2005 р. на суму 7787,00 грн.;

?№ б/н від 31.01.2007 р. на суму 102,00 грн. ( а.с.63,т.1);

-копію розписки від 04.07.2004 року, згідно якої ОСОБА_3 отримав від своїх батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 гроші в сумі 30 000,00 грн. на придбання квартири у АДРЕСА_2 та зобов`язався у випадку, якщо батьки захворіють забрати їх і доглядати пожиттєво ( а.с.210,т.1);

-копії квитанцій про сплату ОСОБА_3 комунальних платежів по спірному об`єкту нерухомого майна протягом 2020 року ( а.с.74-80,т.1);

-копії квитанцій про сплату ОСОБА_1 послуг інтернету та телебачення по спірному об`єкту нерухомого майна протягом 2017-2020 року ( а.с.179-185,т.1);

- довідку № 897 від 28.09.2020 року, видану Федорівською сільською радою Пологівського району Запорізької області, згідно якої батьки відповідача- ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на протязі 1980-2000 років займались бджолярством для реалізації меду ( утримували до 40 вуликів) ; мали у власності земельні паї, утримували підсобне господарство для реалізації м`яса та молока ( а.с.64,т.1).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 матір позивачки, пояснила, що рішення про придбання спірної квартири приймалося сумісно її дочкою та зятем; на придбання квартири вони з чоловыком грошових коштів не надавали, проте допомагала продуктами харчування, надавала гроші на придбання одягу. ОСОБА_9 багато часу проводила в селі з батьками чоловіка, допомагала по господарству. Батьки відповідача, які займалися бджолярством, давали дітям мед на продаж. Зароблені після продажу меду грошові кошти відкладалися на придбання спірної квартири. І дочка, і зять у період з липня 2004 р. по червень 2005 року працювали, мали стабільний дохід, частина з якого також використовувалася на оплату квартири. Квартира була придбана за сумісні кошти подружжя ОСОБА_10 , без ремонту. Здебільшого саме ОСОБА_11 займалася ремонтом : клеїла шпалери, шпаклювала, вирішувала інші організаційні питання з даного приводу. Про факт надання грошових коштів батьками відповідача на придбання квартири та про розписки їй нічого не відомо. Дізналася про факт їх існування від дочки вже під час розгляду цієї справи.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 - сусідка сторін, пояснила, що вона є кумою позивачки, подругою родини, вони багато часу спілкувалися, часто приходили один до одного на свята. Спірна квартира була набута сторонами шляхом реконструкції гуртожитку, треба було внести певну суму коштів для цього, і це було зроблено за спільні кошти подружжя ОСОБА_10 . Квартира придбавалася без ремонту. Питаннями ремонту займалася ОСОБА_11 . Їй відомо, що сторони продавали мед, в тому числі в період реконструкції гуртожитку, який привозили з села від батьків ОСОБА_13 , і тим самим заробляли кошти на квартиру.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 матір відповідача, пояснила, що гроші на придбання спірної квартири в розмірі 115 000,00 грн. вони з чоловіком подарували сину ОСОБА_14 , проте за певної умови, яка полягала в тому, що ОСОБА_14 буде їх доглядати, і одна кімната в квартирі, яку придбають, буде виділена їм у користування. Гроші у вказаній сумі передавалися частками. Їм було відомо про те, що проводилася реконструкція гуртожитку і задля придбання квартири необхідно було щомісяця вносити певні грошові суми внески. Син привозив квитанції, і згідно зазначеної в ній суми, вона особисто передавала сину гроші. За результатами передачі коштів, ОСОБА_14 було написано всього три розписки, проте збереглася лише одна. Син і невістка працювали, проте їхніх доходів було не достатньо, щоб самостійно придбати квартиру. Для виконання робіт по ремонту квартири вона передала сину 15000,00 грн. Батьки ОСОБА_11 матеріальну допомогу дітям не надавали.

