Постанова

Іменем України

17 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 369/7774/17-ц

провадження № 61-10180св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивачі:ОСОБА_1 , Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Зелений Дім 71-В»,

відповідачі: ОСОБА_2 , Обслуговуючий кооператив «Житлово- будівельний кооператив «Квітневий дім», приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Біккінеєва Ірина Анатоліївна,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 й Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Зелений Дім 71-В», подану представником - адвокатом Синчанським Станіславом Олександровичем, на постанову Київського апеляційного суду від 16 червня 2020 року у складі колегії суддів: Борисової О. В., Ратнікової В. М., Левенця Б. Б.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року ОСОБА_1 та Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Зелений Дім 71-В» (далі - ОСББ «Зелений Дім 71-В») звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2 , Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Квітневий дім» (далі - ОК «ЖБК «Квітневий дім»), приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Біккінеєвої І. А., в якому просили:

визнати недійсною кооперативну угоду про сплату пайового внеску та надання нежитлового приміщення № 3/13 від 01 серпня 2013 року, укладену

ОСОБА_2 з ОК «ЖБК «Квітневий дім»;

скасувати рішення приватного нотаріуса Києво- Святошинського районного нотаріального округу Київської області Біккінеєвої І. А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 35599504, від 09 червня 2017 року та запис про право власності № 20840187 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за ОСОБА_2 права власності на нежитлове приміщення загальною площею 78,7 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна

№ 224.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є власником квартири

АДРЕСА_2 .

В червні 2017 року їм стало відомо, що ОСОБА_2 на підставі кооперативної угоди про сплату пайового внеску та надання нежитлового приміщення № 3/13 від 01 серпня 2013 року, укладеної з ОК «ЖБК «Квітневий дім», в якому ОСОБА_2 є головою кооперативу, зареєстровано право власності на допоміжне приміщення, яке розташовано в цокольному поверсі багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_3 . Право власності зареєстровано приватним нотаріусом Біккінеєвою І. А. згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 35599504, від 09 червня 2017 року.

Враховуючи те, що в приміщенні, на яке ОСОБА_2 зареєструвала право власності, знаходяться інженерні мережі багатоквартирного будинку - електричне обладнання, призначене для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування всіх співвласників багатоквартирного будинку, тому таке приміщення в розумінні Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» є допоміжним приміщенням, яке згідно із зазначеним Законом та ЦК України є спільним майном співвласників багатоквартирного будинку.

ОСОБА_2 є головою ОК «ЖБК «Квітневий дім», що надає їй можливості фабрикувати будь-які документи. Згідно з кооперативною угодою від 01 серпня 2013 року ОСОБА_2 для отримання у власність нежитлового приміщення повинна була протягом 10 банківських днів передати ОК «ЖБК «Квітневий дім» 1/3 частки земельної ділянки площею 0,1279 га, кадастровий номер :01:008:0146, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4. Станом на момент подачі позову згідно з відомостями

з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 так і не передала ОК «ЖБК «Квітневий дім» зазначену земельну ділянку, проте в довідці про сплату пая № 120 від 18 травня 2017 року, виданій ОК «ЖБК «Квітневий дім», вказується, що пай виплачений в повному обсязі, що не відповідає дійсності та свідчить про підроблення документів, на підставі яких було зареєстровано ОСОБА_2 право власності на спірне допоміжне приміщення багатоквартирного будинку.

Відповідно до декларації про готовність об`єкта до експлуатації, наданої на запит адвоката Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції

у Київський області листом від 23 березня 2017 року № 10/10-54/2303/02, та технічного паспорту на 15-ти квартирний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , ніякого нежитлового приміщення № 1 загальною площею 78,7 кв. м не існує.

Замість того по вказаній площі існує три нежитлових приміщення, коридор та три санвузли.

Для належного відновлення прав позивачів рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і запис про право власності

в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за ОСОБА_2 права власності на спірне приміщення загальною площею 78,7 кв. м підлягають скасуванню згідно вимог статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 , ОСББ «Зелений дім 71-В» задоволено.

Визнано недійсною кооперативну угоду про сплату пайового внеску та надання нежитлового приміщення № 3/13 від 01 серпня 2013 року року, укладену ОСОБА_2 з ОК «ЖБК «Квітневий дім».

Скасовано рішення приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Біккінеєвої І. А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 35599504, від 09 червня 2017 року, 12:08:19, та запис про право власності № 20840187 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за ОСОБА_2 права власності на нежитлове приміщення загальною площею 78,7 кв.м., що розташоване за адресою:

АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 224.

Скасовано арешт, накладений ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 серпня 2017 року, з нежитлового приміщення

№ 1 загальною площею 78,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , що належить на праві власності ОСОБА_2 .

