Справа № 555/731/20
Номер провадження 2/555/27/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2021 року

Березнівський районний суд Рівненської області в складі :

головуючий суддя - Старовецька Ю.В.

при секретарі - Григорієвій В.М.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Губара В.Є.

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Березне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача орган опіки та піклування виконавчий комітет Рівненської міської ради до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача орган опіки та піклування Березнівської міської ради про позбавлення батьківських прав -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

І.Стислий виклад позиції позивача

Позивач в обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що вона та відповідач є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вона не була одружена із відповідачем, вони мешкають окремо, дитина проживає з нею в м.Рівне. Відповідач належної допомоги на утримання сина не надає, будь-якого інтересу до дитини не виявляє, не піклується про нього, не приймає участі у вихованні, не відвідує дошкільний заклад освіти, де навчається Денис, медичний заклад. ОСОБА_2 нехтує обов`язком утримувати сина, має заборгованість зі сплати аліментів. Крім того, відповідач неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення протиправних дій щодо неї, відносно відповідача також було розпочато кримінальне провадження за ч.1 ст.125 КК України за фактом нанесення позивачу тілесних ушкоджень. Згідно розпорядження Рівненського міського голови №561-р від 22.06.2018 року відповідачеві було визначено можливість побачень з дитиною у І та ІІІ суботу, ІІ та ІV неділю місяця з 10.00 до 14.00, проте у визначений час для побачень з дитиною він не з`являється, а з травня 2019 року перестав відвідувати дитину.

На підставі наведеного, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо їх неповнолітнього сина ОСОБА_3 .

Представник позивача адвокат Губар В.Є. в судовому засіданні просив задоволити позовні вимоги з підстав, що викладені у позовній заяві, та вказав, що представлені стороною позивача докази свідчать про винну поведінку відповідача та свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Щодо висновку органу опіки та піклування за місцем проживання відповідача, то просить суд не приймати його до уваги через однобічність, так як на засідання виконкому позивач не викликалась і її позиція та аргументи не були прийняті до уваги органом опіки та піклування, який обмежився лише спілкуванням з ОСОБА_2

ІІ. Стислий виклад позиції відповідача

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказавши, що бажає спілкуватись з сином, дитина його любить, також бажає з ним проводити час та спілкуватись, проте позивач усіляко перешкоджає цьому, безпідставно викликає поліцію, налаштовує сина проти нього. Вона не дозволяє йому забрати сина на деякий до м.Березне, тому він змушений приїздити в м.Рівне, проте через зайнятість на роботі часто цього робити не може. Коли він приїздить, позивач не відповідає на його телефонні дзвінки чи не відчиняє йому двері, тому він не завжди може побачити сина. Така поведінка ОСОБА_1 змусила його звернутись до органу опіки та піклування для встановлення режиму побачення із сином, однак позивач не бажає виконувати і це рішення. З цього приводу він неодноразово звертався в поліцію. Також відповідач не заперечив факт існування заборгованості по аліментам, пояснивши, що певний час не міг знайти роботу, проте він уже працевлаштувався і з 2020 року сплачує заборгованість по аліментам. Крім того, вказав, що перераховував грошові кошти ОСОБА_1 на банківську картку, однак не вказував призначення платежу - аліменти, а позивач не погодилась повідомити про це державного виконавця, зазначаючи, що це подарунок для сина. Крім того, нещодавно придбав для сина планшет. Вважає, що позивач безпідставно звернулась до суду, бажаючи його позбавити батьківських прав з мотивів неприязних стосунків. З урахуванням наведеного, просить відмовити у задоволенні позову.

ІІІ. Стислий виклад позиції органу опіки та піклування

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4 ст.19 Сімейного кодексу України).

Відповідно до висновку органу опіки і піклування Березнівської міської ради від 06.10.2020 року за №1137/02-19 про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав встановлено, що підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відсутні.

Згідно висновку органу опіки та піклування Рівненської міської ради від 26.10.2020 року за №08-1152, ОСОБА_2 доцільно позбавити батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ІV. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

08.05.2020 року було відкрито провадження у цивільній справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. До участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача залучено орган опіки та піклування Березнівської міської ради Рівненської області.

13.07.2020 року стороною позивача було подано клопотання про долучення доказів та допит позивача як свідка.

20.08.2020 року стороною позивача було подано клопотання про долучення доказів.

18.12.2020 року підготовче провадження було закрито, справа призначена до судового розгляду по суті.

