ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року м. Херсон

Справа №661/2901/20

Провадження № 22-ц/819/243/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий Бездрабко В.О. (суддя-доповідач)

судді: Орловська Н.В.

Приходько Л.А.

секретар судового засідання: Дундич А.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 16 листопада 2020 року, ухвалене під головуванням судді Ведяшкіної Ю.В., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 14 вересня 2011 року ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг, звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», де заповнила і підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, на підставі якої відповідачу був відкритий кредитний рахунок та встановлений початковий кредитний ліміт, який у подальшому збільшено до 5500,00грн., зі сплатою процентів за користування кредитними коштами на суму залишку заборгованості за кредитом.

Своїм підписом у заяві позичальник підтвердила, що анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, «Правилами користування платіжною карткою» та Тарифами Банку, які опубліковані на сайті банку www.privatbank.ua, складає укладений між сторонами кредитний договір.

В порушення взятих на себе зобов`язань позичальник умови договору належним чином не виконувала, у зв`язку з чим допустила утворення заборгованості, яка станом на 31 травня 2020 року становить 19209,28грн., яка складається з: 17081,21грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 235,97грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 16845,24грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 737,15 заборгованість за простроченими процентами, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов і правил надання банківських послуг: 500,00грн. - штраф (фіксована частина), 890,92грн. - штраф (процентна складова) та судові витрати по справі, які банк просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 16 листопада 2020 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Ухвалено стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00грн.

Не погодившись з рішенням Новокаховсьького міського суду Херсонської області від 16 листопада 2020 року, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що сторонами при укладенні кредитного договору було досягнуто усіх істотних його умов. Позичальник, підписавши довідку про умови кредитування, з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» від 14 вересня 2011 року, особистим підписом засвідчила своє ознайомлення з тарифами банку, а саме: типом кредитної лінії, базовою процентною ставкою за користування кредитом, розміром щомісячних платежів та строком їх внесення, порядком нарахування пені, а також розміром штрафів при порушенні строків платежів.

Апелянт вказав, що надав розрахунок заборгованості, який повністю відображає рух коштів за карткою, є інформаційним документом по факту обробки операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу.

Суд не звернув уваги та не врахував, що відповідач вчиняла дії з використання наданих банком кредитних коштів, здійснювала часткове погашення заборгованості за договором, що свідчить про визнання ОСОБА_1 умов кредитування. Відповідач зверталася до банку із заявою про перевипуск раніше наданої їй кредитної картки. Ці обставини підтверджуються виписками за картрахунками відповідача, з яких вбачаються всі операції по зняттю (використанню) кредитних коштів, а також всі операції з часткового погашення заборгованості.

Крім того, ОСОБА_1 користувалася послугами «Миттєва розстрочка», що здійснюється з використанням електронного платіжного засобу при використанні покупцями відповідного сервісу. Оскільки сервіс «Миттєва розстрочка» не є окремим кредитним договором, а є тільки додатковою послугою, то для власників кредитних карт, підписання окремого кредитного договору не вимагається, використання такої послуги призвело до збільшення кредитного ліміту за тілом кредиту.

Банк зазначив, що стягнувши на користь відповідача заявлені судові витрати, пов`язані із наданням їй професійної правничої допомоги, у повному обсязі, суд не врахував, що розмір заявлених до стягнення витрат не є співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами); відповідачем не надано жодних документів, що підтверджують оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги.

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористалася.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 14 вересня 2011 року відповідач ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг, звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», де заповнила і підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, на підставі якої банк надав відповідачу кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 300,00грн., який в подальшому, згідно виписки по рахунку було збільшено до 5000,00грн., зі сплатою процентів за користування кредитними коштами на суму залишку заборгованості за кредитом.

У відповідності до умов укладеного з банком договору про надання банківських послуг від 14 вересня 2011 року ОСОБА_1 були видані кредитні картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , зі строком дії перевипущеної картки - до лютого 2024 року, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.36).

Звернувшись до суду з позовом банк вказав, що позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконує, у результаті чого станом на 31 травня 2020 року утворилась заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 19209,28грн., з яких: 17081,21грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 235,97грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 16845,24грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 737,15 - заборгованість за простроченими процентами, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов і правил надання банківських послуг: 500,00грн. - штраф (фіксована частина), 890,92грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем обставин, на які він послався як на підставу для задоволення позовних вимог, оскільки анкета-заява не містить відомостей щодо оформлення відповідачем кредитного договору в розмірі та на умовах, обумовлених в позові, а відповідач факт укладання кредитного договору на зазначених банком умовах та отримання кредитних коштів не визнає.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, оскільки вказаний висновок не відповідає фактичним обставинам справи.

З банківської виписки по рахунку, яка є первинним документу відповідно до Переліку типових документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5, доданого позивачем до позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 отримала та користувалася кредитною картою № НОМЕР_1 та іншими картами, які перевипускалися за її заявами, здійснювала операції щодо наданих їй кредитних коштів, часткове погашення заборгованості за кредитним договором, тощо, що свідчить про наявність між сторонами договірних правовідносин у сфері кредитування. Ці обставини під час розгляду справи відповідачем належними та допустимими доказами не спростовані.

Надані у справі докази свідчать, що 14 вересня 2011 року подала анкету-заяву про видачу кредиту, в якій зазначений початковий кредитний ліміт у розмірі 300,00грн. Також відповідач підписала довідку про умови кредитування, з якої вбачається, що остання була ознайомлена з процентною ставкою за користування кредитними коштами та розміром штрафів у разі неналежного виконання зобов`язань за договором (а.с.37, 38).