Стягнено з ОСОБА_2 та ОК «ЖБК «Квітневий дім» на користь

ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі по 3 000,00 грн та судовий збір у розмірі по 673,60 грн.

Стягнено з ОСОБА_2 та ОК «ЖБК «Квітневий дім» на користь ОСББ «Зелений Дім 71-В» витрати на правничу допомогу в розмірі по 3 000,00 грн та судовий збір в розмірі по 1 684,00 грн.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до копії рішення

№ 06/280/3997 про погодження проектної документації внутрішньобудинкових мереж багатоквартирного будинку ОК «ЖБК «Квітневий дім», наданої

ПрАТ «Київобленерго» за формою ПП КОЕ, в нежитловому приміщенні на цокольному поверсі багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_3 , знаходиться щитове обладнання (ЩО-1) адміністративного призначення, тобто щитове обладнання призначене для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування всіх співвласників багатоквартирного будинку.

Крім того, голова ОК «ЖБК «Квітневий дім», надаючи відповідь на відзив на позовну заяву, визнав, що у спірному приміщенні № 1 дійсно розташоване електричне обладнання, що забезпечує потреби (електропостачання) всіх співвласників будинку, та є невід`ємною часткою загальнобудинкових електромереж - ВРП та прилади (вузли) обліку електричної енергії.

Суд враховуючи положення статті 110 ЦПК України критично відноситься до наявної в матеріалах справи копії висновку судово-експертного будівельно-технічного дослідження № 140 від 02 лютого 2018 року, складеного Науково-технічним центром «Будівельна експертиза», оскільки в зазначеному дослідженні предметом виступає нежитлове приміщення № А-1 в будинку

АДРЕСА_3 , без прив`язки до площі даного приміщення, а предметом даної справи виступає приміщення № 1 за аналогічною адресою, площею 78,7 кв. м, що позбавляє суд можливості безальтернативно стверджувати про тотожність даних приміщень; більш того висновки, вказані в даному судово-експертного будівельно-технічного дослідження, спростовуються твердженнями голови ОК «ЖБК «Квітневий дім» та копією рішення № 06/280/3997 про погодження проектної документації внутрішньобудинкових мереж багатоквартирного будинку ОК «ЖБК «Квітневий дім».

Намагаючись здійснити огляд електричного обладнання в спірному приміщенні, розташованому в цокольному поверсі багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_3 , представникам учасників процесу та експерту Київського науково-дослідного інституту судових експертиз власником приміщення та його представником відмовлено у наданні дозволу на входження до приміщення, що підтверджується протоколом огляду від 29 січня 2019 року.

Приміщення № 1, розташоване в цокольному поверсі багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_3 , є допоміжним приміщенням в розумінні Законів України «Про приватизацію державного житлового фонду», «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», оскільки є необхідним для забезпечення належної експлуатації багатоквартирного будинку в цілому, тому належить всім співвласникам багатоквартирного будинку.

Враховуючи, що ОСОБА_1 є власником квартири № 11 в зазначеному багатоквартирному будинку, вона є співвласником допоміжних приміщень, то

у випадку розпорядження таким майном без її згоди порушуються її права та інтереси. ОСББ «Зелений Дім-71-В» на підставі статті 16 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» надано можливість захищати інтереси співвласників у судах. Тому навіть не будучи стороною кооперативної угоди про сплату пайового внеску та надання нежитлового приміщення № 3/13 від 01 серпня 2013 року позивачі мають право її оспорити та їх право підлягає захисту.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 16 червня 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано й ухвалено нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСББ «Зелений Дім 71-В» до

ОСОБА_2 , ОК «ЖБК «Квітневий дім», приватного нотаріуса

Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Біккінеєвої І. А. про визнання угоди недійсною та скасування рішення про державну реєстрацію речового права відмовлено.

Стягнено з ОСОБА_1 та ОСББ «Зелений Дім 71-В» на користь

ОСОБА_2 судові витрати у розмірі по 7 036,40 грн з кожного.

Апеляційний суд виходив з того, що відповідно до проекту будівництва спірного будинку, декларації про готовність об`єкта до експлуатації, технічного паспорту на будинок за адресою:

АДРЕСА_3 , спірне приміщення спроектовано та побудовано як нежитлове та не змінювало свого статусу. Тому підстав для визнання недійсною кооперативної угоди про сплату пайового внеску та надання нежитлового приміщення №3/13 від 01 серпня 2013 року, укладеної між ОСОБА_2 та ОК «ЖБК «Квітневий дім», немає.

Оскільки вимога позивачів скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запис про право власності

є похідною від визнання недійсною кооперативної угоди, то вона також задоволенню не підлягає.