23.07.2021 року відповідачем було заявлено клопотання про долучення до справи доказів, у задоволенні якого було відмовлено.

V. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Із довідки про склад сім`ї №16518 від 30.04.2020 року встановлено, що ОСОБА_1 разом із малолітнім сином ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Щодо ОСОБА_2 було винесено терміновий заборонний припис на підстав ст.25 Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству».

Із інформації закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №8 Рівненської міської ради вбачається, що ОСОБА_2 не звертався до керівництва, педагогічних працівників помічника вихователя, медичного працівника закладу з будь-яких питань щодо розвитку, виховання і навчання свого малолітнього сина - ОСОБА_3 протягом всього періоду перебування останнього в садку. ОСОБА_2 не відвідував свого малолітнього сина на території закладу жодного разу. Вихованням займається мама - ОСОБА_1 . Вона приводить та забирає дитину з дитячого садка, відвідує батьківські збори та бере участь в різноманітних заходах садка.

Відповідно до довідки КНП «ЦПМСД «Північний» від 31.01.2020 року, дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 спостерігається лікарем педіатром АЗПСМ № 4 ОСОБА_4 з народження. Мама ОСОБА_1 неодноразово з дитиною зверталася за медичною допомогою та відвідувала лікаря з профілактичною метою. Батько ОСОБА_2 в амбулаторію з дитиною не звертався.

Згідно заочного рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26.09.2017 року у справі №569/7662/17 з ОСОБА_2 було стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі по 1500 гривень на дитину щомісячно, починаючи з 18 травня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 05.03.2018 року.

Із рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19.12.2019 року у справі №569/22871/19 встановлено, що заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису було задоволено та видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає в АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на строк 6 місяців.

Із наданого стороною позивача CD - диска (із аудіо записами телефонних розмов між сторонами по справі) встановлено, що під час телефонних розмов ОСОБА_2 образливо висловлювався на адресу ОСОБА_1 .

Згідно витягу з ЄРДР від 01.05.2020 року вбачається, що по факту порушення ОСОБА_2 обмежувальних заходів відповідно до рішення суду розпочато кримінальне провадження №0002253.

Із наданого стороною позивача CD - диска (із аудіо записами телефонних розмов між сторонами по справі) встановлено, що під час телефонних розмов ОСОБА_2 образливо висловлювався на адресу ОСОБА_1 .

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 згідно виконавчого листа №569/7662/17 від 26.04.2018 року, станом червень 2021 року борг ОСОБА_2 становить 5 4262 грн. 12 коп. При цьому, відповідач сплачував аліменти у листопаді 2019 року - 1827 грн. 88 коп., грудні 2019 року - 2000 грн., січні 2020 року 1500 грн., травні 2020 року - 1500 грн., червні 2020 року - 1500 грн., вересні 2020 року - 3690 грн., жовтні 2020 року - 3694 грн., травні 2021 року - 1000 грн., червні 2021 року - 1194 грн.

Допитана в якості свідка позивач ОСОБА_1 вказала, що відповідач іноді приїздить до сина, вони проводять спільно час, проте будь-який приїзд до дитини ОСОБА_2 використовує як черговий привід влаштувати з нею суперечку, він неодноразово безпідставно викликав поліцію. Відповідач по відношенню до неї поводив себе агресивно ще за часів її вагітності. Крім того, ОСОБА_2 їй постійно погрожує та ображає через те, що вона пред`явила для примусового виконання виконавчий лист про стягнення з нього аліментів. На її думку, справжнього інтересу до сина батько не виявляє, а позов не визнає лише з мотивів спричинити їй неприємності. Стверджує, що дитина також не бажає бачити батька.

Свідок ОСОБА_5 дала показання про те, що після народження сина ОСОБА_3 , ОСОБА_1 спочатку заперечувала, що батьком дитини є ОСОБА_2 , а тому було проведено тест ДНК, який підтвердив батьківство сина. Однак сімейні стосунки між позивачем та її сином не склались, спільно вони проживали дуже нетривалий період часу. Свідок вказала, що ОСОБА_2 любить свого сина, бажає з ним спілкуватись, при можливості допомагає утримувати ОСОБА_3 , проте через складі стосунки з позивачем з цього приводу між ними виникають непорозуміння. Позивач не бажає з їх родиною підтримувати відносини, коли свідок приїздила в Рівне, позивач не дала їй можливості побачити онука. ОСОБА_5 також вказала, що вона та брат ОСОБА_2 приїздили до позивача, щоб врегулювати питання щодо заборгованості по аліментам, так як син не міг виїхати на роботу за кордон, обіцяли їй погасити заборгованість, однак позивач не захотіла з ними порозумітись.

