ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 серпня 2021 року

м. Харків

справа № 953/19674/19

провадження № 22-ц/818/237/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Кругової С.С., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря Гришиної А.О.,

ім`я (найменування) сторін:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк»,

представник Гелетій Ірина Ігорівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 23 квітня 2020 року в складі судді Зуба Г.А.,

у с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк»), про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позов мотивовано тим, 27 серпня 2019 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідачка отримала в борг грошові кошти у сумі 751 800,00 грн, що на час укладення договору позики за згодою сторін складає еквівалент 30 000,00 доларів США строком не пізніше 23 вересня 2019 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики між сторонами укладено Договір іпотеки від 27 серпня 2019 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 . У встановлений договором строк відповідачка зобов`язання за договором позики не виконала.

Незважаючи на те, що умови Договору іпотеки містять застереження про право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі, вона позбавлена можливості реалізувати своє право у позасудовому порядку, оскільки відповідачка заперечує проти звернення стягнення з посиланням на погашення боргу, а нотаріусом відмовлено у зверненні стягнення на предмет іпотеки у порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Посилаючись на вказані обставини, просила звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 138, 8 кв. м (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101), яка належить на праві власності ОСОБА_2 , в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 27 серпня 2019 у розмірі 751 800,00 грн шляхом реалізації предмета іпотеки у спосіб, передбачений статтею 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням усіх повноважень продавця з правом від свого імені продати будь-якій особі предмет іпотеки, за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що відповідач ухиляється від виконання зобов`язань з повернення коштів, а невжиття судом заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову. Накладення арешту не порушує право власності ОСОБА_2 та спрямоване виключно на недопущення порушення прав позивачки впродовж розгляду справи.

23 квітня 2020 року представником ПАТ АБ «Укргазбанк» подано відзив на заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якому банк просив залишити вказану заяву без розгляду.

Заява мотивована тим, що квартира, на яку просить накласти арешт позивачка, належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Омега Плюс Харків» (далі - ТОВ «Омега Плюс Харків») та перебуває в іпотеці ПАТ АБ «Укргазбанк». Нежитлові приміщення загальною площею 340,8 м2 в літ "А-6" у будинку АДРЕСА_2 27 вересня 2016 року передані в іпотеку ПАТ АБ «Укргазбанк» майновим поручителем боржника банку ТОВ Омега Плюс Харків, бенефіціаром якого була ОСОБА_5 . У липні 2017 року предмет іпотеки внесено в статутний капітал Товариства з обмеженою відповідальністю «Дженус» (далі - ТОВ «Дженус») та в подальшому розділено на два окремі нерухомі об`єкти. 21 серпня 2019 року у зв`язку з виходом з учасників ТОВ «Дженус» з ОСОБА_2 проведено розрахунок та 22 серпня 2019 року на підставі протоколу загальних зборів ТОВ «Дженус» право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за відповідачкою. 27 серпня 2019 року вищезазначену квартиру передано в іпотеку позивачці. Наказом Міністерства юстиції України № 4095/5 від 20 грудня 2019 року рішення щодо реєстрації права іпотеки були скасовані, відповідні зміни внесені до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Також банк вважав, що позивачка зловживає процесуальними правами, оскільки нею ініційовано судові процеси про звернення стягнення на нежитлові приміщення за вказаною адресою.

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 23 квітня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 - представника ОСОБА_6 про забезпечення позову відмолено; в задоволенні заяви представника ПАТ АБ «Укргазбанк» про залишення заяви про забезпечення позову без розгляду відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідач не є власником спірного майна та враховуючи відсутність доказів можливості відчуження квартири, підстави для вжиття заходів забезпечення позову відсутні. Клопотання банку про залишення заяви про забезпечення позову без розгляду у зв`язку з систематичним зловживанням процесуальних прав задоволенню не підлягає, оскільки позивачем подано позови до суду до інших учасників, а позови, подані до ТОВ «Дженус» та ОСОБА_2 , не є зловживанням процесуальними правами саме позивачем.

07 травня 2020 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_3 - представник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що враховуючи ухилення відповідачки від виконання зобов`язань, невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення, оскільки відповідач має намір провести відчуження спірного нежитлового приміщення. Внаслідок суперечливих дій відповідача та ПАТ АБ «Укргазбанк» у квартири АДРЕСА_1 відсутній власник. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16 квітня 2020 року відомості про права власності на спірне майно взагалі відсутні.