Посилання позивачів на те, що спірне нежитлове приміщенні № 1 має функціональне призначення для встановлення там електричного обладнання, призначеного для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування всіх співвласників багатоквартирного будинку, колегія суддів відхилила, оскільки доказів того, що спірне приміщення планувалося та будувалося як допоміжне, матеріали справи не містять.

Знаходження певних приміщень в підвалах, цокольних поверхах чи інших частинах будинку не може визнаватися безумовною підставою віднесення їх до допоміжних приміщень. При цьому, встановлення відповідачем ОСОБА_2

в належному їй на праві власності нежитловому приміщенні електричного обладнання не змінює правового статусу приміщення.

Аргументи учасників справи

У липні 2020 року ОСОБА_1 та ОСББ «Зелений Дім 71-В» подали до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції; стягнути з відповідачів на їх користь судовий збір, сплачений за подання до суду касаційної скарги.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а саме: пункти 2, З, 6 частини першої статті 1, частин першої та другої статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», частини другої статті 382 ЦК України, частини другої статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

В спірному приміщенні, яке є предметом спору у цій справі і знаходилось

у загальному користуванні мешканців вказаного будинку, знаходяться інженерні мережі багатоквартирного будинку, а саме електричне обладнання, призначене для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування всіх співвласників багатоквартирного будинку. Крім того, існує необхідність доступу технічного персоналу до спірного приміщення для функціонування житлового будинку. Отже, приміщення не функціонує окремо, воно не є ізольованим від вказаних мереж багатоквартирного будинку, а є з ним одним цілим; спірне приміщення не має окремих виходів, воно складається з восьми приміщень, п`ять з яких є допоміжними приміщеннями, які зі стадії проектування житлового будинку будувалися як такі і мають призначення саме допоміжних приміщень.

Висновок суду апеляційної інстанції, що спірне приміщення можна віднести до категорії нежитлових приміщень та те, що ОСОБА_2 законно оформила право власності на це приміщення, є помилковим, та таким, що суперечить висновкам щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду. Допоміжними приміщеннями мають вважатися всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що

з самого початку будувалися як такі, використання яких мають інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень.

Для визначення приміщення допоміжним, необхідним є доведення того факту, що без доступу до спірних об`єктів неможлива експлуатація будинку. В рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03 лютого 2016 року у справі № 6-28714ск15 зазначено, що суди не з`ясували, чи було на час здачі будинку в експлуатацію вбудоване нежиле приміщення відокремленим нежилим приміщенням, чи в місці, де воно знаходиться, був наскрізний прохід. Зазначені рішення вказують на необхідність встановлення технічних характеристик допоміжного приміщення та його значення в експлуатації всього будинку.

07 серпня 2017 року задоволено заяву позивачів про забезпечення позову та накладено арешт на спірне приміщення. Проте вже 05 вересня 2017 року ОСОБА_2 разом із чоловіком і невстановленими особами у кількості 6 осіб відкрили спірне приміщення, відключили весь будинок від електроживлення та намагалися демонтувати електричне обладнання, яке знаходиться в цьому приміщенні, призначене для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування всіх співвласників багатоквартирного будинку. Після прибуття за викликом співвласників будинку поліції, слідчим зобов`язано ОСОБА_2 підключити будинок до електроживлення та складено протокол огляду спірного приміщення, в якому, крім іншого, зазначено про наявність в приміщення електричного обладнання, після відключення якого весь будинок залишився без електроживлення. За вказаним фактом розпочато досудове розслідування за колективною заявою співвласників багатоквартирного будинку щодо протиправних дій ОСОБА_2 . Такі дії відповідача направлені на перешкоджання встановленню істини у справі, укриття та знищення доказів, які можуть підтвердити наявність в спірному допоміжному приміщенні електричного обладнання, призначеного для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування всіх співвласників багатоквартирною будинку. Вказане також підтверджується показаннями свідків - співвласників будинку.

Суд апеляційної інстанції в порушення вимог статей 72, 76, 77, 79, 80, 90, 109, 263-265 ЦПК України в оскарженому рішенні не надав правової оцінки показанням свідків, не надав правової оцінки протоколу огляду приміщення, не зазначив про вказані докази, не надав правової оцінки факту недопуску ОСОБА_2 до спірного приміщення суду першої інстанції, незалежного експерта та сторін судового процесу для огляду та проведення експертизи

29 січня 2019 року суд першої інстанції намагався здійснити огляд електричного обладнання в спірному приміщенні. Проте представникам сторін процесу суду та експерту Київського науково-дослідного інституту судових експертиз власником приміщення та її представником відмовлено у наданні дозволу на входження до приміщення, що підтверджується протоколом огляду від 29 січня 2019 року.

