Справа № 454/473/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2021 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Фарина Л. Ю. ,

за участю секретаря Кочмар Н.-Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сокалі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третіх осіб: Белзької міської ради та приватного нотаріуса Сокальського районного нотаріального округу Сироїд Наталії Миколаївни про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з даним позовом та просить суд встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2004р. до 14.05.2020р. та визнати за нею право власності на 1/2 частку автомобіля марки «Форд».

Свої вимоги обгрунтовує наступним.

З 1993р. вона та ОСОБА_5 проживали у цивільному шлюбі однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 .

Проживаючи разом вони вели спільне господарство, спільний сімейний бюджет, приймали участь у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, також, купували майно та інші речі, які необхідні для спільних потреб.

ОСОБА_4 піклувався та виховував її дочку, ОСОБА_6 , 1987р.н. від першого шлюбу. Він дбав про її розумовий, культурний та моральний розвиток, забезпечував її матеріально.

З 1993р. разом святкували свята.

Зазначає, що свої стосунки не реєстрували, оскільки вважали, що офіційна реєстрація не є основною цінністю в подружніх відносин.

В іншому зареєстрованому шлюбі ні позивачка, ні ОСОБА_4 не перебували.

14.05.2020р. ОСОБА_5 . Вона похоронила його за свій рахунок..

Також, за час спільного проживання вони придбали за їх спільні кошти автомобіль марки «Ford Transit Connect» 1999р.в., д.н.з. НОМЕР_1 .

Встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу їй необхідно для оформлення права на спадщину та оформлення права власності на частину автомобіля.

19.04.2021р. відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 надали відзив на позовну заяву, в яких просили відмовити у задоволенні позову.

Свої заперечення мотивують наступним

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер їх батько.

Після смерті батька вони звернулися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини.

12.11.2020р. ОСОБА_1 звернулася в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини за заповітом.

Вважають, що заповіт був підроблений.

Крім цього, з наданих доказів не вбачається що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 мали спільний бюджет, здійснювали витрати на утримання житла, мали в наявності спільні права та обов`язки.

Іншими доказами проживання однієї сім`єю може бути народження спільних дітей; спільне придбання рухомого та нерухомого майна , укладення договорів дарування, страхування, медичного та туристичного обслуговування, тощо на користь іншого, наявність спільних рахунків в банках, спільна участь у питаннях життєдіяльності сім`ї, в оплаті комунальних послуг, тощо.

Також, вказують, що покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Саме перебування у шлюбних відносинах без установлення факту ведення спільного господарства , побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Крім цього, зазначають, що ОСОБА_1 ніде не працювала, немає водійських прав і відповідно не користувалася автомобілем. Їх батько був водієм та використовував автомобіль у професійні сфері та придбав його за власні кошти, а позивачкою не долучено доказів про надання коштів на придбання автомобіля.

23.07.2021р. відповідач ОСОБА_2 надала пояснення, в яких зазначали, що її батьки розлучилися лише 18.10.1994р.

Згідно чинного законодавства та сформованої практики національних судів для підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу необхідно довести не тільки факт їхнього спільного відпочинку та зустрічей як чоловіка та жінки, але насамперед факт ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету та витрат, спільно придбаного майна в інтересах сім`ї.

Вона не заперечує того, що батько зустрічався з ОСОБА_1 , як з жінкою та у зв`язку з цим вони могли спільно відпочивати, однак цього замало для встановлення факту проживання однією сім`єю.

Зазначає, що ОСОБА_4 був зареєстрований у батьківській хаті в АДРЕСА_2 , яку успадкував після смерті його мами. Також, він приватизував всі земельні ділянки. ОСОБА_4 займався веденням господарства, саме за місцем його реєстрації.

Крім цього, зазначає, що батько вживав спиртне, бував в запоях по тижнях і в ці періоди він однозначно проживав у себе вдома, а ОСОБА_1 в цей час ним взагалі не цікавилась.

ОСОБА_4 мав свої окремі кошти, оскільки отримував зарплату, яку витрачав на власні потреби. Спільно вони нічого не придбали. Автомобіль батько придбав для того, щоб мати можливість доїжджати значну відстань до місця роботи в м.Червоноград.

Також, не відповідає дійсності, що ОСОБА_1 похоронила батька за рахунок.

02.09.2021р. відповідач ОСОБА_2 надала письмові пояснення, в яких зазначила, що з долучених позивачкою доказів про отримання нею спадщини не підтверджується те, що ці кошти чи їх частина були втрачені на придбання автомобіля марки «Ford Transit Connect».

Ухвалою від 22.09.2021р. до участі у справі залучено в якості третьої особи правонаступника Домашівської сільської ради Сокальського району Львівської області Белзьку міську раду Львівської області.

Представник позивача адвокат Левицька О.І. надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Представник відповідачів адвокат Бордюк М.Й. надав заяву про розгляд справи у його відсутності, у задоволенні позовних вимог просив відмовити та стягнути з позивачки понесені відповідачами витрати на правову допомогу.

Представник третьої особи Белзької міської ради в судове засідання не прибув.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази у справі суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З дослідженого свідоцтва про смерть встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 .

Згідно відомостей зі Спадкового реєстру у приватного нотаріуса Гук Н.М. заведена спадкова справа після померлого ОСОБА_4 .

Також, судом встановлено, що після ОСОБА_7 залишилося спадкове майно, зокрема, транспортний засіб марки «Ford Transit Connect» 1999р.в., д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2ст. 78 ЦПК Україниобставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу встановлено, що ОСОБА_4 розірвав попередній шлюб з ОСОБА_8 18.10.1994 року

Доказів на підтвердження того, що після розірвання шлюбу інший шлюб ОСОБА_4 не укладався суду жодною із сторін не надано.