Після огляду в суді розписки на суму 30 000,00 грн. свідок пояснила, що передача грошей відбувалася 04.07.2004 року у їхньої хаті в селі у присутності свідків. Свідки гроші не рахували. Їй не відомо про те, чи знала ОСОБА_11 про наявність такої розписки. ОСОБА_11 приїжджала до них в село 1 або 2 рази.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 двоюрідний брат відповідача пояснив, що влітку 2004 року він знаходився в будинку батьків ОСОБА_10 , зайшов на кухню і побачив, що ОСОБА_14 щось пише. На його запитання, ОСОБА_16 відповів, що батьки дали йому 30 000,00 грн. як подяку і він пише розписку. Після цього на кухню зайшов батько ОСОБА_14 і попросив його підписати «аркуш» про те, що батьки дали сину гроші.

Він прочитав документ і поставив на ньому свій підпис. В документі було вказано, що батько дає синові гроші. Для чого надавалися гроші він не пам`ятає. Як ОСОБА_14 розпорядився цими грошами він не знає.

На запитання учасників процесу свідок ОСОБА_15 надав такі відповіді : - гроші надали батьки, щоб син їх догодував до смерті в своїй хаті ; - кошти на придбання спірної квартири ОСОБА_14 надавали його батьки, проте коли давали та яку суму він не знає ; - стосунки між ОСОБА_16 і його батьками були добрими ; - він не знає за чиї кошти придбавалася спірна квартира ; - у батьків ОСОБА_17 була велика пасіка і він особисто привозив ОСОБА_18 до Запоріжжя мед на продаж.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 пояснив, що влітку 2004 року до Чопів батьків відповідача в село приїхав ОСОБА_15 , з яким він спілкувався на подвір`ї ОСОБА_20 . Батько ОСОБА_14 запросив їх до хати і попросив бути свідками. Вони погодилися. Він ( свідок) разом з батьком ОСОБА_17 зайшли на кухню. На кухні знаходився ОСОБА_14 , який писав розписку. Після написання розписки, він ( свідок) прочитав її текст. В розписці було написано, що батьки дарують сину - ОСОБА_18 30 000,00 грн. Гроші лежали на столі, їх кількість йому не відома. Гроші давалися на придбання квартири.

Він ніколи не бачив, щоб ОСОБА_11 допомагала батькам ОСОБА_16 по господарству.

На запитання учасників процесу свідок ОСОБА_19 надав такі відповіді : - у ОСОБА_16 з батьками були добрі стосунки ; - під час подій, якій він описав в суді, ОСОБА_15 знаходився на подвір`ї; - зі слів батьків ОСОБА_16 спірна квартира була придбана за їхні кошти; - йому відомо лише про передачу 30 000,00 грн., про передачу інших сум йому нічого не відомо.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 рідний брат відповідача, пояснив, що з 1993 року постійно мешкає в м. Москва. Наприкінці літа кожного року приїжджає до батьків у відпустку. Йому відомо, що спірна квартира придбана його братом на підставі інвестиційного договору. Інвестиційний внесок складав приблизно 80 000,00 грн. Таку суму сторони по справі не могли зібрати, оскільки мали незначний сукупний дохід. У їх батьків були заощадження і вони подарували ОСОБА_14 80 000,00 грн. Він знав про це і надав свою згоду. Йому відомо, що придбана квартира потребувала ремонту. Йому відомо, що ОСОБА_14 після отримання коштів писав батькам розписки. В одній такій розписці восени він ставив свій підпис. В цій розписці також поставив свій підпис ОСОБА_22 . Гроші в сумі 25- 30 000 грн. перерахувала мати та в пакеті передала брату. Більше він не був свідком передачі батьками коштів ОСОБА_14 . Як сплачувалися інвестиційні внески йому невідомо.

На запитання учасників процесу свідок ОСОБА_21 надав такі відповіді : - при передачі коштів батьки ніяких умов перед братом не ставили ; - брат запропонував батьками здійснювати за ними догляд в майбутньому ; - мати йому говорила, що передала ОСОБА_14 всього 100 000,00 грн., цієї суми достатньо, щоб в`їхати у вже отре монтовану квартиру ; - він не бачив хто та яки робив ремонт в квартирі, відвідував квартиру, коли вона вже була відремонтована ; у батьків завжди були заощадження ( мали пасіку, худобу на продаж тощо) ; - йому відомо, що батьки передавали ОСОБА_14 мед великими порціями на продаж, а коли у сторін з`явився автомобіль батьки почали передавати мед на продаж бідонами; грошові кошти, отримані від реалізації меду сторони залишали собі ; - йому відомо, що про наявність розписок ОСОБА_11 не інформували.

