ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 656/53/21 Головуючий в І інстанції: Ковальчук Т.М.
Номер провадження: №22-ц/819/1591/21 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кузнєцової О.А.,

Орловської Н.В.,

секретар Давиденко І.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , діючої від імені Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", на рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 08 червня 2021 року, у складі судді Ковальчук Т.М., у справі за позовом ОСОБА_2 , діючого від імені Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

25 січня 2021 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідачкина користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.12.2013 року у розмірі 13033,28грн станом на 07.12.2020 року, а також судові витрати в розмірі 2270,00грн.

Позов обґрунтований наступним.

Відповідачка звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 10.12.2013 року, згідно якої їй було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у Довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між сторонами Договір про надання банківських послуг.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.п.2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за ініціативою банку.

Пунктом 1.1.3.2.4. договору передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору.

Відповідач зобов`язався на підставі п.2.1.1.5.5. Договору погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання.

Згідно п.2.1.1.12.2. Договору в разі непогашення Клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/kredity/, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6.

У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно п.2.1.1.12.6.2. Договору клієнт сплачує банку пеню в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування.

На порушення умов договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 07.12.2020 року виникла заборгованість у розмірі 21019,27грн, яка складається з:

--- 13033,28грн заборгованість за простроченим тілом кредиту;

--- 7985,99грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625.

Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а тому просив стягнути з відповідача 13033,28 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту.

При розгляді справи в суді першої інстанції відповідачка ОСОБА_3 позов не визнала, просила у його задоволенні відмовити, зазначивши, що суму заборгованості нею сплачено у повному обсязі.

Оскаржуваним рішенням Іванівського районного суду Херсонської області від 08 червня 2021 рокуу задоволенні позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати зазначене рішення й ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. При цьому послалася на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема, зазначила, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про відсутність заборгованості за договором. Так, суд проігнорував, що відповідачка не звільнялась від обов`язку сплачувати проценти за ст.1048 ЦК України.

Також вказала, що поза увагою суду залишились висновки Верховного Суду про необхідність стягнення процентів на рівні облікової ставки НБУ та про те, що неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Також зазначила, що у випадку непогодження судом з наданим банком розрахунком заборгованості, він повинен був встановити дійсний розмір заборгованості.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до витягу зі Статуту банку, погодженого НБУ 06.09.2019 року, позивач є правонаступником Публічного акціонерного товариства КБ "ПриватБанк", яке в свою чергу є правонаступником ЗАТ КБ "ПриватБанк" (а.с.75).

Відповідачка ОСОБА_3 подала 10.12.2013 року Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.31).

В ній вказані детальні дані про відповідачку, а потім зазначено про наступне: що позичальник погоджується з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг; що вона (позичальник) ознайомилася та згодна з Умовами та Правилами надання послуг.

Щодо відомостей про отримання позичальником картки дана анкета-заява у графі "Маю бажання оформити на своє ім`я" не містить будь-якої галочки навпроти відповідної платіжної картки (з вказаних: "Універсальна", Пенсійна, карта Голд, Зарплатний пакет, Ідентифікація з паспортом, Послуга накопичення "Копілка"). Також вказана анкета-заява не містить відомостей щодо конкретного кредитного ліміту, процентної ставки та відповідальності за порушення зобов`язань.

Наявний витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", "Універсальна Контракт", "Універсальна Голд", який містить положення про процентну ставку, обов`язків щодо щомісячного платежу, сплату пені та штрафу (а.с.69).

Однак, серед чотирьох видів кредитних карт не вбачається, який саме із видів обрала для себе позичальниця, крім того, вказаний витяг з Тарифів не містить підпису позичальниці.

Також позивачем надано Умови та Правила надання банківських послуг (а.с.33-66).

Тарифи, Умови та Правила підпису позичальника (відповідача) не містять.

Відповідно до розрахунку заборгованості за вказаним договором № б/н від 10.12.2013 року станом на 07.12.2020 року наявна заборгованість у розмірі 21019,27грн, яка складається з:

--- 13033,28грн заборгованість за простроченим тілом кредиту;

--- 7985,99грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 (а.с.7-20).