В якості доказів на підтвердження обставин, якими позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги, суду надано довідки Домашівської сільської ради від 15.05.2020р. та 20.01.2021р., відповідно до яких ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю в будинку позивачки.

Надаючи оцінку згаданим доказам, суд звертає увагу на те, що викладені в вказаних довідках дані не можуть бути визнані допустимими доказами на підтвердження факту проживання однією сім`єю, в розумінні ст.ст.3, 74 СК України, та прийняті судом до уваги.

За приписами ч.2 ст.3 СК, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 3.06.99 №5-рп/99 установлено, що до членів сімї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних звязках. Обовязковою умовою для визнання їх членами сімї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.21 СК шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обовязків подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.36 цього ж Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обовязків подружжя.

Оцінивши надані докази в сукупності, суд вважає, що надані докази є недостатніми для встановлення факту проживання однією сімєю з 1993 року, оскільки ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 до 18.10.1994 року

Поняття "проживання однією сім`єю" та "член сім`ї" не є тотожними. Особа може бути близьким родичем спадкодавця, тобто відноситися до членів сім`ї, проте не проживати з ним однією сім`єю.

Ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем.

Відповідно до пункту 21постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

В свою чергу, доказів на підтвердження ведення спільного господарства, наявності спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, не менше п"ять років позивачем надано не було.

Разом із цим, надані позивачкою копії фотографій, на яких вона зображена разом із ОСОБА_4 не є належними, допустимими та достатніми доказами в розумінні ст.77,78,79,80 ЦПК Українита не можуть бути взяті за єдину основу для задоволення позовних вимог про встановлення факту проживання однією сімєю. Відомостей про час і місце фотографування згадані світлини не містять.

За таких обставин, суд вважає, що позовна вимога про встановлення факту проживання однією сімєю є недоведеною, оскільки має принципове значення для вирішення інших позовних вимог, і має доводитися належним чином.

Позовні вимоги про визнання за позивачкою права власності на 1/2 частки автомобіля марки «Ford Transit Connect» 1999р.в., д.н.з. НОМЕР_1 задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Суд звертає увагу на те, що жодною із сторін не було надано доказів, коли саме ОСОБА_4 був придбаний автомобіль марки «Ford Transit Connect» 1999р.в., д.н.з. НОМЕР_1 .

Згідно зі ст.74 СК, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об"єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл.8 цього кодексу.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст.74 СК поширюється на правовідносини між чоловіком і жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності в сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сімї (Постанова Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі №337-5266/15-ц).

Позивачем в якості доказів було надано копії документів, з яких встановлено, що ОСОБА_1 отримала спадщину з Канади після смерті ОСОБА_9 , в сумі 98 864,82 долари в 2015 році.

Також, надані стороною відповідача копії заяв та платіжного доручення про отримання ОСОБА_1 компенсації за невикористану відпустку та допомогу на поховання ОСОБА_4 в сумі 9197,52рн. та 4707,22грн.

Проаналізувавши вказані докази, суд вважає, що вони не можуть слугувати доказом спільного з ОСОБА_4 бюджету та придбання спірного майна саме за її кошти. Надані позивачкою документи на отримання спадщини, суд не може прийняти в якості доказу надання коштів на придбання автомобіля, оскільки з їх змісту неможливо встановити що саме за ці кошти було придбано автомобіль.

Крім цього, як зазаначалось вище сторонами не надано свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а тому відповідно не встановлено, коли саме був придбаний автомобіль.

Твердження позивачки про те, що спірний автомобіль було придбано за належні їй кошти ґрунтуються виключно на припущеннях, які належними, допустимими та достатніми доказами в розумінні ст.77,78,79,80 ЦПК України не підтверджено.

Таким чином, враховуючи, що факт спільного проживання однією сім"єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не встановлено, доказів спільного бюджету та ведення спільного господарства за час спільного проживання не надано, позовні вимоги про визнання права власності на частки спірного автомобіля є безпідставними та необґрунтованими.

Разом з цим, пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, відповідачу ОСОБА_2 в розмірі 2800грн. адвокато Бордюк М.Й. надано детальний опис виконаних робіт по даній справі, вивчення позову та матеріалів справи, збір доказів, підготовка пояснень, складання інших процесуальних документів, участь адвоката у суді та долучено договір про надання професійної правничої допомоги від 16.06.2021р. і квитанції №32977947 на суму 2800грн.

Частинами третьою та четвертою статті 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із ч.5 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду по справі №915/237/18 від 01 серпня 2019 року).

Беручи до уваги час, який адвокат відповідачів витратив на підготовку матеріалів та пояснень; тривалість розгляду і складність справи, суд приходить до висновку про задоволення витрат на правову допомогу у розмірі 2000 (однієї тисячі)грн.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 200 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третіх осіб: Белзької міської ради та приватного нотаріуса Сокальського районного нотаріального округу Сироїд Наталії Миколаївни про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 2000 (дві тисячі) грн. судові витрати на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Сокальський районний суд Львівської області.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення воно може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 18.11.2021 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання:, АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: с.Діброва, Червоноградського району Львівської області.

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: с.Діброва, Червоноградського району Львівської області.

Третя особа: Белзька міська рада, , місце знаходження: м.Белз, вул.Савнка, 1 Червоноградського району Львівської області.

Третя особа: приватний нотаріус Сокальського районного нотаріального округу Сироїд Наталія Миколаївна, місце знаходження: м.Сокаль, вул.Тартаківська, 7а Червоноградського району Львівської області.

Головуючий: Л. Ю. Фарина