Крім того, ПрАТ «Київобленерго» на відповідний запит суду першої інстанції надало рішення № 06/280/3997 про погодження проектної документації внутрішньобудинкових мереж багатоквартирного будинку ОК «ЖБК «Квітневий Дім», згідно з яким в спірному приміщенні знаходиться електричне щитове обладнання (ЩО-1) адміністративного призначення, тобто електричне щитове обладнання, призначене для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування всіх співвласників багатоквартирною будинку. Проте суд апеляційної інстанції не надав правової оцінки цьому доказу.

Також ОСОБА_2 надано висновок № 140 експертного будівельно-технічного дослідження від 02 лютого 2018 року, зроблений за її замовленням. Всі питання, на які надано відповідь у вказаному висновку, не мають відношення до предмету доказування. Разом з тим зазначеним висновком встановлені порушення пункту 2.49 Державні будівельні норми (далі - ДБН) В. 2.2-15.2005 «Житлові будинки. Основні положення» - недотримано вимоги щодо висоти приміщення, пункту 2.53 зазначеного ДБН - відсутній вихід з приміщення, ізольований від житлової частини будинку. Цей висновок зроблений на підставі наданих відповідачем документів та без фактичного огляду спірного приміщення. Вказаний висновок не може вважатися незалежним, оскільки робився на замовлення відповідача суб`єктом оціночної діяльності, який не був попереджений судом про кримінальну відповідальність за підготовку завідомо неправдивого висновку. Крім того, у висновку зазначено, що спірне приміщення, що досліджується, відповідає функціональному призначенню за умови влаштування ізольованого від житлової частини входу.

Тому враховуючи, що спірне приміщення є неізольованим, воно не може вважатися нежитловим приміщенням з огляду на вимоги статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та частини третьої статті 4 ЖК України.

16 квітня 2018 року голова ОК «ЖБК «Квітневий дім» подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якої визнав заявлені позовні вимоги

у повному обсязі, зазначивши при цьому, що у спірному приміщенні № 1 дійсно розташоване електричне обладнання, що забезпечує потреби (електропостачання) всіх співвласників будинку, та є невід`ємною часткою загальнобудинкових електромереж. Це обладнання обслуговувалось та раніше було на балансі ОК «ЖБК «Квітневий дім». За рішенням Господарського суду Київської області від 07 грудня 2017 року у справі № 911/3343/17 це обладнання є спільним майном співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_3 , в якому знаходиться спірне приміщення № 1. Декларації про готовність об`єкту будівництва не містять жодних відомостей, в яких вказано про те, що спірне приміщення № 1 не є чи не може бути допоміжним. Суд апеляційної інстанції не надав правової оцінки визнанню ОК «ЖБК «Квітневий дім» заявлених позовних вимог.

Відповідно до технічного паспорту, експлікації внутрішніх площ житлового будинку спірне приміщення складається з 8 приміщень загальною площею 78,7 кв. м. Оскільки приміщення № 21, № 22 за № 23 не є ізольованими приміщеннями, не мають окремих виходів на зовні, вхід/вихід здійснюється безпосередньо через під`їзд житлового будинку, відсутні інженерне забезпечення, що функціонує окремо від інших приміщень житловогобудинку, то вони належать до житловою фонду і не є самостійними об`єктами нерухомого майна, а отже не можуть бути нежитловими приміщеннями (постанова Верховного Суду від 06 серпня 2019 року у справі № 914/843/17).

Проект будівництва на спірний будинок, на який посилався в оскарженому рішенні апеляційний суд, наданий для огляду представником ОСОБА_2 лише в суді апеляційної інстанції, до матеріалів справи долучений не був. Жодних клопотань від представника відповідача щодо не надання цього доказу в суді першої інстанції не заявлено. Клопотань з приводу поновлення процесуального строку для надання доказів також не заявлено.

У листопаді 2020 року ОК «ЖБК «Квітневий дім» подав до суду відзив, у якому касаційну скаргу вважає обґрунтованою та доводи, зазначені в ній - правомірними.

У лютому 2021 року ОСОБА_2 подала до суду відзив, у якому просила оскаржену постанову апеляційного суду залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість її доводів.

Відзив мотивовано тим, що аргументи представника скаржників щодо застосування норм права без урахування висновків у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного суду, зводиться до цитування зазначених судових рішень, більшість з яких містить визначення допоміжних приміщень, на що саме мають звертати увагу суди при визначенні належності того чи іншого приміщення до допоміжних і шаблонного висновку. У касаційній скарзі взагалі не наведено жодного конкретного прикладу, де позиція суду апеляційної інстанція, викладена в постанові від 16 червня 2020 року, суперечить наведеним судовим рішенням і в чому саме це полягає.

