ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2021 року м. Чернівці

справа № 344/17575/19

провадження №22-ц/822/68/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н. К.

суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.

секретар Собчук І.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Павчук Ігор Славійович, на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 29 вересня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Чебан В.М.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позовна заява обґрунтована тим, що 15 вересня 1995 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2 , який був зареєстрований Дегівською сільською радою Рогатинського району Чернівецької області, актовий запис №4.

Від даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час є повнолітнім.

Вказувала, що протягом останніх декількох років стосунки з чоловіком розладились, зникли взаєморозуміння та взаємоповага. Зазначає, що тривалий час кожен з них живе своїм життям та своїми власними інтересами. Фактично спільна сім`я припинила своє існування. На даний час вони з відповідачем проживають окремо, сімейного життя та спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують.

Вважала, що примирення та збереження шлюбу між сторонами неможливе. Також, позивач посилалася на те, що не може досягти згоди з відповідачем з приводу розірвання шлюбу, а тому вимушена звертатись до суду.

Посилаючись на вказані обставин, просила суд розірвати шлюб між сторонами, відновити її дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 » та стягнути з відповідача судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 29 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 15 вересня 1995 року Дегівською сільською радою Рогатинського району Івано-Франківської області, актовий запис №4.

Після розірвання шлюбу позивачці відновлено дошлюбне прізвище - « ОСОБА_5 ».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 768 гривень 40 копійок.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спільне господарство сторонами не ведеться, проживають два роки окремо, шлюб між ними існує формально. Вжиті судом заходи для примирення - надання строку для примирення 3 місяці - позитивних результатів не дали, позивач наполягала на розірванні шлюбу.

За викладених обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників

На дане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

Посилається на те, що він неодноразово вказував суду на те, що у них є спільна дитина, що він проти розірвання шлюбу, що у них міцна сім`я та просив надати строк для примирення. Натомість суд зайняв позицію позивачки та задовольнив її позов.

Зазначає, що дійсно у них з дружиною були деякі непорозуміння, але це не є підставою для розірвання шлюбу та руйнування їхніх сімейних відносин. Твердження дружини про те, що він не шукав можливості для примирення не відповідає дійсності, оскільки вона ігнорує як його спроби, так і спроби дитини хоча б на зустріч.

Крім того, судом першої інстанції не було встановлено чи є у них неврегульовані спори відносно майна.

Вважає, що суд першої інстанції формально поставився до розгляду питання про розірвання шлюбу, не з`ясував фактичні взаємини між подружжям, не в повній мірі врахував наявність інтересів дитини та не вжив достатніх заходів для з`ясування причини пред`явлення даного позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Позиція апеляційного суду

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Фактичні обставини справи встановлені судом

Судом встановлено, що 15 вересня 1995 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Дегівською сільською радою Рогатинського району Чернівецької області, актовий запис №4, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.4).

Від даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час є повнолітнім, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.11).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

За частиною 2 статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Відповідно до статті 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання».

Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Оскільки позивачка наполягала на розірванні шлюбу та посилалася на те, що подружні відносини між ними припинено, примирення та збереження шлюбу є неможливим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення.

Є безпідставними доводи ОСОБА_2 про те, що він неодноразово вказував суду на те, що у них є спільна дитина, що він проти розірвання шлюбу, що у них міцна сім`я та просив надати строк для примирення.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд першої інстанції, з урахуванням зазначених вимог закону та встановлених обставин у справі, на підставі досліджених доказів, яким надано належну правову оцінку, встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Водночас, судом першої інстанції відповідно до вимог статті 111 СК України було вжито заходи щодо збереження шлюбу з наданням сторонам строку на примирення - 3 місяці, після завершення якого сторони не примирились (а.с.141).

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що провадження у даній справі відкрито 01 жовтня 2019 року, тобто справа про розірвання шлюбу між сторонами перебувала в провадженні суду майже рік, однак і протягом цього часу сторони не дійшли згоди щодо примирення.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Павчук І.С., залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 29 вересня 2020 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Павчук Ігор Славійович, залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 29 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: І.Н. Лисак

І.Б. Перепелюк