Судом було винесено на обговорення питання щодо заслуховування думки дитини в порядку ст.171 Сімейного кодексу України; відповідач вважав, що суд має заслухати дитину, однак сторона позивача заперечила проти цього, вказуючи, що його присутність в судовому засіданні може негативно вплинути на його психічний стан, а тому ОСОБА_3 в судове засідання не прибув.

VI.Норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Саме батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України і на кожного з них покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно положень ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 15, в абзаці 2 п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці зобов`язуються забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що при позбавленні батьківських прав суди повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Крім того, у даному рішенні Європейським судом звернуто увагу, що при вирішенні справ про позбавлення батьківських прав має бути встановлено відсутність поважних причин не виконання батьками батьківських обов`язків, які б виправдовували позбавлення батьківських прав.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Як на підставу позбавлення батьківських прав, сторона позивача покликається на те, що відповідач відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини.

Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьків обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

При вирішенні вказаного спору суд приймає до уваги наступні обставини:

-- відповідач ОСОБА_2 заперечує проти позбавлення його батьківських прав та вказує, що не втратив інтересу до участі у вихованні дитини, бажає спілкуватись з дитиною, позивач не заперечила тієї обставини, що відповідач іноді приїздив та бачився із сином;

-- судом із пояснень учасників судового розгляду встановлено, що між відповідачем та позивачем, як особою з якою проживає дитина, існувало непорозуміння щодо спілкування ОСОБА_2 з сином, що стало підставою для звернення батька до органу опіки та піклування з метою визначення способу спілкування з малолітньою дитиною, що, на думу суду, також свідчить про інтерес батька до дитини і бажання брати участь у його виховання;

-- саме по собі невідвідування відповідачем закладу дошкільної освіти, де навчався син та закладу охорони здоров`я, де дитина перебуває під наглядом, не є належним доказом його свідомого, навмисного ухилення від виконання батьківських обов`язків. В судовому засіданні відповідач стверджував, що ОСОБА_1 вказувала йому, що перевила дитину до іншого садка і відмовлялась повідомити, до якого саме;

-- у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 року у справі № 204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17) зроблено висновок, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

Суд не погоджується із позицією сторони позивача, що наявність заборгованості по сплаті аліментів є свідченням свідомого нехтування ОСОБА_2 свого батьківського обов`язку по утриманню сина, оскільки відповідач певний час не міг знайти роботу, проте з листопада 2019 року розпочав сплату заборгованості по аліментам, про що свідчить довідка Березнівського РВ ДВС;

-- судом встановлено, що між сторонами не налагоджено взаємовідносини між собою, їх стосунки є неприязними, що також впливає на неактивну участь батька в житті сина;

-- в межах розгляду вказаної справу суду було представлено два висновки органів опіки та піклування, а саме за місце проживання позивача і дитини та за місцем проживання відповідача.

Згідно положень ч.6 ст.19 Сімейного кодексу України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до висновку органу опіки і піклування Березнівської міської ради від 06.10.2020 року за №1137/02-19 про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав встановлено, що підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 відсутні. Проте, оцінюючи вказаний висновок, суд погоджується із стороною позивача, що вказаний висновок є необґрунтованим та однобічним, оскільки матір дитини не була заслухана під час підготовки вказаного висновку, до уваги були прийняті лише пояснення відповідача.

Згідно висновку органу опіки та піклування Рівненської міської ради від 26.10.2020 року за №08-1152, ОСОБА_2 доцільно позбавити батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .Проте за результатами досліджених доказів судом не було встановлено, що позбавлення відповідача батьківських прав необхідне в найкращих інтересах дитини, а тому суд вважає, що вказаний висновок суперечить інтересам малолітнього ОСОБА_3 .

VIІ. Висновок суду.

З урахування обставин, що викладені вище, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками відповідачем, які б були підставою застосування відносно нього крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.155,164 Сімейного кодексу України, ст.ст.263-265 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування виконавчий комітет Рівненської міської ради до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування Березнівської міської ради про позбавлення батьківських прав відмовити.

Апеляційну скаргу може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду до Рівненського апеляційного суду через Березнівський районний суд Рівненської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду виготовлено 02.08.2021 року.

Суддя: Старовецька Ю. В.