Питання про експертне дослідження у суді першої інстанції не порушувалось

і клопотання про призначення та проведення будь-якої судової експертизи не заявлялось.

З моменту звернення скаржників до суду з позовом у 2017 році вона фактично не могла потрапити до належного їй приміщення у зв`язку з тим, що скаржники забили монтажною піною дверний отвір та замки, що зробило неможливим доступ до приміщення без ремонтних робіт. 29 січня 2019 року при проведенні виїзного судового засідання її представник побачив як директор ОК «ЖБК «Квітневий дім» ОСОБА_3 власноручно прикручує дверну ручку (зняту до цього, напевно, ним же) відмикає двері власним ключем. Тобто вони просто змінили замки в приміщенні, яке їм не належить. Після чого викликано поліцію та подано заяву про злочин. У зв`язку з такою зухвалою поведінкою позивачів, її представник не погодився надати дозвіл на доступ до приміщення.

У рішенні ПрАТ «Київобленерго» № 06/280/3997 зазначено про нежитлове приміщення ЩО-1 (адміністративного призначення, з електроопаленням, 67,73 кв. м, цокольний поверх). Тобто зазначається певне нежитлове приміщення, яке позначене як ЩО-1 та міститься його характеристика - призначення, наявність електроопалення, площа та поверх, на якому воно знаходиться. Абревіатура «ЩО» розшифровується як щит обліку або щит освітлення, які виконують функцію виключно обліку електроспоживання конкретних нежитлових приміщень, що і зазначається у робочому проекті внутрішніх силових мереж електропостачання житлового будинку. Твердження скаржника про те, що щитове обладнання адміністративного призначення призначене для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування всіх співвласників багатоквартирного будинку є припущенням і не підтверджується жодним належним та допустимим доказом.

Твердження скаржника про те, що експерт не повідомлений про кримінальну відповідальність є помилковим. Сам висновок містить підпис експерта про те, що його повідомлено про кримінальну відповідальність за підготовку завідомо неправдивого висновку.

У суді апеляційної інстанції з метою огляду судом і учасниками надавався проект будівництва на спірний будинок і скаржники жодних заперечень не висловлювали. Ними самими до матеріалів справи долучено оригінал технічного паспорту. Оригінал вказаних креслень отримано ОСОБА_2 як членом кооперативу, безпосередньо в проектній організації ТОВ «БІЛИЙ КРУК» тимчасово та з метою його огляду у судовому засіданні, про що складено відповідний акт приймання-передачі (копія знаходиться в матеріалах справи).

Безпідставним є твердження скаржників про те, що спірне приміщення складається з восьми приміщень, п`ять з яких є допоміжними приміщеннями, які зі стадії проектування житлового будинку будувались як такі. Це доказами не підтверджується.

Межі та підстави касаційного перегляду, рух справи

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції

в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Ухвалою Верховного Суду від 28 вересня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі.

В цій ухвалі зазначено, що у касаційній скарзі заявник посилається на пункт

1 частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу оскарження судових рішень. Зокрема, заявник у касаційній скарзі зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновки щодо застосування норм права, а саме: Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 598/175/15-ц, постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 915/1096/18, від 06 серпня 2019 року у справі № 914/843/17, від 15 травня 2019 року у справі № 906/1169/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 904/1040/18, від 18 липня 2018 року у справі № 916/2069/17.

У вересні 2021 року матеріали справи передано судді-доповідачеві Краснощокову Є. В.

Ухвалою Верховного Суду від 08 листопада 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судами

У період з 2013 по 2017 рік ОСОБА_2 займала посаду голови ОК «ЖБК «Квітневий дім».

01 серпня 2013 року між ОК «ЖБК «Квітневий дім» та ОСОБА_2 укладено кооперативну угоду № 3/13 про сплату пайового внеску та надання нежитлового приміщення. У пункті 1.1 вказаної угоди визначено, що цією угодою встановлюються відносини сторін, пов`язані з оплатою (внесенням) пайовиком пайового внеску та інших внесків, які є обов`язковою умовою членства

в кооперативі, та підставою отримання на праві власності нежитлового приміщення № 1 з проектними характеристиками і відповідно до креслень, що зазначені в додатку № 1 до даної угоди «Характеристика нежитлового приміщення», після закінчення будівництва та вводу в експлуатацію багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно з додатком № 1 «Характеристика нежитлового приміщення» до цієї кооперативної угоди нежитлове приміщення № 1 знаходиться на цокольному поверсі 4,5 - поверхового будинку та складається з трьох кімнат, площею 66,6 кв. м, у тому числі: кімната № 1 - 10,3 кв. м; кімната № 2 - 43,2 кв. м; кімната № 3 - 13,1 кв. м; санвузол - 1,8 кв. м; санвузол - 1,5 кв. м; санвузол - 1,5 кв. м; комора - 1,3 кв. м; коридор - 6,0 кв. м. Загальна площа нежитлового приміщення - 78,7 кв. м. Висота стелі нежитлового приміщення - 3,07 м. Балансова вартість нежитлового приміщення: 173 794,67 грн. Також у вказаній характеристиці зазначений план спірного нежитлового приміщення № 1.

