Справа № 467/350/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2021 року Арбузинський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого - судді Кірімової О.М.,

за участю секретаря судового засідання Сіваченко Ю.І.,

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Арбузинка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11 червня 2008 року батько позивача ОСОБА_4 уклав шлюб з ОСОБА_3 та проживав у домоволодінні останньої за адресою: АДРЕСА_1 , де і був зареєстрованим.

З жовтня 2018 року ОСОБА_4 став проживати разом із позивачем за іншою адресою, оскільки у нього з відповідачем склалися неприязні відносини, батько позивача почав хворіти, а ОСОБА_3 відмовилася від своїх обов`язків утримувати та доглядати за ним, окрім іншого у 2019 році зняла його з реєстраційного обліку з місця його проживання.

Пізніше батько позивача, за станом здоров`я, став потребувати стороннього догляду та саме він, позивач, утримував та доглядав за батьком. Відповідач жодного разу не відвідувала ОСОБА_4 та не вчиняла дій, які б свідчили про те, що вона є дружиною останнього. Вважає, що в цей період між відповідачем та його батьком не було сімейних відносин.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, однак відповідач не брала участі у витратах на його поховання.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив усунути ОСОБА_3 від прийняття спадщини за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_4 на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України.

Ухвалою суду від 26 квітня 2021 року провадження у справі відкрито та ухвалено про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Процесуальним правом надати відзив на позов відповідачОСОБА_3 , не скористалася.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Суду пояснив, що його батько з 2008 року ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 та проживав з нею однією сім`єю. З 2018 року, коли батько захворів, він став проживати та проживав з ним до смерті. Батько перебував у безпорадному стані, а ОСОБА_3 відмовилась піклуватися за ним та надавати допомогу на його лікування. Окрім того, у 2019 році зняла його з реєстраційного обліку з місця його проживання. Батько ходив до відповідача, намагався налагодити з нею відносини, але та йому відмовляла. Останнім часом батько погано себе почував, а відповідач, маючи фізичну можливість та вільний час піклуватися за батьком, відмовилась за ним доглядати, тому саме він возив батька до лікарні, а потім до психіатричної лікарні, оскільки за рік до його смерті він мав психічні розлади, купував для нього ліки та доглядав за ним, оскільки той був лежачим. Позивач особисто звертався до ОСОБА_3 за допомогою, однак отримав відмову. Коли батько помер, позивач за свій рахунок здійснював його поховання, тоді як ОСОБА_3 не здійснила жодних дій щодо надання допомоги і на поховання батька. Тому посилаючись на вимоги ч. 5, ч. 6 ст. 1224 ЦК України вважав, що існують підстави для задоволення позову.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та просив відмовити у задоволенні позову з підстав його надуманості та необґрунтованості. Суду пояснив, що з 2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі та проживали разом. З 2018 року ОСОБА_4 проживав із сином, позивачем по справі, оскільки той хворів і позивач займався його лікуванням. За три місяці до смерті, ОСОБА_4 страждав психічними розладами, він приходив до ОСОБА_3 та залишався в неї на нетривалий час, тоді вона його годувала, прала його одяг, потім він знову йшов від неї. Син відповідача відвозив його до лікарні та звертався до позивача, щоб той надав кошти для лікування ОСОБА_4 , але отримував відмову про надання такої допомоги. Крім того ОСОБА_4 не був лежачим та не перебував у безпорадному стані, він приходив до відповідача, спілкувався з нею, харчувався у неї. Дійсно, він хворів, але міг сам себе обходити.

Вислухавши позивача, представника відповідача, свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , дослідивши письмові матеріали справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів з урахуванням принципів розумності, справедливості, виваженості та пропорційності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України).

З матеріалів справи убачається, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 був батьком ОСОБА_1 (а.с. 16, 37).

З 11 червня 2008 року ОСОБА_4 перебував у шлюбі з ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 41).

