ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 766/9355/16-ц
Номер провадження 22ц 819/161/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приходько Л.А. (суддя-доповідач)

суддів: Бездрабко В.О.,

Кутурланової О.В.,

учасники справи:

позивач Харківський національний університет внутрішніх справ,

відповідач Іващенко Валерія Володимирівна,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 08 червня 2017 року у складі головуючого судді Гаврилова Д.В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року Харківський національний університет внутрішніх справ звернувся до ОСОБА_2 з позовом про стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що наказом Херсонського юридичного інституту Харківського національного університету внутрішніх справ (Далі - ХНУВС) від 14 серпня 2009 року №93 о/с відповідача прийнято на службу в органи внутрішніх справ і зараховано курсантом Херсонського юридичного інституту ХНУВС з 14 серпня 2009 року та присвоєно звання «рядовий міліції».

01 вересня 2009 року між ОСОБА_2 , Херсонським юридичним університетом ХНУВС та УМВС України в Херсонській області укладено тристоронній договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України.

Наказом ХНУВС від 25 серпня 2011 року № 431 о/с ОСОБА_2 переведено з Херсонського юридичного інституту у зв`язку з його ліквідацією до складу курсантів ХНУВС.

29 серпня 2011 року між ОСОБА_2 , ХНУВС та УМВС України в Херсонській області укладено договір, за умовами якого після підписання цього Договору Договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ від 01 вересня 2009 року припиняється, а всі права та обов`язки сторони виконавця переходять до ХНУВС (п.7.4 Договору).

Наказом ХНУВС від 15 червня 2013 року №133о/с відповідача відраховано зі складу курсантів та відкомандировано до УМВС в Херсонській області для подальшого проходження служби.

Відповідно до розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_2 з 07 листопада 2015 року переведено до Національної поліції України та присвоєно спеціальне звання «лейтенанта поліції» .

Наказом ГУ Національної поліції в Херсонській області від 16 березня 2016 року №33о/с відповідача звільнено відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію» (за власним бажанням) у запас Збройних сил України.

Пунктом 2.3.6 Договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ від 29 серпня 2011 року передбачено, що в разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі з підстав зазначених у пункті 3 Договору, відповідач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно з затвердженим розрахунком.

Враховуючи вищевикладене позивач, посилаючись на умови Договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ від 29 серпня 2011 року, а також на вимоги частини 4 статті 74 Закону України «Про національну поліцію», Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року №313, просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ХНЦВС витрати, пов`язані з утриманням у сумі 31 369.04грн. а також покласти на відповідача судові витрати.

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 08 червня 2017 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ХНУВС витрати, пов`язані з її утриманням під час навчання у сумі 31369.04грн. та 1378 грн. судового збору.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила його скасувати та закрити провадження у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що даний спір не є приватно-правовим, оскільки виник у зв`язку із проходженням нею публічної служби, отже є публічно-правовим та повинен розглядатися за правилами адміністративного, а не цивільного судочинства.

Також апелянт посилається на те, що вона не знала про наявність даної справи у проваджені суду та не була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.

Судом постановлено рішення без дослідження належних доказів, зокрема в матеріалах справи відсутні докази її відмови від відшкодування суми утримання у добровільному порядку, а також розрахунок витрат саме її утримання. Надані позивачем розрахунки є загальними.

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу ХНУВС не скористався.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року, відповідно до вимог частини 2 статті 369 ЦПК України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Ухвалюючи заочне рішення суд першої інстанції виходив з наявності умов, визначених статтею 224 ЦПК України в редакції чинній на час ухвалення судового рішення, для проведення заочного розгляду справи.

Як вбачається зі змісту частини першої статті 224 ЦПК України в редакції чинній на час ухвалення судового рішення, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за умови неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутність або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору.

Порядок повідомлення сторін у справі визначався статтею 74 ЦПК України в редакції чинній на час розгляду справи судом першої інстанції.

Згідно частини п`ятої цієї статті судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини дев`ятої цієї ж статті відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що відомості в Реєстрі територіальної громади Херсонської міської ради про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача ОСОБА_2 відсутні (а.с.22,33).

Відомості щодо виконання судом вимог частини дев`ятої статті 74 ЦПК України в редакції чинній на час розгляду справи, а саме повідомлення відповідача зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме через оголошення у пресі в матеріалах справи відсутні.

Направлені судом повістки про виклик до суду за адресою вказаною позивачем у позовній заяві повернулися з підстав «за закінченням терміну зберігання.

Однак подібна відмітка не дає суду обґрунтованих процесуальних підстав для визначення факту належного повідомлення сторони у судовій справі, зокрема не визначає, чи адресат відмовився від отримання судового повідомлення, чи адресат відсутній, чи особу, якій адресовано судове рішення, не виявлено за місцем проживання.

За таких обставин підстави вважати, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справу у суду були відсутні, а отже були відсутні і умови для проведення заочного розгляду справи.

Залишаючи без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суд першої інстанції на вказані вимоги процесуального закону уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав задоволення заяви.