Відповідно до декларації про готовність об`єкта до експлуатації на 15-ти квартирний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , від 08 червня

2015 року декларація про початок виконання будівельних робіт на вказаному об`єкті зареєстрована Інспекцією ДАБК у Київській області 20 листопада

2013 року за № КС 44.

12 грудня 2013 року за №7/10-К-1212/80 зареєстровано Інспекцією ДАБК

у Київській області повідомлення про зміну даних у зареєстрованій декларації про початок виконання будівельних робіт.

Згідно відомостей, зазначених в декларації про готовність об`єкта до експлуатації у розділі «Характеристика інших нежитлових приміщень (за наявності), на цокольному поверсі знаходяться комори та приміщення офісно-комерційного призначення.

Відповідно до оглянутого в судовому засіданні апеляційного суду проекту будівництва на спірний будинок вбудоване в цоколі приміщення № А-1 в проекті передбачено як нежитлове. За проектом в приміщенні № А-1 передбачено два санвузла (позиції № 20, 21 в експлікації приміщень). Нежитлові приміщення (позиції № 18, 19, 22 в експлікації приміщень) передбачені з природнім освітленням.

Згідно з експлікацією внутрішніх площ зазначеного житлового будинку, яка

є додатком до технічного паспорту на вказаний будинок від 15 квітня 2015 року, на цокольному поверсі знаходяться частина приміщень, з яких складається нежитлове приміщення № 1, а саме: № 16 коридор - 6,0 кв. м; № 17 санвузол - 1,8 кв. м; № 18 санвузол - 1,5 кв. м; № 19 санвузол - 1,5 кв. м; № 20 санвузол - 1,3 кв. м; № 21 нежитлове приміщення - 43,2 кв. м; № 22 нежитлове приміщення - 13,1 кв. м; № 23 нежитлове приміщення - 10,3 кв. м. Загальна площа вказаних частин приміщень, які входять до нежитлового приміщення № 1, становить 78,7 кв. м. Частина приміщень, які входять до нежитлового приміщення №1 та зазначені

в експлікації, відповідають додатку № 1 до кооперативної угоди № 3/13 від

01 серпня 2013 року «Характеристика нежитлового приміщення».

Розбіжність міститься лише у № 20, оскільки в експлікації це санвузол - 1,3 кв. м, а в додатку № 1 до кооперативної угоди № 3/13 від 01 серпня 2013 року «Характеристика нежитлового приміщення» - це комора 1,3 кв. м.

15 червня 2015 року між ОК «ЖБК «Квітневий дім» та ОСОБА_2 підписано акт прийому-передачі нежитлового приміщення згідно кооперативної угоди

№ 3/13 від 01 серпня 2013 року, за умовами якого кооператив передав,

а пайовик прийняв нежитлове приміщення, яке відповідає проектним, технічним та експлуатаційним характеристикам, зазначеним в кооперативній угоді № 3/13 від 01 серпня 2013 року та додатків до неї.

Відповідно до довідки сільського голови Ходосівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 388 від 18 липня 2016 року згідно рішення Ходосівської сільської ради № 46 від 04 лютого 2016 року вул. Піонерська перейменована на вул. Феодосія Печерського.

Приватним нотаріусом Біккінеєвою І. А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 35599504, від 09 червня

2017 року 12:08:19, номер запису про право власності: 20840187, на підставі якого право власності на нежитлове приміщення, об`єкт нежитлової площі за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 78,7

кв. м зареєстровано за ОСОБА_2 . Підставою виникнення права власності зазначено: кооперативна угода, серія та номер 3/13, видана 01 серпня 2013 року, видавник: ОК «ЖБК «Квітневий дім» та ОСОБА_2 ; додаткова угода, серія та номер 3/13-3, видана 04 лютого 2015 року, видавник: ОК «ЖБК «Квітневий дім» та ОСОБА_2 ; акт прийому передачі нежитлового приміщення, виданий

15 червня 2015 року, видавник: ОК «ЖБК «Квітневий дім» та ОСОБА_2 ; витяг з реєстру паїв кооперативу, серія та номер 3, виданий 01 серпня 2013 року, видавник: ОК ««ЖБК «Квітневий дім»; довідка про перелік асоційованих членів, виданий 15 травня 2017 року, видавник: ОК «ЖБК «Квітневий дім»; довідка про сплату пая, серія та номер 120, видана 18 травня 2017 року, видавник: ОК «ЖБК «Квітневий дім»; статут, виданий 14 листопада 2016 року, видавник: загальні збори ОК «ЖБК «Квітневий дім».

