ПОСТАНОВА

Іменем України

17 серпня 2021 року м. Кропивницький

справа № 392/1771/19

провадження № 22-ц/4809/76/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Мурашка С.І., Черненко В.В.,

за участю секретаря судового засідання Завітневич О.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 18 лютого 2020 року у складі судді Березія Ю.А.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позову зазначав, що 28 березня 2018 року між ним та відповідачем укладено договір позики, за умовами якого, він передав відповідачу гроші в сумі 10 000 доларів США строком на один рік, а останній зобов`язався їх повернути до 28 березня 2019 року. На підтвердження цього договору ОСОБА_2 написав розписку про отримання вказаної суми грошових коштів, в якій також зобов`язався сплачувати щомісяця три проценти від вказаної суми, тобто 300 доларів США.

Зазначає, що відповідач порушив зобов`язання і на час подачі позову, загальна сума боргу відповідно до договору позики складає 13600 доларів США, з яких 10 000 основний борг, 3 600 проценти за дванадцять місяців.

Позивач просив стягнути з відповідача основний борг в сумі 10 000 доларів США, 3 600 доларів США нарахованих процентів та 282,00 доларів США 3% річних.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 18 лютого 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10000 доларів США боргу за договором позики, 3600 доларів США нарахованих процентів та 282 долари США трьох процентів річних, всього 13882 (тринадцять тисяч вісімсот вісімдесят два) долари США. Стягнути з відповідача на користь позивача 3321 гривню 97 копійок сплаченого судового збору.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2 порушив умови укладено договору і не повернув суму боргу у встановлені строки, а також не надав суду письмові докази, які підтверджують факт не отримання ним грошей, або повернення позики, що підтверджує факт порушення зобов`язання, тому є законні підстави для стягнення з нього боргу в судовому порядку.

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 21 липня 2020 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду є незаконним, грубо порушенні його права як учасника справи на подання відзиву, доказів та пояснень у справі.

В апеляційній скарзі зазначив, що з 05 січня 2020 року по 29 квітня 2020 року перебував на лікарняному та взагалі не міг ходити через складний перелом ноги, був прооперований.

Судом було проігноровано його заяву про відкладення розгляду справи та 28.01.2020 винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. Відповідач вважає, що дана обставина грубо порушує його права, так як закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду позбавило його в повній мірі скористатися моїми правами, які надані йому законом, а саме ст. 43 ЦПК України.

Звертає увагу суду, що позивач не надав суду докази укладення з ним договору позики та отримання ним від позивача грошових коштів в сумі 10000 доларів США, зі змісту розписки цей факт також не підтверджується. Крім того, договір не підписаний позивачем.

Стверджує, що власноручно не підписував розписку надану позивачем до матеріалів справи та був позбавлений можливості заявити клопотання про призначення експертизи.

Вважає, що встановивши нові нез`ясовані обставини справи, з метою повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, суд повинен був задовольнити його заяву про перегляд заочного рішення та розглянути справу надавши йому можливість скористатися всіма правами, які надані йому законом.

Просив скасувати заочне рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 18 лютого 2020 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що судом першої інстанції в повній мірі з`ясовані обставини, що мають значення для справи, правильно зроблено висновки та надано вірну оцінку доказам по справі. Порушень норм матеріального і процесуального права не допущено. Вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, відповідач зловживає своїми процесуальними правами, вводить суд в оману, надає недостовірні відомості, намагаючись уникнути виконання грошових зобов`язань.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

Судом встановлено, що 28 березня 2018 року між громадянами ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно якого позичальник ОСОБА_2 отримав в борг від позикодавця ОСОБА_1 гроші в сумі 10000 доларів США на строк до 28 березня 2019 року, що підтверджується письмовим правочином (а.с. 17).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач та його представник підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити. Представник позивача просив залишити рішення районного суду без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно частини першої статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Згідно частини другої статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно частини першої статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої, другої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 631 ЦК України встановлено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що між сторонами склалися правовідносини з договору позики, відповідно до яких позивач передав відповідачеві 10 000 доларів США, а відповідач у свою чергу зобов`язався повернути зазначені умовні одиниці до 28.03.2019, однак не зробив цього. Зокрема, існування між сторонами позикових відносин підтверджується наявним у позивача оригіналом договору позики (розписки) ОСОБА_2 , який засвідчує як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти ОСОБА_1 до певного строку.

Ухвалюючи рішення у справі, суд правильно встановив порушення прав позивача щодо повернення відповідачем суми позики у строки визначені договором позики, тобто прав, за захистом яких він звернувся до суду.

Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Аналогічне правило встановлено у статті 1048 ЦК України, яка передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, суд обґрунтовано стягнув з відповідача 3600 доларів США в розрахунку 3% за місяць, що за рік складає 36% від суми позики 10000 доларів США.

Також, є законним та обґрунтованим рішення в частині стягнення трьох процентів річних з підстав передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України.

Твердження апеляційної скарги, які зводяться до того, що відповідач не підписував розписку не ґрунтуються на доказах.

За результатами судової почеркознавчої експертизи, призначеної апеляційним судом за клопотанням відповідача ОСОБА_2 , встановлено, що рукописний текст у договорі позики від 28.03.2018 та підпис від імені ОСОБА_2 виконано самим ОСОБА_3 .

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За таких обставин, ураховуючи положення ст. 375 ЦПК України, рішення суду зміні чи скасуванню не підлягає,

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 18 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 17 серпня 2021 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді С.І. Мурашко

В.В. Черненко