Провадження № 22-ц/801/228/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 січня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів Войтка Ю.Б., Сопруна В.В.

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Тюркіна Олександра Сергійовича

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 листопада 2020 року, ухвалене суддею Антонюком В.В. повний текст якого складено 24 листопада 2020 року

в справі №127/15843/20

за позовом ОСОБА_1 (позивач)

до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» (відповідачі)

про відшкодування майнової шкоди, завданої злочином, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» про відшкодування майнової шкоди, завданої злочином, в обґрунтування якого посилалась на те, що 03.11.2016, близько 22-20 год, керуючи технічно-справним автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2 здійснюючи маневр повороту, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки та перешкод іншим учасникам руху, допустив зіткнення з технічно-справним автомобілем марки «Volkswagen Passat», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався в зустрічному напрямку.

По даному факту було відкрите кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.11.2016 № 0008782 за ознаками вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України.

Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталась з вини відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 20.01.2020.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди їй, як власнику транспортного засобу, яким керував потерпілий ОСОБА_3 , було завдано майнову шкоду в розмірі 76 880 грн, що підтверджується висновком авто-товарознавчої експертизи за № 426 від 14.02.2017.

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована в ПАТ «СК «Брокбізнес», відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/4587451 від 21.06.2016 року, вона 25.02.2020 подала заяву про здійснення страхового відшкодування ПАТ «СК «Брокбізнес», яка несе матеріальну відповідальність за завдану ним шкоду.

Однак, листом ПАТ «СК «Брокбізнес» від 28.02.2020 їй відмовлено у виплаті страхового відшкодування.

Вважає таку відмову безпідставною та необґрунтованою, а тому звернулась до суду із даним позовом, в якому просить стягнути із відповідачів солідарно на свою користь 76 880 грн, майнової шкоди, завданої пошкодженням належного їй автомобіля.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 листопада 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду позивач ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Тюркіна О.С., подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просила скасувати та рішення, та ухвалити нове про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що початок перебігу строку позовної давності за вимогами про відшкодування шкоди завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки співпадає з моментом набрання законної сили вироком суду щодо винної особи, тобто тоді, коли у неї виникло право на пред`явлення позову до ОСОБА_2 .

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2020 року встановлено в розмірі 2102 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову в даній справі визначається сумою, яка стягується, в даному випадку 76 880 грн, що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, спір у ній не належить до категорій, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження (частина 4 статті 274 ЦПК України), а тому справа з урахуванням її конкретних обставин може бути розглянута без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 03.11.2016 близько 22 год 20 хв керуючи технічно-справним автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter» державний номерний знак НОМЕР_1 , та рухаючись від вул. Лебединського в м. Вінниця в напрямку вул. Брацлавська, на перехресті з вул. Привокзальною, виконуючи маневр повороту ліворуч, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки та перешкод іншим учасникам руху, внаслідок чого з необережності допустив зіткнення з технічно-справним автомобілем марки «Volkswagen Passat» державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався в зустрічному напрямку.

Позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля марки «Volkswagen Passat» державний номер НОМЕР_2 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Згідно висновку авто-товарознавчої експертизи за № 426 від 14.02.2017 вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля «Volkswagen Passat» державний номер НОМЕР_2 , 1990 року випуску у результаті його пошкодження, з ПДВ, складає 265 419,02 грн. Розмір матеріального збитку, завданий власнику автомобіля марки «Volkswagen Passat» державний номер НОМЕР_2 , 1990 року випуску, в результаті його пошкодження, з ПДВ, складає 76 880 грн.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 20.01.2020 визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними строком на три роки.

На заяву ОСОБА_1 , подану ПАТ «СК «Брокбізнес» 25 лютого 2020 року, останній відмовлено у страховому відшкодуванні з підстав передбачених пп.37.1.4 п.37.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що на час звернення позивача до суду з даним позовом сплив трирічний строк, в межах якого остання могла звернутися до суду з вимогою про захист її цивільного права чи інтересу, який співпадає з моментом скоєння ДТП, тобто 03.11.2020.

Натомість на думку апелянта днем, з якого має відраховуватися строк позовної давності є день набрання вироком щодо винуватця ДТП - ОСОБА_2 законної сили, тобто з 20 лютого 2020 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків.

Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п.51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п. 570 рішення від 20.09.2011за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Позовна давність належить до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» вказує на форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту).

Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин.

Набуття права на захист, для здійснення якого встановлено позовну давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права.

Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне.

Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Оскільки метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Як встановлено матеріалами справи, про порушення свого права та про особу, яка його порушила (водія, що спричинив ДТП) позивач дізналася 03 листопада 2016 року, тобто в день скоєння ДТП, внаслідок якої пошкоджено автомобіль, право власності на який має позивач, і їй завдано шкоди, а тому саме із цього часу у позивача ОСОБА_1 виникло право вимоги до безпосереднього заподіювача шкоди.

Пороте до суду за захистом свого порушеного права позивач звернулась 24 липня 2020 року, тобто після спливу встановленого законом строку позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 23.10.2019 № 537/2545/16-ц, від 09.12.2020 № 493/2296/17, від 21.03.2019 № 755/557/18, 09.12.2020 № 493/2296/17.

В матеріалах справи міститься заява представника ПрАТ «СК «Брокбізнес» про сплив позовної давності та застосування наслідків її спливу (а. с. 88). Дану заяву також підтримала представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 , а відтак вона є спільною заявою обох відповідачів про застосування строку позовної давності.

При цьому саме ПрАТ СК «Брокбізнес» мало б відповідати за позовом, так як цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 як особи, яка володіла забезпеченим транспортним засобом, була застрахована зазначеним страховиком.

Відсутність вироку, яким встановлено вину особи у вчиненні відповідної дорожньо-транспортної пригоди, що є страховим випадком, не може бути перешкодою для звернення до страховика за відшкодуванням, так як відповідно до абз. 2 пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розгляд дорожньо-транспортної пригоди в цивільній, господарській або кримінальній справі, є підставою для припинення перебігу строку для здійснення страхового відшкодування, а не для відмови у виплаті чи прийнятті відповідної заяви.

Вказане спростовує доводи касаційної скарги про те, що лише після ухвалення Вінницьким міським судом вироку про визнання винним ОСОБА_2 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і набранням ним законної сили у позивача виникло право на пред`явлення позову до ОСОБА_2 .

Відтак правильно встановивши характер спірних правовідносин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено за вимогами статті 89 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Тюркіна Олександра Сергійовича залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 листопада 2020 року, - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий І.М. Стадник

Судді Ю.Б.Войтко

В.В.Сопрун