Відповідно до копії рішення ПрАТ «Київобленерго» № 06/280/3997 від 20 липня 2016 року про погодження проектної документації внутрішньобудинкових мереж багатоквартирного будинку ОК «ЖБК «Квітневий дім» за формою ПП КОЕ,

в нежитловому приміщенні на цокольному поверсі багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_3 , знаходиться ЩО-1 адміністративного призначення

з електроопаленням.

ОСОБА_2 наданий висновок № 140 судово-експертного будівельно-технічного дослідження, яке проведено судовим експертом Науково-технічного центру «Будівельна експертиза» Ярмоленком М. Г., повідомленим про кримінальну відповідальність за статтею 384 КК України. Згідно з вказаним висновком приміщення № А-1 в будинку

АДРЕСА_3 запроектовано, побудовано та отримано ОСОБА_2

у власність саме як нежитлове приміщення. В проекті передбачено проходження загально-будинкових інженерних мереж в об`ємі нежитлового приміщення

№ А-1. Доступ в нежитлове приміщення № А-1 для обслуговування загально-будинкових мереж, що проходять в об'ємі нежитлового приміщення № А-1, не потрібний за умови забезпечення доступу для обслуговування цих мереж з боку місць загального користування. Згідно проекту або технічного паспорту на будинок нежитлове приміщення № А-1 до допоміжних або технічних приміщень не відноситься. Електрощитові не допускається розміщувати під житловими приміщеннями. Щит ВРП, що знаходиться поза електрощитовою, не забороняється розташовувати під житловими приміщеннями з урахуванням вимог щодо посилення його захисту та безпеки. Розташовувати щит ВРП

в приміщеннях із загрозою затоплення не допускається. Щит ВРП може розміщуватись в позаквартирному коридорі (холі) на рівні цокольного поверху. Приміщення яке досліджується, розраховане на постійне перебування людей.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України розпорядження майном, що

є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою співвласників. У абзаці третьому частини другої статті 369 ЦК України передбачено, що згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно з пунктами 2, 3 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна.

У рішенні Конституційного Суду України у справі про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків від 02 березня 2004 року

№ 4-рп/2004 вказано, що в аспекті конституційного звернення і конституційного подання положення частини першої статті 1, положення пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» треба розуміти так: допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно

з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 598/175/15-ц (провадження № 14-363цс19), на яку посилаються позивачі

в касаційній скарзі, зазначено, що «нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду

і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин. […] Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру

і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і із загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу

і порядку їх використання».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08 квітня 2020 року у справі № 915/1096/18 зазначено, що «нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року

у справі №552/7636/14-ц). При вирішенні даного спору ключовим є визначення правового статусу спірних приміщень, а саме встановлення того, чи відносяться вказані приміщення до допоміжних чи є нежитловими приміщеннями в структурі житлового будинку. При цьому допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень».

Аналогічні висновки викладено в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18 липня 2018 року у справі

№ 916/2069/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 904/1040/18, від

15 травня 2019 року у справі № 906/1169/17.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 серпня 2019 року у справі № 914/843/17 вказано, що «допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень. […] З огляду на наведене колегія суддів вважає обґрунтованими доводи касаційних скарг, викладені у пунктах 18, 22 цієї постанови та погоджується з висновком суду першої інстанції про визначення статусу спірних приміщень, як допоміжних, оскільки зі встановлених в пунктах 38-45 цієї постанови обставин справи вбачається, що спірні приміщення первинно планувалися як допоміжні, вони не є ізольованими, належать до житлового фонду і не є самостійним об`єктом нерухомого майна».

За схожих обставин Європейський суд з прав людини зауважив, що рішення місцевого органу влади щодо укладення контракту на реконструкцію горища третьою особою становило втручання у право заявників володіти своїм майном. Вирішуючи спір між заявниками (іншими співвласниками) і місцевим органом, національні судові органи чітко зазначили, що згідно з чинними на той час положеннями Цивільного кодексу для укладення інвестиційного контракту потрібна згода заявників, а в разі її відсутності органи влади могли звернутись до суду, щоб отримати дозвіл на проведення відповідних робіт. Втім, районна адміністрація не виконала цих вимог, уклавши контракт без згоди заявників чи судової санкції. Таким чином, як випливає з обґрунтування національних судів, органи влади не дотримались умов, передбачених законом для укладення інвестиційного контракту. В кінцевому підсумку після виконання контракту національні суди визнали його дійсним, встановивши, що він вигідний для всіх співвласників будинку. Отже, Суд вважає, що немає потреби оцінювати, чи було забезпечено цим рішенням національних судів справедливий баланс інтересів.

