Справа №150/578/21
Провадження №2-н/150/30/21
УХВАЛА

25 листопада 2021 року с. Мазурівка

Суддя Чернівецького районного суду Вінницької області Кушнір Б.Б., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, боржник Об`єднання енергетичних підприємств «Галузевий резервний-інвестиційний фонд розвитку енергетики»,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з вказаною заявою, якою просить видати судовий наказ про стягнення з Об`єднання енергетичних підприємств «Галузевий резервний-інвестиційний фонд розвитку енергетики» на його користь суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 193677,76 гривень.

Як вбачається із змісту поданої заяви ОСОБА_1 виконував обов`язки виконавчого директора Об`єднання енергетичних підприємств «Галузевий резервний-інвестиційний фонд розвитку енергетики» з 11.02.2020 року по 09.11.2020 року з посадовим окладом 34546 гривень. З посиланням на виписку з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за 1-4 квартал 2020 року, 1-2 квартал 2021 року зазначає, що за час перебування у трудових відносинах йому нараховано 359 596,2 грн. заробітної плати, з яких 64727,32 грн. нараховано податку, але фактично заявнику виплачено 115628,20 грн., з яких утримано податку 14437,08 грн. Відтак міститься заборгованість по зарплатній платі у сумі 243968 грн., з яких податку нараховується 50290,24 грн. З цього слідує, що сума заборгованості складає по зарплатній платі 193677,76 грн. Дана обставина стала причиною для звернення до суду із заявою про видачу судового наказу.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України, Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч.2 ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження.

Відповідно до ч.3 ст. 19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

У свою чергу, положеннями ЦПК України встановлено вимоги до заяви про видачу судового наказу.

Так, відповідно до п.4, 5 ч.2 ст. 163 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Згідно висновку, викладеного у постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» № 14 від 23 грудня 2011 року, до заяви про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості, тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання.

Відповідно до п. 4 ч.3 вказаної статті, до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Таким чином, при поданні заяви про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, заявник повинен долучити до заяви документ про нараховану, але не виплачену заробітну плату за спірний період, оформлений станом на момент звернення з такою заявою.

Однак, матеріали заяви не містять довідки бухгалтерії, розрахункового листа, копії платіжної відомості чи іншого документа підприємства, на якому працював заявник, натомість до заяви долучено відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за перший - четвертий квартал 2020 року, перший-другий квартал 2021 року, які містять інформацію про суму нарахованої та виплаченої заробітної плати за вказані періоди, однак, не містять інформації про суми виплачених доходів та утриманих податків за 3-4 квартал 2021 рік, враховуючи, що така заборгованість підприємства могла виплатитись заявнику за період 3-4 квартал 2021 року.

Окрім того, у відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_1 міститься примітка про те, що вказана у відомостях інформація потребує уточнення у податкових агентів (джерел доходів), відтак, така відомість не визнається судом як належний доказ безспірності заявленої до стягнення суми заборгованості по невиплаченій заробітній платі.

Долучена до заяви роздруківка Декларації ОСОБА_1 від 28.03.2021 року після звільнення уповноваженої особи на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період 2020 року, не підтверджує суму заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі боржника перед заявником на момент звернення з відповідною заявою - 17.11.2021 року.

Таким чином, у порушення вимог п.4 ч.3 ст.163 ЦПК України, до заяви не додано належних доказів, що підтверджують розмір невиплаченої заробітної плати на час звернення до суду, а надані заявником документи, не свідчать про безспірність його вимог.

Окрім того, у відповідності до ч.1 ст. 164 ЦПК України, за подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом.

Згідно п.1 ч.3 ст.163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Частиною 1, п.п. 4-1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що за подання до суду заяви про видачу судового наказу сплачується судовий збір в розмірі 0, 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня встановлюється в розмірі 2270гривень.

Відтак, при зверненні із заявою про видачу судового наказу підлягає сплаті 227грн. судового збору.

З матеріалів заяви вбачається, що заявником до заяви про видачу судового наказу не було додано документу, що підтверджує сплату судового збору. При цьому ОСОБА_1 , як на підставу звільнення від сплати судового збору посилається на положення п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Однак, згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Тобто, вказаною нормою Закону не передбачено пільг щодо сплати судового збору для заявників у разі подання ними заяви про видачу судового наказу про стягнення заробітної плати.

А тому, вважаю, що ОСОБА_1 не звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", оскільки таке звільнення від сплати судового збору безпосередньо стосується позовного провадження, а останній звернувся до суду в порядку наказного провадження із заявою про видачу судового наказу, та такий є заявником по справі.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч.2 ст.165 ЦПК України).

При цьому, згідно ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись статтями 12, 19, 133, 134, 137, 160, 161, 163, 165, 167 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

У видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 , про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, боржник Об`єднання енергетичних підприємств «Галузевий резервний-інвестиційний фонд розвитку енергетики» - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Б.Б. Кушнір