V. Оцінка суду.

Згідно зі статтями 60, 61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до статей 68, 69 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Згідно зі статтею 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 та у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час припинення ведення спільного господарства, і те, що знаходиться у третіх осіб.

Приписами п. 23 постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

З матеріалів справи вбачається, що до складу загального обсягу нажитого під час шлюбу майна при пред`явленні позову ОСОБА_1 включила : квартиру, що розташована за адресою : АДРЕСА_2 , та автомобіль марки Skoda, модель - Fabia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2008.

Відповідач вважає квартиру своєю особистою приватною власністю, яка , як на його думку, поділу не підлягає.

Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Обставини щодо періоду придбання спірного майна визнаються сторонами, а тому вважаються встановленими і доказуванню не підлягають.

Щодо вимоги про поділ квартири слід зазначити таке.

Придбавши нерухоме майно спірну квартиру під час перебування в шлюбі, позивачка та її чоловік відповідач набули право спільної сумісної власності на спірне майно відповідно до положень частини першої статті 60 СК України та її право на рівну частку в майні презюмується.

Відповідач проти вимоги про поділ квартири як у запропонований позивачкою спосіб, так і в іншій, заперечує, вважає , що спірна квартира на праві особистої приватної власності належить лише йому, оскільки була придбана на подаровані його батьками кошти.

На підтвердження наведеної обставини в якості доказу відповідачем було надано розписку від 04.07.2004 року на суму 30 000,00 грн., оригінал якої було досліджено в судовому засіданні.

Із досліджених в суді копій інвестиційного договору та платіжних документів вбачається, що спірна квартира сторонами була придбана за 79 968,00 грн. ( період внесення платежів з липня 2004 р. по червень 2005 р.).

Таким чином, розписка на суму 30 000, 00 грн. не підтверджує той факт, що квартира була придбана виключно за кошти, які, як зазначає відповідач, були подаровані батьками особисто йому.

В суді відповідачем не надано доказів отримання ним від батьків решти грошових коштів, які ним були сплачені за придбання квартири.

Між тим з досліджених в суді документів вбачається, що сторони на період придбання квартири з липня 2004 р. по червень 2005 р. працювали ; кожен з них мав стабільний дохід.

Доводи позивачки про те, що в період часу, коли їх родина щомісяця сплачувала обов`язкові внески задля придбання квартири, її батьки допомагали родині продуктами харчування, грошовими коштами на придбання одягу тощо, підтверджуються показами свідка ОСОБА_8 , та не спростовуються стороною відповідача.

Судом приймається до уваги і та обставина, що, в тому числі і в період сплати внесків за інвестиційним договором батьки відповідача, яки мали пасіку і займалися бджолярництвом, у великих розмірах передавали сторонам мед для реалізації. Отримані від реалізації меду кошти залишалися в родині ОСОБА_20 , а отже були для них додатковим джерелом доходів. Реалізацією меду займалися, як позивачка, так і відповідач, тобто кошти були зароблені їх сумісними зусиллями задля однієї спільної мети придбання квартири для родини.

Вказана обставина визнається сторонами і підтверджується показами свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_3 , ОСОБА_15 , ОСОБА_23 .

Стосовно розписки від 04.07.2004 року слід зазначити таке.

В суді встановлено, що цю розписку виконано відповідачем власноручно.

Позичка ставить під сумнів дату написання цієї розписки і допускає, що її було виконано вже під час розгляду цієї справи, що свідчить, як на її думку, про фіктивність цього документу. Проте, така позиція відповідачки судом до уваги не приймається, оскільки не підтверджена належними та допустимими доказами, а є лише припущеннями.

Процесуальним правом заявити клопотання про призначення у цій справі відповідної експертизи сторона позивача не скористалася,хоча суд звертав увагу позивачки на обов`язок сторін, передбачений положеннями статті 81 ЦПК України.

