ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 766/7803/20 Головуючий в І інстанції Майдан С.І.
Номер провадження 22-ц/819/306/21 Доповідач Орловська Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Орловської Н.В.

суддів: Кутурланової О.В.

Майданіка В.В.

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 19 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

15 травня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачем та перебуває на її повному утриманні.

Посилаючись на те, що розмір доходів позивача не дозволяє у повному обсязі забезпечувати сина, а відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на його утримання, просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини -ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, починаючи від дати подання позову до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 19 жовтня 2020 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІН: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІН: НОМЕР_2 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1500,00 грн. з індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 15.05.2020 року до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач визнав позов частково, а розмір аліментів у сумі 1500,00 грн. щомісячно з індексацією є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав відповідача та захистом прав неповнолітньої дитини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 19.10.2020 рокунезаконним, необґрунтованим та таким, що порушує права неповнолітнього ОСОБА_3 , просила оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення суду помилково дійшов висновку про зменшення заявленої позивачем суми аліментів з тих підстав, що відповідач офіційно не працює та не має доходів, оскільки відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження вказаних обставин.

Крім того, після розірвання шлюбу відповідач залишився проживати у трикімнатній квартирі, придбаній у період шлюбу, має у власності автомобіль та гараж, інших дітей або будь-яких осіб на утриманні не має.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, що в силу ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду судового рішення.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегією суддів встановлені такі обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 24.10.1992 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 27 лютого 2020 року розірвано.

Під час перебування у шлюбних відносинах у сторін народився синОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Херсонського обласного управління юстиції, актовий запис № 399 від 17.06.2003 р. (а. с. 5).

Після розірвання шлюбу неповнолітній ОСОБА_3 проживає з матір`ю, яка його утримує.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною другою статті 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу).

Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частиною другою та третьою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України).

З матеріалів справи вбачається, що середньомісячний дохід позивача ОСОБА_1 за період з січня по жовтень 2020 року становить 3044,75 грн. (а.с.54), що свідчить про відсутність у позивача можливості самостійно забезпечити повноцінне утримання та гармонійний розвиток неповнолітнього сина ОСОБА_3 .

Дослідивши зміст аудіо запису судового засідання від 19.10.2020 р. судом встановлено, що відповідач, частково визнаючи позовні вимоги, вказує на відсутність у нього можливості сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі 3000,00 грн. щомісячно, погоджується сплачувати аліменти у мінімальному розмірі, встановленому законом. При цьому, відповідач не заперечує, що не забезпечує неповнолітнього сина ОСОБА_3 житлом.

Разом з тим відповідач зазначає, що надає матеріальну допомогу синові у добровільному порядку.

Проте, жодних доказів на підтвердження надання такої допомоги неповнолітньому ОСОБА_3 , а також доказів свого майнового стану або інших обставин, які згідно ч. 1 статті 182 СК України підлягають врахуванню при визначенні розміру аліментів, відповідачем ані до суду першої інстанції, ані до апеляційного суду не надано.

При цьому, на запитання суду щодо джерел доходів, які дозволяють йому утримувати себе та забезпечувати власні побутові потреби, відповідач не надав змістовних пояснень, пояснивши «люди допомагають».

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 за визначаючи розмір аліментів у розмірі, меншому, ніж заявлено позивачем, суд першої інстанції помилково виходив з інтересів відповідача, оскільки відповідно до п.п.1,2 ст.3, п.2 ст.6 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Враховуючи, що відповідач є працездатною особою, не забезпечує неповнолітнього сина житлом, не надає матеріальної допомоги на його утримання, а також враховуючи потреби дитини на навчання, харчування, одяг тощо, слід дійти висновку про необхідність захисту інтересів дитини шляхом стягнення на його утримання аліментів у розмірі, не меншому за встановлений законом прожитковий мінімуму на дитину відповідного віку, що складає 2400,00 грн.

Той факт, що відповідач офіційно не працевлаштований, не звільняє його від обов`язку забезпечувати належне утримання свого неповнолітнього сина та сплачувати аліменти у розмірі, достатньому для належного рівня його життя та забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Оскільки визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню на користь позивача, суд не врахував наявність зазначених вище обставин, тому колегія суддів вважає за необхідне з підстав, визначених ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду першої інстанції, збільшивши розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , з 1500,00 грн до 2400,00 грн щомісячно.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України у випадку скасування або зміни судового рішення постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 КАС України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що постановою суду апеляційної інстанції частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка в силу п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати аліментів, тому відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір в сумі 1261,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 19 жовтня 2020 року змінити, збільшивши розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , з 1500,00 грн. до 2400,00 грн. щомісячно.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1261,20 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови лише у випадках, встановлених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий ________________ Н.В.Орловська

Судді: ________________ О.В.Кутурланова

________________ В.В.Майданік