З цього приводу Суд зауважує, що для цілей статті 1 Першого протоколу здійснювати оцінку справедливості доцільно лише тоді, коли відповідне втручання відповідає нормам застосовного законодавства. Ані з матеріалів справи, ані із зауважень Уряду не видно, що перед укладенням інвестиційного контракту існували якісь обставини, які перешкоджали місцевому органу отримати дозвіл на реконструкцію або безпосередньо від співвласників горища, або в судовому порядку. Крім того, з наявних матеріалів не вбачається, що те чи інше положення національного законодавства дозволяло місцевому органу укласти контракт без такої згоди або у випадку спору - без його судового вирішення. Отже, укладення інвестиційного контракту становило втручання, яке не відповідало закону. У зв`язку з цим було порушено статтю 1 Першого протоколу (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 41 - 45, ЄСПЛ, від

10 лютого 2010 року).

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині третій статті 89 ЦПК України зазначено, що суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 96 ЦПК України оригінали письмових доказів до набрання судовим рішенням законної сили повертаються судом за клопотанням осіб, які їх подали, якщо це можливо без шкоди для розгляду справи. У справі залишається засвідчена суддею копія письмового доказу.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються

в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з мотивувальної частини із зазначенням, зокрема мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

Апеляційний суд як на доказ, що спірне приміщення є нежитловим, послався на огляд проекту будівництва на спірний будинок, копія якого або витяг з нього

у матеріалах справи відсутній.

За таких обставин апеляційний суд належним чином не з`ясував: чи є спірне приміщення за своїми технічними та юридичними характеристиками допоміжним чи нежитловим; чи знаходиться у ньому технічне обладнання будинку (електричне обладнання), без доступу до якого експлуатація житлового будинку є неможливою; не врахував, що спірне приміщення не є ізольованим; оглядаючи проект будівництва на спірний будинок не з`ясував поважні причини неподання його до суду першої інстанції, не мотивував свого висновку про прийняття його як доказу, не долучив до матеріалів його копію або витяг з нього та не врахував, що така процесуальна дія як огляд доказів проводиться за їх місцезнаходженням і лише тоді, коли письмові, речові та електронні докази не можна доставити до суду (стаття 85 ЦПК України).

Тому висновок апеляційного суду про необхідність скасування рішення суду першої інстанції є передчасним.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2020 року у справі

№ 760/30146/18 (провадження № 61-21583св19) вказано, що «спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. Вирішення таких спорів відбувається за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у такому спорі

є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої внесений відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора в якості співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушені прав) не змінює цивільно-правового характеру спору. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава, до яких звернуті матеріально-правові вимоги позивача. Отже, можливість інших суб`єктів, зокрема посадових осіб, у тому числі державних реєстраторів, брати участь у цивільному процесі в якості позивачів і відповідачів у цивільному процесі обмежена. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача. Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем. Таким чином, у даній справі належним відповідачем є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно».

У справі, що переглядається, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судами обставини справи підтверджують, що приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Біккінеєва І. А. є неналежним відповідачем, тому у задоволенні позовних вимог до нього суду необхідно було відмовити саме із зазначеної підстави.

За таких обставин суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позовних вимог до приватного нотаріуса, але помилився щодо мотивів такої відмови.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, дають підстави для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржене судове рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог до приватного нотаріуса змінити,виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови,

в іншій частині - скасувати та передати справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України

у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Порядок розподілу судових витратвирішується за правилами, встановленими

в статтях 141-142 ЦПК України. У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц (провадження

№ 61-39028св18) зроблено такий висновок: «якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим,

у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення

з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Аналогічної позиції дотримується і Велика Палата Верховного Суду (див. постанови від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження

№ 12-161гс19)).

Тому розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення

у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 402, 411, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 й Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Зелений Дім 71-В» задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 16 червня 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Зелений Дім 71-В» до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Біккінеєвої Ірини Анатоліївни змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанову Київського апеляційного суду від 16 червня 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Зелений Дім 71-В» до ОСОБА_2 , Обслуговуючого кооперативу «Житловий будівельний кооператив «Квітневий дім» про визнання угоди недійсною, скасування рішення про державну реєстрацію речового права та запису про право власності скасувати.

Справу № 369/7774/17-ц в зазначеній частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Київського апеляційного суду від 16 червня 2020 року в скасованій частині втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук