КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/9755/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2021 року м. Київ

Справа № 753/2166/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 28 квітня 2021 року, постановлену у складі судді Гусак О.С., про повернення заявнику зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Бізнес-Гарант» про визнання інвестиційного внеску особистим майном

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Бізнес-Гарант» про визнання договору комісії та звіту недійсними (фіктивними),

встановив:

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28 квітня 2021 року зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 треті особи: ОСОБА_4 , ТОВ «Компанія з управління активами «Бізнес-Гарант» про визнання інвестиційного внеску особистим майном - повернуто заявнику.

Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття зустрічної позовної заяви до спільного розгляду з первісним позовом, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що первісний позов та зустрічний позов є взаємопов`язаними, оскільки виникають з одних правовідносин щодо захисту майнових прав кожного з колишнього подружжя, і спільний їх розгляд є доцільним. При цьому для правильного вирішення первісного позову суд у будь-якому разі зобов`язаний встановити факт порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, зокрема, встановити правову природу спірного інвестиційного внеску, що виключає можливість посилання суду на розширення предмету доказування у справі.

Однак, суд першої інстанції на вищевикладене уваги не звернув, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про необхідність повернення зустрічної позовної заяви заявнику. Жодних обґрунтувань щодо необхідності залучати нових учасників процесу, відтак затягнення розгляду справи, оскаржувана ухвала не містить.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V (перегляд судових рішень) ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені вимоги в зустрічному позові відносяться до правовідносин, які не мають спільного предмету з первісним позовом, що істотно розширює предмет доказування.

Суд вважав, що недоцільно розглядати первісний позов і зустрічний позов, якщо це затягне розгляд справи, істотно розширить предмет доказування, призведе до необхідності залучати нових учасників процесу. В даному випадку також задоволення зустрічного позову не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. За таких обставин, суд дійшов висновку, що спільний розгляд вказаних первісного та зустрічного позовів є недоцільним, а тому вважав за необхідне повернути зустрічну позовну заяву.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він зроблений з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, враховуючи наступне.

Згідно з ч.1 та п.3 ч.2 ст.49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Частиною 1 ст.193 ЦПК України визначено, що відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

З матеріалів справи вбачається, що у січні 2021 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа - ТОВ «Компанія з управління активами «Бізнес-Гарант» про визнання договору комісії та звіту недійсними (фіктивними).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 року відкрито позовне провадження і призначене підготовче засідання.

10 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ТОВ «Компанія з управління активами «Бізнес-Гарант» про визнання інвестиційного внеску особистим майном.

З первісної позовної заяви ОСОБА_3 вбачається, що він просить:

- визнати недійсним ( фіктивним) договір комісії на купівлю квартири, укладений 01 травня 2018 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 ;

- визнати недійсним ( фіктивним) звіт від 25 червня 2018 року про виконану роботу до договору комісії на купівлю квартири від 01.05.2018 року.

Звертаючись до суду з такими вимогами, позивач посилається на те, що укладаючи оскаржувані правочини, відповідачі розпорядилися майновими правами позивача як колишнього подружжя, отриманими на підставі інвестиційного договору, укладеного ОСОБА_1 на придбання однокімнатної квартири, будівельний № АДРЕСА_1, на 10 поверсі, що знаходиться в житловому будинку за будівельним АДРЕСА_1 , в складі будівництва житлового комплексу з об`єктами соціально-побутового призначення в АДРЕСА_1 у період перебування ОСОБА_1 у шлюбі з позивачем.

Зазначає, що інвестиційний договір № 14428/Б060-4 від 18 червня 2018 року, про який зазначено в оспорюваному звіті від 25 червня 2018 року, в дійсності був укладений ОСОБА_1 в присутності позивача, в інтересах обох подружжя, з метою придбання квартири для сім`ї. Інвестиційний внесок, сплачений на виконання інвестиційного договору, про який також зазначено у звіті від 25.06.2018 року, був здійснений за спільні кошти подружжя, а зазначення у звіті, що інвестиційний внесок був сплачений за рахунок коштів ОСОБА_4 , - також не відповідає дійсності, відповідачі підписали завідомо фіктивний договір комісії та звіт з метою позбавити ОСОБА_3 частки на майно у спільній сумісній власності подружжя.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом, ОСОБА_1 заперечує належність інвестиційного внеску до спільної сумісної власності колишнього подружжя, відтак і відсутність факту порушення прав позивача за первісним позовом. Стверджує, що виконання Інвестиційного договору № 14428/Б060-4 від 18.06.2018 року, укладеного з ТОВ «Компанія з управління активами «Бізнес-Гарант», здійснювалось нею виключно за рахунок грошових коштів, отриманих нею від третьої особи ОСОБА_4 за оскаржуваним позивачем договором комісії на купівлю квартири від 01.05.2018 року.

Вважає, що задоволення зустрічного позову виключає можливість задоволення первісного позову. Крім того, вирішення спору про визнання недійсними оскаржуваних правочинів, за яким ОСОБА_1 зобов`язувалася за дорученням та в інтересах ОСОБА_4 придбати квартиру шляхом укладення договору купівлі-продажу від свого імені, жодним чином не вплине та не може вплинути на захист чи відновлення нібито порушених оскаржуваним правочином охоронюваних законом прав та інтересів позивача за первісним позовом, який до того ж на відновлення свого права на спірну квартиру чи майнових прав на неї - до суду не звертається.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Згідно з ч. 3 ст. 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин 1 та 2 статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику.

За змістом даної норми однією з умов прийняття зустрічного позову є доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів. Доцільно їх розглядати в одному процесі тоді, коли це дозволить більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємини сторін, виключити винесення взаємосуперечливих або взаємовиключних судових рішень. І, навпаки, недоцільно розглядати ці вимоги сумісно тоді, коли це затягне розгляд справи, а вимоги повністю можуть бути розглянуті окремо.

Взаємний зв`язок первісного і зустрічного позову може виявлятись у тому, що зустрічна вимога виключає вимогу первісну, або обидва випливають з однієї підстави, або взаємний зв`язок виникає з однорідності обставин виникнення взаємних матеріально-правових вимог між позивачем і відповідачем. Первісний і зустрічний позов можуть бути взаємозв`язаними і тоді, коли підстава зустрічного позову паралізує підставу первісного позову, а тому задоволення вимог відповідача виключає задоволення вимог позивача.

З матеріалів справи вбачається, що предметом первісного позову є визнання недійсним договору комісії та звіту, позовні вимоги позивач обґрунтовує обставинами укладення інвестиційного договору від 18 червня 2018 року № 14428/Б060-4 між ОСОБА_1 та ТОВ «Компанія з управління активами «Бізнес-Гарант» та сплатою інвестиційного внеску за спільні кошти подружжя.

Разом з тим, предметом зустрічного позову є визнання інвестиційного внеску особистим майном за цим інвестиційним договором від 18 червня 2018 року № 14428/Б060-4, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «Компанія з управління активами «Бізнес-Гарант».

З викладеного вбачається, що обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, їх взаємний зв`язок виникає з однорідності обставин виникнення взаємних матеріально-правових вимог між позивачем і відповідачем, задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення зустрічної позовної заяви з підстав, передбачених ч. 2 ст. 193 ЦПК України.

Висновок суду про те, що первісний та зустрічний позови не взаємопов`язані, оскільки предметом первісного позову є визнання недійсним договору комісії від 01 травня 2018 року та звіту про виконану роботу від 25 червня 2018 року, тобто визнання недійсними правочинів, вчинених до укладення інвестиційного договору від 18 червня 2018 року № 14428/Б060-4 між ОСОБА_1 та ТОВ «Компанія з управління активами «Бізнес-Гарант», колегія суддів вважає помилковим, оскільки з первісної позовної заяви вбачається, що вимогу про визнання недійсними цих правочинів позивач обґрунтовує обставинами укладення інвестиційного договору від 18 червня 2018 року та сплатою інвестиційного внеску за спільні кошти подружжя, що оспорюється відповідачем та є предметом зустрічного позову.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 28 квітня 2021 року - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.