Відповідно до довідки відповідачці були надані такі кредитні картки: № НОМЕР_1 (дата відкриття 20.01.2014р, термін дії 01/16); № НОМЕР_2 (дата відкриття 01.04.2013р, термін дії 09/16); № НОМЕР_3 (дата відкриття 10.12.2013р, термін дії 08/17); № НОМЕР_4 (дата відкриття 03.03.2016р, термін дії 01/18); № НОМЕР_5 (дата відкриття 31.05.2016р, термін дії 01/18); № НОМЕР_6 (дата відкриття 09.09.2017р, термін дії 07/21); (а.с.30).

Згідно з Довідкою про зміну умов кредитування відповідачці встановлювались та змінювались кредитні ліміти, зокрема 29.01.2018 року кредитний ліміт було збільшено до 12000,00грн, а 30.05.2019 року зменшено до 0,00грн (а.с.29).

До позовної заяви долучено банківську виписку станом на 11.12.2020 (за вказаними картками), яка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012р №578/5, згідно якого до таких первинних документів віднесені, зокрема виписки банків, корінці квитанцій і касових чекових книжок, повідомлення банків, касові й банківські документи (а.с.21-28).

За вказаною випискою відповідачка активно користувалася банківськими картками.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в анкеті-заяві відсутні відомості щодо істотних умов договору, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, строку виконання зобов`язання, а також розміру відповідальності за порушення грошового зобов`язання, відповідно до вимог частини 2 статті 625 ЦПК України. Також суд виходив з того, що, як вбачається з розрахунку, проценти, нараховані за користування кредитними коштами, погашалися банком за рахунок кредиту, збільшуючи відповідно загальну заборгованість за тілом кредиту; сума погашених процентів за рахунок кредиту складає 21594,24 грн. Також суд виходив з того, що відповідачкою було використано кредитних коштів у сумі 13033,28 грн та повернуто 58031,28 грн, тобто фактично отримані та використані кошти були повернуті позичальницею добровільно.

Апеляційний суд в основному погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він є правильним по суті.

У справі встановлено і це підтверджується розрахунком заборгованості та випискою банку, що позичальниці було відкрито картковий рахунок та видано відповідну кредитну картку. Відповідачка, погашаючи заборгованість по кредиту, тим самим прийняла умови договору та погодилася з ними. Із виписки, яка є первинними документом й належним доказом, вбачається, що відповідачка активно користувалася кредитною карткою, знімала кредитні кошти, потім погашала заборгованість за договором.

Відповідачкою вказані обставини не заперечуються.

У Анкеті-заяві відсутні відомості про розмір кредитного ліміту, про базову процентну ставку, про відповідальність позичальника за порушення зобов`язання у вигляді сплати неустойки (пені і штрафу), про сплату комісії. Відповідна сума кредиту самостійно була встановлена банком, згідно з умовами.

Щодо кредитного договору, укладеного між сторонами, слід зазначити таке.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду, вважаючи за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше ухваленому судовому рішенні Верховного Суду України, зробила такий нижчезазначений висновок щодо застосування відповідних норм права у правовідносинах, за яких кредитний договір укладено шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації:

--- надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору;

--- на підставі ч.ч.1 і 2 ст.207, ст.ст.626, 628, ч.1 ст.638, ст.ст.1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України можна дійти висновку, що вказані Умови та правила надання банківських послуг, надані банком, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви, що у цій справі між сторонами був укладений кредитний договір, який не містить строку повернення кредиту, не містить обов`язок сплати процентів за користування кредитом (якщо таке положення відсутнє в заяві), не містить відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань;

--- у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника процентна ставка не зазначена. Також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема ст.ст.625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України.

У ч.ч.1-3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів".

Згідно з п.22 ч.1 ст.1 Закону № 1023-XII споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з позичальником АТ КБ "ПриватБанк" дотримав вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору;

--- враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Як зазначено, в Анкеті-заяві позичальника процентна ставка не зазначена. З іншого боку, вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема ст.ст.625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Зазначення у розрахунку заборгованості про заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625, не свідчить про таке посилання на ст.625 ЦК України, оскільки у вказаному розрахунку зазначено зовсім інші процентні ставки, а саме ті, які вказані у Тарифах (2,7% або 3,5% на місяць тощо).