А отже суд дійшов висновку, що розписка була складена та підписана власноручно відповідачем 04 липня 2004 року.

Факт передачі батьками відповідача ОСОБА_3 грошових коштів в розмірі 30 000,00 грн. підтверджується показами свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 .

Доказів на спростування факту передачі грошових коштів у вказаному розмірі стороною позивача суду не надано.

Аналізуючи зміст розписки від 4.07.2004 року , суд дійшов до такого.

Так, згідно розписки ОСОБА_3 отримав 4 липня 2004 року від своїх батьків : ОСОБА_6 та ОСОБА_7 гроші в сумі 30 000,00 грн. на придбання квартири у АДРЕСА_2 . При цьому, зобов`язався у випадку, якщо батьки захворіють забрати їх і доглядати пожиттєво.

Обгрунтовуючи свою позицію, відповідач вважає квартиру своєю особистою приватною власністю, оскільки вона була придбана за кошти, які подарували йому батьки.

Перелік майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплений у статті 57 СК України.

Згідно пункту 2 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружин, чоловіка є : майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Так, за договором дарування одна сторона ( дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні ( обдарованому) безоплатно майно ( дарунок) у власність ( частина перша статті 717 ЦК України). При цьому подарувати можна рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, нерухомі речі, майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому.

Відповідно до частини другої статті 717 ЦК України договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Із розписки від 04.07.2004 року вбачається, що батьки відповідача « передали» йому грошові кошти за умови, що він у випадку, якщо батьки захворіють зобов`язаний їх забрати і доглядати пожиттєво.

Допитана в судів свідок ОСОБА_7 підтвердила цю обставину і пояснила, що вони з чоловіком подарувала сину ОСОБА_16 гроші в сумі 115 000,00 грн., проте за певної умови, що ОСОБА_14 буде їх доглядати, і одна кімната в квартирі, яку придбають, буде виділена їм у користування.

Свідок ОСОБА_15 в суді пояснив, що ОСОБА_16 повідомив його про те, що батьки дали йому гроші в сумі 30 000,00 грн. як подяку ; гроші надали батьки, щоб син їх догодував до смерті в своїй хаті.

Свідок ОСОБА_24 в суді пояснив, що ОСОБА_16 пропонував батькам здійснювати за ними догляд в майбутньому.

Виходячи із положень статті 717 ЦК України , та встановлених обставин, слід зазначити, що відповідач помилково визначив правовий статус грошей, отриманих від батьків, як подарунок. Фактично батьки передали сину грошову суму у розмірі 30 000 , 00 грн. на певних умовах, що свідчить про існування між матір`ю відповідача та ним правових відносин зобов`язального характеру. А отже, вищевказані грошові кошти не є майном, які в сенсі пункту 2 частини першої статті 57 СК України можуть бути віднесені до особистої приватної власності , в даному випадку відповідача.

Крім того, слід зазначити, що в суді сторони пояснювали, що ними сумісно як подружжям, які з 1999 року перебували у зареєстрованому шлюбі і станом на 2004 рік мали неповнолітню дочку, було прийнято рішення про придбання житла для своєї родини.

Задля реалізації єдиної мети забезпечення майнових інтересів сім`ї, як встановлено в суді, кожен із сторін робив внесок для її досягнення. Сторони працювали, мали майже однаковий дохід ; сумісно займалися реалізацією меду, який приносив їм додатковий дохід ; батьки сторін допомагали дітям грошами, продуктами харчування, надаючи можливість заощаджувати та щомісячно вносити необхідну суму коштів задля придбання житла для своєї родини. В суді встановлено, що сторони сумісними зусиллями робили у придбаній ними квартирі ремонт, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_12 .

Крім того, беручи на себе зобов`язання в майбутньому взяти батьків до себе та доглядати за ними, відповідач, який на той час був одружений, мав дитину і не планував розлучення із дружиною, фактично такий самий обов`язок покладав і на свою дружину, яка б в одному приміщенні проживала з батьками відповідача.