Відповідач та третя особа ухвалу суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що нежитлові приміщенні загальною площею 340,80 кв. м в літ «А-6» за адресою: АДРЕСА_2 були передані в іпотеку ПАТ АБ «Укргазбанк» відповідно до Договору іпотеки № 34/2016-1 від 27 вересня 2016 року майновим поручителем боржника банку ТОВ «Омега Плюс Харків», бенефіціаром якого була первісна власниця ОСОБА_5

21 березня 2019 року державним реєстратором Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Литвиненко Л.В. скасовано право власності ТОВ «Омега Плюс Харків» на предмет іпотеки та поновлено право за ОСОБА_5 та 01 липня 2019 року припинено іпотеку ПАТ АБ «Укргазбанк» на предмет іпотеки та скасування заборони.

02 липня 2019 року вказані нежитлові приміщення внесено в статутний капітал ТОВ «Дженус» за останнім зареєстровано право власності.

18 липня 2019 року предмет іпотеки розділено на два окремі нерухомі об`єкти площею 124,5 кв. м та 196,9 кв м, які зареєстровано за ТОВ «Дженус» на підставі Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта рухомого майна.

22 серпня 2019 року приватним нотаріусом ХМНО Куксіним С.Ю. на підставі протоколу загальних зборів ТОВ «Дженус» від 21 серпня 2019 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_3 площею 196, АДРЕСА_4 .

27 серпня 2019 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_6 передає у власність ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 , приймає грошові кошти у сумі 751000 грн, що на момент укладання договору позики за згодою сторін складало еквівалент 30000 дол. США, які позичальник зобов`язалася повернути не пізніше 03 вересня 2019 року.

Виконання зобов`язань за вищевказаним договором забезпечено іпотекою, предметом якої є квартира АДРЕСА_1 , належна ОСОБА_2 на підставі акту-приймання передачі нерухового майна, серія та номер 3011, 3012, виданого 21 серпня 2019 року, право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21 серпня 2019 року, номер запису про право власності 329227026, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01. Відповідне обтяження внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки, рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень, індексний номер 48399829 від 27 серпня 2019 року, приватний нотаріус Азадалієвою Яна Миколаївна, Харківський міський нотаріальний округ.

Постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Азадалієвої Я.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27 вересня 2019 року ОСОБА_7 , який діяв в інтересах ОСОБА_6 відмовлено у зверненні стягнення на предмет іпотеки, а саме - на квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу предмета іпотеки- будь-якій особі будь-яким способом, на підставі договору купівлі-продажу у порядку статті 38 Закону України «Про іпотеки».

Наказом Міністерства юстиції України № 4095/15 від 20 грудня 2019 року скасовано, зокрема, рішення від 22 серпня 2019 року № 48357018, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним Станіславом Юрійовичем, рішення від 23 серпня 2019 року № 48376642, 48377285 від 27 серпня 2019 року № 48399289, 48402130, прийняті приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Азадалієвою Я.М.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 скасовано, відомості внесено до реєстру майна 20 грудня 2019 року 12:51:49, ОСОБА_8 , Департамент державної реєстрації Міністерства юстиції України, м. Київ, індексний номер рішення 50358926; об`єкт нерухомого майна скасовано.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Тобто, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Вжиття заходів забезпечення позову має бути співмірними з заявленими позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).

Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки нерухомість за адресою: АДРЕСА_5 , стосовно якої ОСОБА_6 просить накласти арешт, належить ТОВ «Омега Плюс Харків» та перебуває в іпотеці АТ АБ «Укргазбанк» на підставі договору іпотеки №34/2016-1 від 27 вересня 2016 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Також, судова колегія враховує, що справа розглянута по суті. Рішенням Київського районний суд м. Харкова від 05 лютого 2021 року позовні вимоги ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без задоволення. Рішення набрало законної сили 07 червня 2021 року (http://reestr.court.gov.ua/Review/94876699).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи представника позивача щодо відсутності власника спірної квартири та відповідно запису внаслідок дій інших учасників справи є необґрунтованими та не свідчать про належність майна відповідачці та необхідність вжиття заходів забезпечення позову. Наданий витяг сформовано щодо будинку АДРЕСА_2 , а не відповідної квартири АДРЕСА_3 . Інформація, на яку посилається представник позивача зазначена щодо іншого об`єкту нерухомого майна, а саме нежитлових приміщень 1го поверху №29,29б,29в,29г,29д,31,31б,31в, 31г, 32а площею 123,4 кв. м, 2-го поверху №5-1,5-2,5-3,5-4,5-5,5-1а, площею 216,5 кв. м загальною площею 340, 8 в літ «А-6».

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 23 квітня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 06 серпня 2021 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді С.С. Кругова

О.М. Хорошевський