Справа №591/8287/21
Провадження № 2-з/591/241/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2021 рокум. Суми

Зарічний районний суд м. Суми у складі судді Северинової А.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову

в цивільній справі № 591/8287/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), про визнання права власності та звільнення майна з-під арешту, -

В С Т А Н О В И В :

18 листопада 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), в якому просить суд:

- визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на автомобіль марки MAZDA, модель СХ-7, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ;

- зняти арешт з автомобіля марки MAZDA, модель СХ-7, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , накладений постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Ричкаля С.П. від 22 квітня 2020 року.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить заборонити Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) вчиняти виконавчі дії, пов`язані з розшуком, вилученням та продажем арештованого автомобіля MAZDA СХ-7, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_1 , та зупинити розшук автомобіля MAZDA СХ-7 до розгляду справи по суті та виконання рішення суду.

Заява мотивована тим, що 29 листопада 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу автомобіля марки MAZDA, модель - СХ-7, 2008 року випуску, номер кузова - НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 200 000 грн.

На виконанні у головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного МРУ МЮ (м. Суми) Ричкаля С.П. перебуває зведене виконавче провадження № 61892430 від 22 квітня 2020 року щодо стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат, за яким стягувачем є ПАТ "УкрСиббанк", а боржником ОСОБА_2

22 квітня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про оголошення у розшук майна боржника, а саме автомобіля MAZDA, модель - СХ-7, 2008 року випуску, номер кузова - НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , а також постанову про арешт майна боржника, а саме вище вказаного автомобіля.

Зазначає, що накладення арешту органом державної виконавчої служби на автомобіль позивача та оголошення його у розшук порушує його права, як власника, а саме перешкоджає належній реалізації його права власності, зокрема, розпоряджатися своїм майном, позбавляє можливості зареєструвати автомобіль на своє ім`я у територіальному сервісному центрі МВС, та перетинати кордон України для власних потреб.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

На підставі ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується:

- накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

- накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;

- забороною вчиняти певні дії;

- встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;

- забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

- зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

- зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

- зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

- арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

- іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку сторін з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що не застосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Таким чином, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду і заходи повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що позивач в порушення п. 3 ч. 1 ст. 151 ЦПК України не надав доказів на обґрунтування необхідності забезпечення позову, зокрема, не надано доказів того, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) перебуває виконавче провадження та що виконавцем вчиняються дії з метою реалізації спірного автомобіля.

Зокрема, дії державного виконавця щодо розшуку спірного автомобіля не можуть слугувати тими об`єктивними перешкодами, які в подальшому можуть ускладнити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Крім того, відповідно до приписів пункту 9 статті 129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією з засад судочинства.

Частина друга статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вказує на те, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Як зазначено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що зупинення виконання судового рішення, яке набрало законної сили, матиме своїм наслідком порушення прав стягувача у виконавчому провадженні. Відтак, обраний заявником спосіб забезпечення позову не відповідає його меті та завданням цивільного судочинства. На думку суду, недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили та є обов`язковими для виконання на всій території України.

Отже, у задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 149-150, 153 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з моменту її складання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повне судове рішення складено 22 листопада 2021 року.

Суддя А.С. Северинова