15.11.2021 Єдиний унікальний номер 205/7237/21
Єдиний унікальний номер судової справи 205/7237/21
Номер провадження 2/205/3088/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу №205/7237/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості Ѕ частки спільного майна -

ВСТАНОВИВ:

20 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості Ѕ частки спільного майна.

Позов обґрунтовано тим, що позивач перебувала з 18 серпня 2007 року в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

Під час шлюбу 22 серпня 2019 року подружжям було придбано транспортний засіб марки «FORD C-MAX», 2014 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 . Вказаний автомобіль був зареєстрований на ім`я відповідача. До фактичного припинення подружніх стосунків між сторонами в лютому 2021 року автомобіль використовувався в інтересах сім`ї.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2021 року шлюб між сторонами розірвано.

Згодом позивачу стало відомо, що вищевказаний автомобіль з іншим номерним знаком перереєстровано на нового власника на підставі договору купівлі-продажу, укладеному 05 березня 2021 року в ТСЦ № 1241/2021/2465842.

Оскільки транспортний засіб є спільною сумісною власністю подружжя та був проданий відповідачем без згоди дружини, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь компенсацію вартості Ѕ частки транспортного засобу в розмірі, визначеному відповідно до звіту про ринкову вартість КТЗ в сумі 141 755 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 серпня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрити провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

01 листопада 2021 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на позов, в якому він заперечував проти задоволення позову. У відзиві зазначив, що транспортний засіб марки «FORD C-MAX», 2014 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , є його особистою власністю, оскільки був придбаний за кошти, виручені від продажу успадкованої після його бабусі квартири.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 позов підтримали, просили задовольнити.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечував, просив у позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

У ході судового розгляду встановлено, що 18 серпня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб (а.с. 13).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2021 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.14).

У позові зазначено, що 22 серпня 2019 року сторонами було придбано транспортний засіб марки «FORD C-MAX», 2014 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , який зареєстровано на ОСОБА_2 . Дану обставину відповідач не заперечував.

Відповідно до листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області від 18 березня 2021 року № 31/4-62аз транспортний засіб марки «FORD C-MAX», 2014 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , дійсно 22 серпня 2019 року зареєстровано за ОСОБА_2 05 березня 2021 року вищевказаний транспортний засіб з іншим номерним знаком перереєстровано на нового власника. Перереєстрацію здійснено на підставі договору купівлі-продажу, укладеному 05 березня 2021 року в ТСЦ № 1241/2021/2465842 (а.с.16)

Отже, вищевказаний автомобіль було придбано ОСОБА_2 за час шлюбу з ОСОБА_1 .

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України та СК України.

Положенням ч. 3 ст. 368 ЦК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Зазначені вище норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. При цьому, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідач у відзиві на позов зазначив, що автомобіль придбаний на його особисті кошти, одержані до укладення шлюбу.

Відповідно до ч. 7 ст. 57 СК України. якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Однак, надані ОСОБА_4 довідка про стан рахунку № НОМЕР_2 станом на 20 травня 2016 року (а.с.44) та інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , не доводять того, що кошти, за які придбано автомобіль є особистою власністю ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ст.ст. 79, 80 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, ОСОБА_2 не довів належними та допустимими доказами, що автомобіль марки «FORD C-MAX», 2014 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , придбано за його особисті кошти.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що автомобіль марки «FORD C-MAX», 2014 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , був спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 С України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток.

Враховуючи викладене, а також презумпцію рівності часток подружжя у спільному сумісному майні, суд встановив, що автомобіль марки «FORD C-MAX», 2014 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , належав позивачу та відповідачу в рівних частках.

Щодо відчуження спірного автомобіля, то законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, дана правова позиція висловлена Верховним Судом України в рішенні від 08 квітня 2015 року у справі № 6-7цс15, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження якого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 продав автомобіль, який був спільною сумісною власністю подружжя, без згоди дружини ОСОБА_1 , позивач має право на компенсацію Ѕ частини вартості проданого майна.

Визначаючи розмір компенсації вартості Ѕ частки проданого автомобіля, суд виходив з наступного.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року по справі № 127/7029/15-ц у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Дана правова позиція також підтримана у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2020 року по справі 537/78/19 та від 07 квітня 2021 року по справі № 402/849/18.

Таким чином, суд не приймає до уваги вартість продажу автомобіля, вказану у листі Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області від 18 березня 2021 року № 31/4-62аз, оскільки у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд враховує дійсну його вартість.

Відповідно до звіту з незалежної оцінки ринкової вартості транспортного засобу, проведеної оцінювачем ОСОБА_5 , ринкова вартість автомобіля марки «FORD C-MAX», 2014 року випуску, станом на 19 серпня 2021 року становить 283 510 грн. (а.с.17-33).

Отже, компенсація Ѕ частини вартості проданого автомобіля становить 141 755 грн.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову, і достатність правових підстав для його задоволення та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації вартості Ѕ частки транспортного засобу марки «FORD C-MAX», 2014 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , в розмірі 141 755,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК судовий збір, сплачений ОСОБА_1 в розмірі 1417,55 грн. (а.с.1), підлягає стягненню з відповідача на її користь.

Керуючись ст.ст. 368, 369 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70, 71 СК України ст.ст. 4, 10, 12, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості Ѕ частки спільного майна -задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 компенсацію вартості Ѕ частки транспортного засобу марки «FORD C-MAX», 2014 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 в розмірі 141 755,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 судові витрати у розмірі 1 417,55 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 листопада 2021 року.

Суддя Н.Г.Остапенко