В ордерах на займання житлової площі на спірне житлове приміщення вказано, що ордер видано на родину з 3-х осіб, до яких належали ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

На підставі викладеного, суд відносить спірну квартиру до спільної сумісної власності подружжя і вважає варіант її поділу, запропонований позивачкою, прийнятним, та таким, що буде відповідати інтересам сторін.

Щодо застосування строків позовної давності , на чому в суді наполягає сторона відповідача, слід зазначити таке.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23.04.2009 р. у справі № 2- 1108/09 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 було визнано за відповідачем. Підставою звернення до суду з позовом слугувала та обставина, що за наслідками здійсненої реконструкції не було отримано правовстановлюючих документів.

Проте, в суді встановлено, що первісно ОСОБА_3 і ОСОБА_1 звернулися до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом про визнання за ними права власності на квартиру АДРЕСА_4 у рівних долях 28 листопада 2008 року.

Ухвалою судді від 8 грудня 2008 року позов було залишено без руху, а ухвалою судді від 13 січня 2009 року позов було повернуто позивачам на підставі їх спільної заяви ( матеріали справи № 2-2768/2008).

На вказані встановлені обставини відповідач посилався з метою доведення того, що станом на 2008 рік позивачка знала про порушення свого права власності, і строк звернення до суду з позовом про поділ майна подружжя нею пропущений, що тягне за собою відмову в задоволенні позовних вимог.

Із змісту частини першої статті 72 СК України вбачається, що до вимог про поділ майна подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано, позовна давність не застосовується.

Згідно частини другої статті 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

В суді встановлено, що шлюб між сторонами було розірвано 16 липня 2019 року.

З цим позовом позивачка звернулася до суду 28 серпня 2020 року, тобто в межах строку, передбаченого частиною другою статті 72 СК України, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про безпідставність заяви відповідача щодо застосування строків позовної давності.

Стосовно вимоги позивача про поділу автомобіля марки Skoda, модель - Fabia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2008, слід зазначити таке.

Придбавши рухоме майно автомобіль під час перебування в шлюбі, позивачка та її чоловік набули право спільної сумісної власності на спірне майно відповідно до статей 57,60, 71 СК України та її право на рівну частку в майні презюмується.

Згідно із частиною другою статті 372 ЦК України , у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Співвласник майна, який бажає виділу своєї частки шляхом стягнення грошової компенсації, може заявити такі вимоги, виходячи з положень статті 364 ЦК України.

В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України та статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Керуючись цими положеннями правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження спільною частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники, при здійсненні зазначених правомочностей, мають рівні права.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Отже, якщо поділ майна подружжя в натурі неможливий без шкоди його господарському призначенню, майно присуджується одному з подружжя з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя вартість належної йому частки грошима.

Виходячи з аналізу зазначеної норми та враховуючи положення статей 21, 24, 41 Конституції України, статей .316, 317, 319, 358, 361 ЦК України право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов`язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи.

З огляду на викладене, суд при визначенні суми грошової компенсації за 1/2 частини автомобіля марки Skoda, модель - Fabia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2008 бере до уваги ринкову вартість вказаного об`єкту рухомого майна, встановлену шляхом експертного дослідження, згідно висновку експерта № СЕ-19/108-21/21/6125-АВ від 23.06.2021 року, у розмірі 130 405, 48 грн. ( а.с.96-102, т.2).

У зв`язку з тим, що спірний автомобіль знаходиться в користуванні позивачки, а відповідач не висловлював бажання ним володіти та користуватися , суд вважає, що вимога позивачки про визнання за нею права власності на автомобіль марки Skoda, модель - Fabia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2008, зі сплатою нею відповідачеві грошової компенсації вартості Ѕ частини автомобіля, є законною та такою, що підлягає задоволенню.

VI. Розподіл судових витрат між сторонами.

6 жовтня 2021 року від позивачки до суду надійшла заява про стягнення судових витрат, за результатами розгляду якої просить : стягнути з ОСОБА_3 на свою користь судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 6 718,00 грн. та витрати з надання професійної правничої допомоги у розмірі 38 000,00 грн. ( а.с.119-120,т.2).

