ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року м.Суми

Справа №584/434/21

Номер провадження 22-ц/816/1541/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

учасники:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області,

на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 18 червня 2021 року, постановлене у складі судді Данік Я.І., у приміщенні Путивльського районного суду Сумської області, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області.

Заяву мотивує тим, що ОСОБА_2 є його дідом. До 26 квітня 1986 року ОСОБА_3 проживав в сел. Руднище Лельчицького району Гомельської області Білоруської РСР, а після катастрофи на Чорнобильській атомній електростанції був евакуйований на територію України та проживав в с. Стільники Путивльського району Сумської області до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Тобто, станом на 24 серпня 1991 року його дід проживав на території України.

Вказує, що він має намір отримати дозвіл на імміграцію на територію України.

Зазначає, що у заявника відсутні документи, які б засвідчували факт наявності у ОСОБА_3 громадянства України, у зв`язку з його постійним проживанням на території України станом на момент проголошення акту незалежності України.

Посилаючись на вказані обставини, просить встановити факт того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживав на території України з 13 вересня 1990 року по 06 листопада 1995 року, в тому числі станом на 24 серпня 1991 року.

Путивльський районний суд Сумської області рішенням від 18 червня 2021 року заяву ОСОБА_1 задовольнив.

Встановив факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживав на території України з 13 вересня 1990 року по 06 листопада 1995 року, в тому числі станом на 24 серпня 1991 року.

В апеляційній скарзі Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що заявник не звертався із заявою встановленого зразка до територіальних підрозділів Головного управління ДМС України в Одеській області, не надавав до територіального підрозділу ДМС України всіх необхідних документів, які підтверджують ступінь його споріднення та зв`язок з ОСОБА_2 , отже заявник не використав усіх передбачених законодавством можливостей для підтвердження законності отримання дозволу на міграцію в Україну, а тому звернення до суду із заявою є передчасним.

Вказує, що довідка Стрільниківської сільської ради Путивльського району Сумської області від 16 лютого 2016 року №147 не є належним та допустимим доказом підтвердження факту проживання ОСОБА_2 на території с. Стрельники Путивльського району Сумської області у період 1990-1995 років, оскільки документи, які підтверджують вказану у довідці інформацію відсутні. Крім того, у довідці не зазначено адресу реєстрації ОСОБА_3 .

Також зазначає, що між сторонами наявний спір про право, а тому заява ОСОБА_1 повинна бути залишена без розгляду, оскільки не підлягає розгляду у порядку окремого провадження.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що, дійсно, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживав на території України з 13 вересня 1990 року по 06 листопада 1995 року, в тому числі станом на 24 серпня 1991 року, а встановлення факту має для заявника юридичне значення, оскільки усунути виявлені розбіжності іншим чином неможливо.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви, так як суд дійшов його правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_2 (а. с. 15-20).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер в с. Стрільники Путивльського району Сумської області, внаслідок отруєння угарним газом (а. с. 24).

Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_2 , 1940 року народження, останній з 26 серпня 1990 року працював вчителем математики у с. Стрільники Путивльського району до виходу на пенсію 31 серпня 1993 року (а. с. 21-22).

Згідно з довідкою Стрільниківської сільської ради Путивльського району Сумської області № 147 від 16 лютого 2016 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно записів будинкової книги по сільській раді, проживав та був зареєстрований з 13 вересня 1990 року по 06 листопада 1995 року у с. Стрільники Путивльського району Сумської області разом з ОСОБА_4 (а. с. 23).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З указаного вбачається, що законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

На підставі пункту 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а», «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

У пункті 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів погоджується з висновком суду про встановлення факту проживання ОСОБА_2 , з 13 вересня 1990 року по 06 листопада 1995 року, тобто станом на 24 серпня 1991 року на території України, оскільки встановити вказаний факт іншим шляхом заявник можливості не має.

Доводи апеляційної скарги про те, що заявник не звертався із заявою встановленого зразка до територіальних підрозділів Головного управління ДМС України в Одеській області, не надавав до територіального підрозділу ДМС України всіх необхідних документів, які підтверджують ступінь його споріднення та зв`язок з ОСОБА_2 , не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки законом не обмежується право на звернення до суду із заявою про встановлення факту в залежності від факту попереднього звернення до органів ДМС. Крім того, матеріалами справи підтверджується ступінь споріднення ОСОБА_1 з ОСОБА_2 .

Безпідставними є посилання в апеляційній скарзі на те, що довідка Стрільниківської сільської ради Путивльського району Сумської області від 16 лютого 2016 року №147 не є належним та допустимим доказом підтвердження факту проживання ОСОБА_2 на території с. Стрельники Путивльського району Сумської області у період 1990-1995 років, оскільки інформація у довідці зазначена згідно записів будинкової книги по сільській раді. Окрім того, довідка підписана посадовою особою Стрільниківської сільської ради Путивльського району Сумської області та скріплена печаткою.

Також не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про те, що між сторонами існує спір про право, так як прийняття рішення про встановлення факту проживання діда заявника на території України не створює будь-яких самостійних юридичних наслідків, а встановлення вказаного факту є лише одним з чинників, потрібних для отримання заявником дозволу на імміграцію на територію України. Крім того, посилання Головного управління ДМС України в Одеській області в апеляційній скарзі на існування між ним та заявником спору про право не може беззаперечно свідчити про наявність такого спору.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Путивльського районного суду Сумської області від 18 червня 2021 року в даній справі залишити без змін.

Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на користь держави судовий збір в сумі 681 гривня 00 копійок за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.А. Левченко

Судді: О.Ю.Кононенко

О.І. Собина