Відповідно до довідок Новоселівської сільської ради Миколаївської області від 07.11.2019 року та Центру надання адміністративних послуг Арбузинської селищної ради № 137 від 13 квітня 2021 року ОСОБА_4 за життя був знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 27 травня 2019 року та проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 з жовтня 2018 року по день смерті (а.с. 9, 10).

Згідно результатів ультразвукового дослідження від 13 червня 2019 року ОСОБА_4 мав хронічний простатит - хронічний цистіт (а.с. 8).

10 жовтня 2019 року Арбузинська ЦРЛ направила ОСОБА_4 на госпіталізацію у психіатричну лікарню з діагнозом "гострий психотичний розлад на фоні церебрального атеросклерозу", місцем проживання вказана адреса: АДРЕСА_2 (а.с. 5, 6).

Відповідно до епікризу із історії хвороби ОСОБА_4 від 24 жовтня 2019 року основний діагноз йому поставлений" розлад особистості та поведінки внаслідок цереброваскулярного захворювання,інволюції зі зниженням когнітивних функцій до рівня деменції". Хворий у задовільному стані виписаний із відділення додому у супроводі сина (а.с. 69)

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (а.с. 4, 29).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на майно, яке йому належало.

25 листопада 2019 року державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області Бойченко В.А. за заявою ОСОБА_1 заведено спадкову справу № 184/2019 після смерті ОСОБА_4 . В цій заяві позивач вказує, що спадкоємці померлого, які відповідно до ст. 1241 ЦК України мають право на обов`язкову частку спадкового майна, відсутні (а.с.22-44).

27 січня 2020 року заяву про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_4 подано і ОСОБА_3 , якій, як непрацездатній дружині спадкодавця, нотаріусом роз`яснено зміст ст.1241 ЦК України (а.с. 28).

Згідно довідки головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 27.01.2020 року ОСОБА_3 перебуває на обліку в Арбузинському секторі обслуговування громадян головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та отримує пенсію за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 02 серпня 2019 року довічно (а.с. 42).

За життя, 26 травня 2010 року, ОСОБА_4 склав заповіт, яким на випадок своєї смерті заповів ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, що належить йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-МК №033638. Даний заповіт посвідчений секретарем Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області та зареєстрований в реєстрі за № 33 (а.с. 34).

Також за життя, 26 вересня 2012 року, ОСОБА_4 відповідно до складеного заповіту, він, на випадок своєї смерті, заповідав ОСОБА_1 належний йому житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2 . Такий заповіт посвідчений секретарем Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області та зареєстрований в реєстрі за № 22 (а.с. 31).

За життя, ОСОБА_4 , 16 жовтня 2012 року склав заповіт на користь ОСОБА_3 , яким останній заповідав на випадок своєї смерті, належну йому за законом частину житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Заповіт посвідчений секретарем Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області та зареєстрований в реєстрі за № 23 (а.с. 35).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що ОСОБА_4 з жовтня 2018 року проживав разом із позивачем, за місцем проживання останнього. Свідок не бачив, щоб до них приходила ОСОБА_3 . ОСОБА_4 хворів та потребував стороннього допомоги, оскільки був у безпорадному стані, та зі слів свідка вчиняв не зрозумілі для нього дії. При цьому свідок зазначив, що ОСОБА_4 лежачим не був, він, як йому відомо зі слів сусідів, ходив до ОСОБА_3 , але та його вигнала. Він хворів, але самостійно їв, ходив та обходив себе. На похоронах ОСОБА_4 , відповідач була присутня, але матеріальної допомоги позивачу не надавала.