Відповідно до пункту третьому частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи, що справа розглянута судом за відсутності відповідача не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду і апелянт обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, заочне рішення підлягає скасуванню.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 в апеляційній скарзі також посилається на те, що даний спір не є приватно-правовим, оскільки виник у зв`язку із проходженням нею публічної служби, а отже, на її думку, є публічно-правовим та повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Судом встановлено, що згідно з послужного списку особистий № М-146467 ОСОБА_2 наказом Херсонського юридичного інституту ХНУВС від 14 серпня 2009 року №93 о/с зарахована курсантом Херсонського юридичного інституту ХНУВС з 14 серпня 2009 року та їй присвоєно звання «рядовий міліції» (а.с.5-6).

Наказом ХНУВС від 25 серпня 2011 року № 431 о/с (пункт 53), відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 27 липня 2011 року № 727-р «Про реорганізацію мережі вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» та наказу МВС України від 28 липня 2011 року №490 «Про реорганізацію мережі вищих навчальних закладів МВС» рядового міліції ОСОБА_2 переведено для подальшого навчання з 29 серпня 2011 року з 2-го курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів слідства, дізнання та кримінальної міліції за спеціальністю «правознавство» Херсонського юридичного інституту ХНУВС на 2-й курс факультету підготовки фахівців для підрозділів слідства, дізнання та кримінальної міліції за спеціальністю «правознавство» ХНУВС (а.с.7).

29 серпня 2011 року між ХНУВС, ГУ УМВС України в Херсонській області та рядовим міліції ОСОБА_2 , укладено Договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України (а.с.10-11).

Відповідно до пунктів 2.1.1.-2.1.3 вказаного Договору позивач зобов`язався, зокрема: забезпечити теоретичну та практичну підготовку фахівця згідно з навчальними планами та програмами і вимогами освітньо-кваліфікаційних рівнів; створити умови для навчання ОСОБА_2 та розробити програми для успішного проходження ним практик і стажування в підрозділах замовника або інших підрозділах за погодженням з замовником; забезпечити особу харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами України.

За умовами пункту 2.3.5. Договору ОСОБА_2 зобов`язалась після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов`язків за посадою, на яку призначена замовником, і відпрацювати не менше трьох років.

Відповідно до пункту 2.3.6. Договору відповідач зобов`язалась у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку, згідно пункту 3.2 Договору є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Наказом ХНУВС від 15 червня 2013 року №133о/с (пункт 25) відповідача (лейтенанта міліції ОСОБА_2 ) відраховано зі складу курсантів та відкомандировано до УМВС України в Херсонській області для подальшого проходження служби. Цим же наказом визначена сума витрат, пов`язаних з її утриманням, яка складає 31369.04грн. (а.с.8).

Наказом ГУ Національної поліції в Херсонській області від 16 березня 2016 року №33о/с ОСОБА_2 звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про національну поліцію» (а.с.9).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 у зв`язку із реєстрацію шлюбу змінено прізвище на « ОСОБА_3 ».

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦПК України (у редакції чинній на час постановлення оскарженого рішення) суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ провадиться за правилами іншого судочинства.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-УІІІ, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, із цивільних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У частині першій статті 1 ЦК України указано, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування(пункт 17 частини першої статті 4 КАС України).

За змістом статті 9 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин (укладення договору), на курсантів, слухачів, ад`юнктів, інших атестованих працівників, у тому числі й викладацького складу навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України, поширюються права і обов`язки, гарантії правового і соціального захисту та відповідальність працівників міліції.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про міліцію» працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади, а тому його служба є публічною.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про міліцію» підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує Міністерство внутрішніх справ України за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Курсанти вищих навчальних закладів МВС України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують МВС України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 59 «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Отже служба в поліції також є публічною.

Зі змісту статті 63 Закону України «Про Національну поліцію» вбачається, що контракт про проходження служби в поліції - це письмовий договір, що укладається між громадянином України та державою, від імені якої виступає поліція, для визначення правових відносин між сторонами(частина 1). Контракт про проходження служби в поліції укладається, зокрема з громадянами, які зараховані до вищого навчального закладу із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, - на час навчання (пункт 2 частини 2).

Статтею 74 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається (частина 2).

Розподіл випускників вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, які навчаються на денній формі навчання за державним замовленням, здійснюється комісіями з персонального розподілу з урахуванням інтересів служби відповідно до набутої випускником кваліфікації, спеціальності та спеціалізації (частина 3).

Особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (частина 4).

У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку(частина 5).

З встановлених обставин справи та наведених норм права убачається, що ОСОБА_2 , з часу зарахування її на навчання до вищого навчального закладу із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських та до часу її звільнення на підставі наказу ГУ Національної поліції в Херсонській області від 16 березня 2016 року №33о/с за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про національну поліцію», перебувала на посаді публічної служби.

Суд першої інстанції не звернув увагу, що такі спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби .

В той же час, у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 723/18/17 (провадження № 14-563цс18), від 04 вересня 2019 року у справі № 127/7858/18 (провадження № 14-373цс19), у яких зазначено, що спори, пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема й з питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до частин 1, 2 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до пункту1 частини 1 статті 255 ЦПК суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо, зокрема, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, рішення суду незалежно від доводів апеляційної скарги підлягає скасуванню, а провадження у цивільній справі підлягає закриттю.

Керуючись статтями 367, 374, 377, 381-383 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 08 червня 2017 року скасувати.

Закрити провадження у справі за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Повідомити Харківський національний університет внутрішніх справ, що розгляд даної категорії справ віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Роз`яснити Харківському національному університету внутрішніх справ право, протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови, звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: В.О. Бездрабко

О.В. Кутурланова