27 жовтня 2021 року від відповідача до суду надійшла заява про стягнення судових витрат, за результатами розгляду якої відповідач просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь витрати з надання професійної правничої допомоги у розмірі 33 500,00 грн. та витрати на експертну оцінку нерухомого майна в розмірі 3 500 грн. ( а.с.149-151,т.2).

Згідно з вимогами частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем при подачі позову сплачено судовий збір у розмірі 6 718,00 грн., що підтверджується квитанцією № 11В39F1578 від 27.08.2020 р ( а.с.1, т.1), який в даному випадку підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Надалі, згідно з вимогами частини другої статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Тому, вимога відповідача про стягнення з позивачки на свою користь витрат на правничу допомогу та витрати на експертну оцінку нерухомого майна задоволенню не підлягають.

Відповідно до частин другої , третьої та четвертої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Крім того, суд враховує правові позиції з цих питань, висловлені Верховним Судом в постановах : Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 23.11.2020 № 638/7748/18 (61-13573св19).

Як вбачається з актів приймання-передачі наданих послуг за всі засідання встановлена фіксована ставка гонорару представника позивача 3 000,00 грн., що суд вважає неспівмірним, оскільки судові засідання проходили в проміжок часу від 6 хв. до 2 годин.

Так, судові засіданні тривали:

-13.10.2020 р. тривалість судового засідання 13 хв.

-12.11.2020 р. тривалість судового засідання 2 год.

-10.12.2020 р. тривалість судового засідання 1 год. 10 хв.

-08.02.2021 р. тривалість судового засідання 33 хв.

-15.03.2021 р. тривалість судового засідання 1 год. 19 хв.

-08.04.2021 р. тривалість судового засідання 1 год. 12 хв.

-27.05.2021 р. тривалість судового засідання 2 год.

-31.05.2021 р. тривалість судового засідання 1 год. 4 хв.

-01.07.2021 р. тривалість судового засідання 6 хв.

-14.09.2021 р. тривалість судового засідання 40 хв.

-06.10.2021 р. тривалість судового засідання 17 хв., а всього 10 годин 34 хвилини.

Суд зауважує, що заявлені витрати на правничу допомогу мають бути співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг і виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Враховуючи складність справи, кількість судових засідань, їх тривалість за часом ( 10 годин 34 хвилини), розумну вартість години за представництво інтересів позивачки в суді 1 000,00 грн.,надання консультацій, складання позовної заяви -1 433,00 грн. (10 год. 34 хв. х 1 000,00 грн. = 10 567 грн. + 1 433,00 грн. за складання позову), і вважає, що сума у розмірі 12 000,00 грн. в якості витрат на професійну правничу допомогу є співмірною та справедливою в рамках цієї справи.

Керуючись статтями 10-13, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 ( адреса реєстрації : АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 ) про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 ( адреса реєстрації : АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 ) право приватної власності на Ѕ частку квартири, що розташована за адресою : АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_13 ( адреса реєстрації : АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_4 ) право приватної власності на Ѕ частку квартири, що розташована за адресою : АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 ( адреса реєстрації : АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 ) право приватної власності на автомобіль марки Skoda, модель - Fabia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2008.

Стягнути з ОСОБА_1 ( адреса реєстрації : АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_3 ( адреса реєстрації : АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_4 ) грошову компенсацію Ѕ частини вартості автомобіля марки Skoda, модель - Fabia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2008, в розмірі 65 202 ( шістдесят п`ять тисяч двісті дві) гривні 74 копійки.

Стягнути з ОСОБА_3 ( адреса реєстрації : АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( адреса реєстрації : АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 ) судові витрати по справі , які складаються з судового збору у розмірі 6 718 ( шість тисяч сімсот вісімнадцять) гривень 00 копійок та витрат з надання професійної правничої допомоги у розмірі 12 000 ( дванадцять тисяч) 00 гривень, а всього 18 718 ( вісімнадцять тисяч сімсот вісімнадцять) гривень 00 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду в 30-денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення складено 12 листопада 2021 року.

Суддя : Н.Г.Скользнєва