Свідок ОСОБА_6 показав суду, що допомагає позивачу по господарству, тому йому відомо, про те, що ОСОБА_4 хворів та потребував допомоги в лікуванні. Він не був лежачий та самостійно ходив. ОСОБА_3 та її сина ніколи не бачив у гостях позивача та не бачив, щоб вони надавали ОСОБА_4 якусь допомогу. Зі слів односельців свідку відомо, що ОСОБА_4 просив про допомогу у відповідача, але та йому відмовила. Допомоги на поховання ОСОБА_4 , відповідач не надавала, оскільки її не бачив. За життя ОСОБА_4 , сторони між собою не спілкувалися, тому ніяких відносин між ними не було.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 вважав, що наявні передбачені ч. 5, ч. 6 ст. 1224 ЦК України підстави для усунення відповідача від права на спадкування за законом після смерті його батька.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У ч. 5 ст. 1224 ЦК України визначено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно ч. 6 ст. 1224 ЦК України положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснено, що правило ч. 5 ст. 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади).

При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15-ц (провадження № 61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17-ц (провадження № 61-45879св18) та від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032св19).

Крім того, у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18) зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що Позбавлення особи права на обов`язкову частку або скасування обов`язкової частки Цивільний кодекс не передбачає не передбачає, хоча особа, яка має право на обов`язкову частку, може бути усунена від права на спадкування відповідно до статті 1224 ЦК України, яка визначає, що:

- не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя.

- не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині.

- не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини.

- не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

- не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду. Якщо шлюб визнаний недійсним після смерті одного з подружжя, то за другим із подружжя, який його пережив і не знав та не міг знати про перешкоди до реєстрації шлюбу, суд може визнати право на спадкування частки того з подружжя, хто помер, у майні, яке було набуте ними за час цього шлюбу.

- за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому в силу ст. 79 цього кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. А в порядку ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами той факт, що ОСОБА_4 , який хоч і мав певні хвороби, але перебував у безпорадному стані, не міг самостійно пересуватися і забезпечити умови свого життя.

Позивач не надав суду будь-яких переконливих та об`єктивних доказів на підтвердження факту ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю, а саме доказів, які б підтверджували її винну поведінку, яка б свідчила, що спадкодавець дійсно потребував додаткової постійної допомоги саме від відповідача у зв`язку із безпорадним станом, звертався за допомогою до відповідача, а остання відмовила у наданні такої допомоги.

Зазначені обставини свідчать про відсутність умисних дій чи бездіяльності відповідача, направлених саме на ухилення її від турботи за чоловіком, адже вона усвідомлювала, що ОСОБА_4 не залишається без догляду.

Суд також враховує, що посилання позивача на те, що ОСОБА_3 за життя не відвідувала спадкодавця та не брала участі у похованні свого чоловіка ОСОБА_4 , однак таке не є підставою для усунення відповідача від права на спадкування, передбаченими ст. 1224 ЦК України.

За такого, позивачем не доведено сукупність обставин, за яких можливе усунення від права на спадкування відповідача відповідно безпорадному стані; ухилення до вимог ст. 1224 ЦК України, а саме: - перебування спадкодавця в відповідача від надання спадкодавцю ОСОБА_4 допомоги при можливості її надання, що характеризується умисною формою вини та потребу померлого ОСОБА_4 у такій допомозі саме зі сторони дружини ОСОБА_3 - відповідача по справі, за умови надання допомоги позивачем ОСОБА_1 .

Отже, аналізуючи всі надані сторонами докази в сукупності, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність - із точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків,суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, вимоги позивача про стягнення із відповідача на його користь сплачений судовий збір, задоволенню не підлягають.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги № 99 від 20 травня 2021 року, додатковою угодою №1 від 20 травня 2021 року до цього договору, актом прийому-передачі виконаних робіт за договором про надання правової допомоги № 99 від 20 травня 2021 року, квитанцією №99 від 29 липня 2021 року.

Згідно вимог ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються із судового збору та інших витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Оскільки, позивач ОСОБА_1 , маючи 3 групу інвалідності, не звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України вказані витрати необхідно стягнути з позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500,00 (три тисячі п`ятсот) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 12 серпня 2021 року о 08 годині 00 хвилин.

Суддя Арбузинського

районного суду О.М. Кірімова