В обґрунтування заявлених позовних вимог щодо стягнення тіла кредиту у розмірі 17081,21грн., банк послався на довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформлену на ім`я ОСОБА_1 за якою початковий кредитний ліміт на картковому рахунку № НОМЕР_1 встановлений 14 вересня 2011 року у розмірі 300,00 грн., який в подальшому за період з вересня 2011 року по січень 2017 року неодноразово змінювався у сторону збільшення, а саме, останній раз зміна кредитного ліміту відбулася 13 січня 2017 року, згідно якої кредитний ліміт було збільшено позивачем до 5500,00грн. (а.с.35).

Разом з тим, виписки по банківському рахунку свідчить, що максимальна сума кредитного ліміта зарахована на картковий рахунок відповідача становила 5000,00грн. (13 лютого 2013 року). Відомостей про збільшення кредитного ліміту 31 січня 2017 року до 5500,00грн. зазначена виписка не містить.

Посилання банку на те, що перевищення кредитного ліміту відбулося через користування відповідачем послугою «Миттєва розстрочка», можливість підключення до якого передбачено Умовами та Правилами надання банківських послуг, колегія суддів оцінює критично, оскільки доказів укладення додаткових угод, які б передбачали погашення заборгованості за допомогою послуги по сервісу « Миттєва розстрочка», між позивачем та відповідачем до договору від 14 вересня 2011 року матеріали справи не містять, як і не містять згоди позичальника на підключення її до цієї послуги.

Наведені обставини свідчать, що суд першої інстанції безпідставно відмовив АТ КБ «Приватбанк» у задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню, з прийняттям у справі нового судового рішення про часткове задоволення заявлених позовних вимог та стягненню з відповідача на користь банку заборгованості за тілом кредиту у сумі 5000,00 грн., розмір якої підтверджений банківською випискою по картковому рахунку.

Що стосується вимог банку про стягнення з відповідача ОСОБА_1 процентів за користування кредитними коштами, колегія суддів зазначає наступне.

Так, крім анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в матеріалах справи, як зазначено вище, міститься довідка про умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій сторони погодили базову процентну ставку за користування кредитом на рівні 2,5% в місяць на залишок заборгованості, з розрахунку 360 днів у році, що становить 30% річних. Ця заява особисто підписана ОСОБА_1 ( а.с. 38).

Таким чином, доведеними перед судом є умови кредитного договору, погодженого сторонами, щодо визначення процентної ставки за користування кредитними коштами, у зв`язку з чимсуд безпідставно відмовив у задоволенні цих вимог.

Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості зі сплати процентів за користування кредитними коштами у розмірі 737,15грн.

Також, умовами укладеного договору, викладеними у довідці про умови кредитування, визначено, що за прострочення більш ніж 30 днів за обов`язковими платежами за карткою, клієнт зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 500,00грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

Отже, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню штраф за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 500,00грн (фіксована частина), а також процентна складова штрафу, розмір якої в даному випадку слід вираховувати з суми заборгованості за тілом кредиту, яка стягується судом, у розмірі 5000,00грн та суми заборгованості за простроченими процентами у розмірі 737,15грн., а тому розмір штрафу становить 286,85грн. ((5000+737,15) х5%).

Враховуючи викладене, стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає заборгованість за кредитним договором від 14 вересня 2011 року у загальному розмірі 6524,00грн.

Згідно положень ч.13 ст.141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову та апеляційної скарги, стягненню з відповідача на користь банку підлягають судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог (34%), пов`язані зі сплатою банком судового збору в судах першої та апеляційної інстанціях, в розмірі 1786,70грн. = (2102,00грн. х 34,00%) + (3153,00грн. х 34,00%).

Щодо доводів апеляційної скарги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити наступне.

Відповідно до положеньст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до роз`яснення п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №10 від 17 жовтня 2014 року, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Як вбачається із матеріалів справи, професійну правову допомогу відповідачу надавала адвокат Ярова Світлана Вікторівна на підставі договору №23/2020 про надання правової допомоги від 04 вересня 2020 року, за п. 1.1 якого клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати клієнту правову допомогу на умовах, передбачених цим договором, а саме: здійснення захисту прав, свобод та представництво інтересів клієнта в Новокаховському міському суді Херсонської області при розгляді цивільної справи №661/2901/20 за позовом АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості, а клієнт в свою чергу зобов`язується в момент підписання даного договору сплатити гонорар на користь адвоката у розмірі 6000,00грн(а.с.100).

На підтвердження сплати за послуги наданої правової допомоги відповідач подала квитанцію до прибуткового касового ордера №23/2020 від 04 вересня 2020 року (а.с.103), відповідно до якої ОСОБА_1 оплатила їх вартість у розмірі 6000,00грн., що спростовує доводи апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» щодо відсутності документів на підтвердження оплати вартості цих витрат.

Матеріали справи свідчать, під час розгляду справи в суді першої інстанції, представник позивача хоча й заперечував проти заявленого до стягнення розміру судових витрат, понесених ОСОБА_1 за надану їй правничу допомогу, проте відповідного клопотання про зменшення розміру цих витрат, передбаченого ст. 137 ч.6 ЦПК України, не заявив та не довів їх неспівмірність, а відтак доводи апеляційної скарги правильність рішення суду в цій частині не спростовують.

Разом з цим, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог (34%) та апеляційної скарги, згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стягненню з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 підлягають судові витрати, понесені відповідачем на професійну правничу допомогу, пропорційно до розміру задоволених вимог, у розмірі 2040,00грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 16 листопада 2020 року скасувати та прийняти по справі нову постанову, якою позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 14 вересня 2011 року у загальному розмірі 6524,00грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 1786,70грн.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2040,00грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно ст.389 ч.3 п.2, ст.19 ч.6 п.1 ЦПК України.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: Н.В. Орловська

Л.А. Приходько