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути тіло кредиту. При цьому апеляційний суд вважає, що фактично вимога позивача стосується і стягнення процентів, не зважаючи на відсутність вимоги про їх стягнення, оскільки про це детально йде посилання у позові, а також враховуючи дані розрахунку заборгованості та банківської виписки за вказаними кредитними картками. Так, у розрахунку заборгованості наявна графа "відсотки погашені за рахунок кредиту", в якій зазначені платежі у кількості 73 платежів на загальну суму 21594,24 грн. Банківські виписки також містять вказані погашені проценти за рахунок кредиту на вказану суму.

Отже, як правильно встановив суд першої інстанції, проценти, нараховані за користування кредитними коштами, погашалися банком за рахунок кредиту, збільшуючи відповідно загальну заборгованість за тілом кредиту. При цьому анкета-заява, підписана сторонами, не містить як відомостей, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, так і відомостей про погашення нарахованих процентів за рахунок кредиту.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Анкету-заяву позичальника, Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Разом з тим, з урахуванням вказаного висновку Верховного Суду, на підставі ч.ч.1 і 2 ст.207, ст.ст.626, 628, ч.1 ст.638, ст.ст.1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, враховуючи обставини справи, заперечення відповідачки проти позову та недоведення позивачем що саме вказані Умови та Правила надання банківських послуг підписані та визнані відповідачкою, можна дійти висновку, що вказані Умови та правила надання банківських послуг, які разом з Тарифами відповідачем не підписані, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви, що у цій справі між сторонами був укладений кредитний договір, який не містить строку повернення кредиту, не містить зазначення про розмір процентної ставки, відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, а також сплату комісії.

Відтак, відсутні правові підстави для стягнення з позичальниці на користь банку вказаної кредитної заборгованості (тіла кредиту), оскільки відсутні підстави для збільшення кредиту за рахунок погашення нарахованих процентів.

Таким чином, з урахуванням невизнання відповідачкою позовних вимог повністю, того, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг відповідачем не підписані, як і не підписані Тарифи, того, що в договорі (Анкеті-заяві) процентна ставка не зазначена, враховуючи положення ч.2 ст.530 ЦК України, мова може йти, при доведеності наявності заборгованості, лише про стягнення тіла кредиту, оскільки інші складові заборгованості, надані позивачем, є такими, що не доведені з огляду на їх неузгодження між сторонами.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, позичальницею було сплачено на погашення заборгованості 58031,28 грн, розмір заборгованості за простроченим тілом кредиту складає 13033,28 грн, а сума погашених процентів за рахунок кредиту складає 21594,24 грн.

Отже, враховуючи, що розмір заборгованості за тілом кредиту (13033,28 грн) є менший від суми погашених процентів за рахунок кредиту (21594,24 грн), слід дійти висновку, що за відсутності останніх заборгованість за тілом кредиту була б відсутня.

Тобто, є правильним по суті висновок суду першої інстанції про те, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку повернуті.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку про відсутність у відповідача заборгованості перед позивачем.

А тому, рішення суду першої інстанції про відмову в позові є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами та висновків суду не спростовують.

Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання на помилковість висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення заборгованості по тілу кредиту, оскільки такий висновок по суті є правильний, адже розмір заборгованості за тілом кредиту (13033,28 грн) є менший від суми погашених процентів за рахунок кредиту (21594,24 грн), які не передбачені умовами договору

Також підлягають залишенню поза увагою й посилання скаржника на висновки Верховного Суду (у постанові від 18.12.2019р у справі №205/2825/18, у постанові від 20.05.2020р у справі №508/62/18) про необхідність стягнення процентів на рівні облікової ставки НБУ та на висновки Верховного Суду (у постанові від 04.09.2019р у справі №265/6582/16-ц, у постанові від 21.10.2020р у справі №331/4560/19) про те, що неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. При цьому суд апеляційної інстанції враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, зроблений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, а також враховує й те, що скаржником свої доводи не підтверджено належними доказами, зокрема ним не надано відповідних розрахунків розміру процентів на рівні облікової ставки НБУ, які могли б бути, за наявності підстав, застосовані у спірних правовідносинах.

Крім того, підлягають відхиленню й доводи щодо необхідності встановлення судом дійсного розміру заборгованості, оскільки судом першої інстанції обґрунтовано встановлено відсутність такої заборгованості.

Оскільки суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , діючої від імені Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", залишити без задоволення.

Рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 08 червня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 10 серпня 2021 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.А. Кузнєцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська