СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/19788/19

пр. № 2/759/509/21

26 січня 2021 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Шум Л.М.

за участю секретаря: Штанько В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

ВСТАНОВИВ:

ПозивачіОСОБА_1 та ОСОБА_2 у жовтні 2019 року звернулися до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вони є співвласниками в рівних частках по 1/2 частині кожен квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.01.1998 року та двох свідоцтв про право на спадщину за законом від 27.12.2007 року.

Відповідач по справі ОСОБА_3 є колишнім чоловіком позивачки ОСОБА_1 з яким вона перебувала в шлюбу з 12.12.2007 року по 06.11.2017 року.

В спірній квартирі зареєстровані позивачі, відповідач та неповнолітня донька позивачки ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 .

У 2016 році у зв"язку з припиненням сімейних відносин з ОСОБА_1 , ще до розірвання щлюбу за рішенням суду, відповідач виїхав з квартири, що належить позивачам на праві приватної власності. Адреса фактичного проживання та місце роботи відповідача, позивачам не відомі.

Відповідач виїхав з квартири, в якій зареєстрований з власної ініціативи, забравши всі свої речі і з того часу не проживає у спірній квартирі.

Перешкод у користуванні спірною квартирою позивачі відповідачу не чинили.

Позивачі вважають, що реєстрація місця проживання відповідача порушує їхні права, як співвласників квартири та обмежує їхнє право на вільне розпорядження майном, а тому просять суд ОвизнатиОСОБА_3таким, що втратив право користування квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 29.10.2019 року відкрито провадження по справі(ас.40-41).

Ухвалою суду від 30.09.2020 року закрито провадження по справі та призначено до судового розгляду (ас.53-54).

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та представник позивачів ОСОБА_7 підтримали позовну заяву та просили її задовольнити, а також просили суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у сумі 384 грн. 20 коп.; стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 456 грн. 60 коп.: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно понесені ними судові витрати за правничу допомогу по справі в сумі 4000 тисячі гривень.

Відповідач повідомлялася про розгляд справи належним чином, проте до суду не з"явився, причини його неявки суду невідомі(ас.44, 46-а, 57).

При цьому, відповідач , не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.

Суд, заслухавши позивача, його представника, свідків: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимогиОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В судовому засіданні встанолено, що позивачі є співвласниками в рівних частках по 1/2 частині кожен квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.01.1998 року та двох свідоцтв про право на спадщину за законом від 27.12.2007 року (ас.10-12).

Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано( ас. 13).

Судом встановлено, що згідно актів про не проживання особи за місцем реєстрації від 04.05.2017 р., 02.06.2017 р., 07.07.2017 р., 18.08.2017 р., 19.09.2017 р., 18.06.2018 р., 15.08.2018 р., 13.03.2019 р. відповідач не мешкає у спірному приміщенні( ас. 17-24).

Судом встановлено, що згідно листа від Святошинського УПГУНП в м. Києві відповідач не звертався в період 2016-2019 року зі скаргами щодо будь-яких порушень його прав у вчиненні йому перешкод в користуванні спірною квартирою(ас.25).

Судом встановлено, що згідно листа від Святошинської Державної районної адміністрації м. Києва відповідач не звертався в період з 01.01.2016 р. по 27.05.2019 року зі скаргами щодо будь-яких порушень його прав у вчиненні йому перешкод в користуванні спірною квартирою(ас26).

В судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які є сусідками позивачів , також підтвердили той факт, що відповідач з 2016 року виїхав з квартири та не з"являється в ній . Спільною донькою не цікавиться, не відвідує її та не бере участі у її вихованні. Зазначили, що дані факти їм відомі, оскільки перебувають в приятельських стосунках з позивачами та часто бувають у них в квартирі.

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї.

У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності ( статті 13, 41 Конституції України).

Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов`язки, а й орієнтовно вказує на його зобов`язання.

Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей.

Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості.

Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.

У відповідності до ст. 391 ЦК України «Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном».

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення ( пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями статті 405 ЦК України відповідно до положень якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В судовому засіданні було встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не проживає в житловому приміщенні , а позивачі не чинять перешкод у користуванні квартирою, тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивачів та визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, керуючись 12, 13, 76, 78, 81, 89, 133, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 280-283, 353, 355, 356 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 391 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ідентифікаційний код: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 витрати по сплаті судового збору у сумі 384 грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 на користь держави 456 грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ідентифікаційний код: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код: НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 солідарно понесені ними судові витрати за правничу допомогу по справі в сумі 4000 тисячі гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Суддя: Л.М. Шум