Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Ковальової Л.В., заступника начальника Вознесенського міськрайонного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Зубленка В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві подання Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Кусова Юрія, боржник ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 , про надання дозволу на примусове проникнення до володіння боржника, -

ВСТАНОВИВ:

25.01.2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшло подання Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Кусова Юрія, в якому він просить суд надати дозвіл на примусове проникнення до нежитлових приміщень, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 членам виконавчої групи у зведеному виконавчому провадженні № 62668776 для проведення виконавчий дій, а саме складання постанови про арешт та опис майна боржника з подальшим зверненням стягнення на майно боржника шляхом його реалізації.

В обґрунтування подання посилається на те, що під час неодноразових виїздів за вищезазначеним місцем розташування майна боржника ОСОБА_1 державному виконавцю не було надано доступ на територію де перебувають нежитлові приміщення для подальшого складання постанови про опис майна боржника. 22.01.2021 року боржник та його представник з`явились в призначений час проведення виконавчих дій, але доступ за вищезазначеною адресою для проведення таких відмовились надавати, про що складено відповідний акт державного виконавця.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.01.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.

26.01.2021 року матеріали справи передано на розгляд судді.

В судовому засіданні заступник начальника Вознесенського міськрайонного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Зубленко В.О. подання підтримав та просив суд надати дозвіл на примусове проникнення до нежитлових приміщень, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та належать боржнику - ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 13.07.2015 року відкрито виконавче провадження № 48075154 з примусового виконання виконавчого листа № 1423/13317/2012, виданого 24.04.2013 року Центральним районним судом м. Миколаєва, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Надра» боргу в розмірі 560 578,97 грн.

Постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 18.01.2019 року відкрито виконавче провадження № 58134607 з примусового виконання виконавчого листа № 490/10369/15-ц, виданого 16.01.2019 року Центральним районним судом м. Миколаєва, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу за позиковим зобов`язанням у розмірі 5 484 497, 70 коп.

Матеріали виконавчого провадження № 48075154 та № 58134607 були прийняті відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) 02.07.2020 року та 06.07.2020 року відповідно.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Павлюк М.А. було об`єднано виконавця провадження № 48075154, № 58134607 відносно боржника ОСОБА_1 у зведене виконавче провадження № 62668776.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, ОСОБА_1 на праві приватної власності належать нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові рішення боржник в добровільному порядку не виконує.

Державним виконавцем Гордашко О.В. вживалися заходи примусового характеру щодо їх виконання.

Державний виконавець неодноразово здійснював виклики боржника, однак останній на виклики не з`явився, підтвердження щодо подальшого виконання рішень суду та сплати заборгованості на користь стягувачів не надав.

Державний виконавець 07.02.2019 року, 14.03.2019 року здійснював вихід за адресою нерухомості, що належить на праві приватної власності боржнику, з метою перевірки майнового стану. При цьому, при виході державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 , доступ до майна надано не було.

Зокрема, 15.01.2021 року за вихідним № 241 державним виконавцем було направлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомлення про дату, час та місце проведення виконавчих дій з вимогою надати доступ до нежитлових будівель за вищезазначеною адресою. ОСОБА_1 отримав вказане повідомлення 18.01.2021 року, що підтверджується матеріалами справи.

Поряд з цим, згідно копії акта державного виконавця від 22.02.2021 року, під час здійснення виходу за адресою боржника, доступ до майна надано не було.

Нас даний час вчинити виконавчі дії щодо перевірки майнового стану та складання акту опису й арешту майна неможливо, так як боржник перешкоджає доступу до приміщення, що унеможливлює подальше виконання рішень суду.

Згідно з п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до Конституції України та ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно дост.30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.

Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

Такі правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі №757/41727/19-ц.

Звертаючись до суду з даним поданням, приватний виконавець посилався на те, що ним неодноразово було здійснено вихід за адресою проживання боржника, однак потрапити до нежитлових приміщень останнього для проведення виконавчих дій не виявилось можливим.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна.

Опис та арешт майна боржника є виконавчою дією, а особливості виявлення майна, що знаходиться в помешканні боржника, вимагають сповіщення боржника про проведення виконавчих дій за його місцем проживання для забезпечення присутності боржника або його уповноваженої особи та потрапляння виконавця до помешкання.

Частиною 1 ст. 28 вказаного Закону визначено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що державними виконавцями вживались всі необхідні дії передбачені Законом України «Про виконавче провадження» з метою примусового виконання виконавчих документів, а саме: виконавчого листа № 1423/13317/2012, виданого 24.04.2013 року Центральним районним судом м. Миколаєва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Надра» боргу в розмірі 560 578,97 грн., а також виконавчого листа № 490/10369/15-ц, виданого 16.01.2019 року Центральним районним судом м. Миколаєва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу за позиковим зобов`язанням у розмірі 5 484 497,70 грн.

Крім того, на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, встановлено, що боржник був попереджений виконавцем у визначений законом спосіб про проведення виконавчих дій, однак не скористався правом своєчасно з`явитися до приватного виконавця та добровільно виконати рішення суду.

При цьому, незважаючи на неодноразові спроби державним виконавців потрапити до нежитлових будівель, що належать ОСОБА_1 з метою проведення виконавчих дій, таке не виявилося можливим, про що складено відповідні акти, що свідчить про ухилення боржника від проведення виконавчих дій.

Крім того, боржником не вчинено належних дій для виконання рішень суду протягом тривалого часу, натомість вчинено перешкоди і не допущено державних виконавців для вчинення виконавчих дій за зведеним виконавчим провадженням.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що боржник ухиляється від виконання рішень суду, однак боржник є власником нежитлових будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення подання приватного виконавця про примусове проникнення до володіння боржника, державним виконавцем надано достатньо доказів, які свідчать про необхідність надання дозволу на примусове проникнення до володіння боржника як можливого способу виконання судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 258-260, 439 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Подання Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Кусова Юрія, боржник ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 , про надання дозволу на примусове проникнення до володіння боржника задовольнити.

Надати дозвіл на примусове проникнення до нежитлових будівель, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що належать на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 , виданого 05.03.2010 року Виконавчим комітетом Веснянськой сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, для проведення виконавчих дій у зведеному виконавчому провадженні № 62668776.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.В. Саламатін