КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 757/5493/20-ц
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/1814/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Коліснику В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Бабаджаняна Гранта Аветіковича на рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 вересня 2020 року (суддя Бусик О.Л.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-будівельна компанія «Київексклюзивбуд», Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» про знесення самовільного будівництва та відновлення прав співвласників багатоквартирного будинку,

встановив:

у лютому 2020р. позивач звернувся до суду з позовом та, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив зобов`язати ТОВ «Торгово-будівельна компанія «Київексклюзивбуд» та КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» провести демонтаж збудованого дитячого майданчика та відновити огорожу і покриття спортивного майданчика у дворі будинку АДРЕСА_1 .

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що він з 16 липня 1996 року зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 та є законним користувачем прибудинкової території вказаного будинку.

В кінці листопада 2019 року у дворі будинку АДРЕСА_1 була знесена огорожа спортивного майданчика, що використовувався мешканцями будинку для гри у футбол, і на цьому місці співробітниками ТОВ «Торгово-будівельна компанія «Київексклюзивбуд» зведено дитячий майданчик. При цьому, працівниками товариства проігноровані вимоги мешканців будинку про припинення будівництва. Зазначені дії були здійснені без погодження із співвласниками будинку, без урахування того, що у дворі вже існує три дитячі майданчика та доцільніше було знести застарілий дитячий майданчик та на його місці звести новий, ніж зносити спортивний майданчик.

Позивач посилався на те, що будівництво дитячого майданчика є протиправним, оскільки відбулось з порушенням ч. 3 ст. 42 ЗК України, тобто без згоди співвласників.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 16 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Бабаджанян

Г.А. просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних

вимог у повному обсязі.

Представник позивача посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, оскільки судом не з`ясовано, як саме було прийнято рішення про визначення меж земельної ділянки для будівництва дитячого майданчика, не надано належної правової оцінки договору №87 від 2 жовтня 2020р.

Крім того, представник позивача зазначає, що суд не врахував доводи позивача про те, що не зважаючи на ту обставину, що дитячий майданчик був побудований згідно рішень Київської міської державної адміністрації та Печерської районної в м. Києві адміністрації, однак вони суперечать нормам ч. 3 ст. 42 ЗК України, а порядок передачі прибудинкової земельної ділянки співвласникам будинку не прийнятий Кабінетом Міністрів України, не дивлячись на положення ч. 2 ст. 42 ЗК України.

Також представник позивача вважає, що будівництво дитячого майданчика на місці спортивного очевидно позбавляє (звужує) можливості позивача займатися спортом і дана обставина не потребує доведення чи доказів.

Представник позивача посилається на те, що суд не з`ясував на яких підставах КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» прийняло рішення щодо надання дозволу на встановлення інклюзивного дитячого майданчика на прибудинковій території житлового будинку АДРЕСА_1 , враховуючи, що розпорядженням виконавчого орану Київської міської ради від 30 квітня 2015 року № 442 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» надає виключно послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 869 від 11 червня 2011 року «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги».

Також представник позивача зазначає, що суд не надав належної правової оцінки тій обставині, що земельна ділянка не була відведена для будівництва дитячого майданчика, а рішення суду не узгоджується з ч. 4 ст. 376 ЦК України, відповідно до якої власник або землекористувач земельної ділянки можуть вимагати від особи, яка здійснила самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об`єкта або проведення його перебудови власними силами або за її рахунок, приведення земельної ділянки у попередній стан або відшкодування витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» просить залишити її без задоволення, а рішення суду без змін, вважаючи доводи апеляційної скарги безпідставними, оскільки рішення суду прийнято об`єктивно та з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Посилання в апеляційній скарзі на те, що підприємство надає виключно послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, є помилковим, так як згідно п. 2.2.11 статуту підприємства метою та предметом його діяльності є здійснення будівельно-монтажних, ремонтних та інших робіт.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Торгово-будівельна компанія «Київексклюзивбуд» зазначає, що рішення судом прийнято об`єктивно з дотриманням норма матеріального та процесуального права.

Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.172-173), у судове засідання своїх представників не направили, у відзивах просили розглядати справу у відсутність їх представників.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що позивач зареєстрований та проживає у квартирі АДРЕСА_3 .

Рішенням Київської міської ради № 787/1791 від 22 грудня 2016 року «Про

затвердження Положення про громадській бюджет міста Києва» (зі змінами), громадський проект № НОМЕР_1 «ІНФОРМАЦІЯ_1 » - проект-переможець громадського бюджету міста.

Розпорядженням Печерського районної в місті Києві державної адміністрації № 77 від 24 січня 2018 року «Про визначення замовника виконання робіт з капітального ремонту (реконструкції) об`єктів, фінансування яких передбачено Програмою економічного і соціального розвитку міста Києва на 2018-2020 року в Печерському районі» замовником по виконанню робіт громадського проекту № НОМЕР_1 «ІНФОРМАЦІЯ_1 » визначено Управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної в місті Києві державної адміністрації.

Розпорядженням Печерської районної в місті Києві державної адміністрації № 88 від 13 лютого 2019 року «Про капітальний ремонт об`єктів, що фінансуються в 2019 році за рахунок бюджетних коштів по Печерській районній в місті Києві державній адміністрації» були передбачені грошові кошти для виконання робіт по вищезазначеному громадському проекту.

4 червня 2019 року автором проекту № НОМЕР_1 ОСОБА_2 був складений дефектний акт, який затверджений Управлінням житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної в місті Києві державної адміністрації.

2 жовтня 2019 року між Управлінням житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-будівельна компанія «Київексклюзивбуд», як підрядником, був укладений договір підряду № 87, за умовами якого підрядник за дорученням замовника зобов`язався на свій ризик та власними силами, відповідно до кошторисної документації та умов договору забезпечити виконання робіт з Громадського проекту № НОМЕР_1 «ІНФОРМАЦІЯ_1 (капітальний ремонт).

21 листопада 2019 року представниками ТОВ «ТБК «Київексклюзивбуд», Управлінням житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» та автором проекту ОСОБА_2 підписаний акт приймання-передачі об`єкту будівництва згідно договору № 87 від 2 жовтня 2019 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів передання земельної ділянки, на якій розташований спірний об`єкт, у власність або користування співвласників будинку АДРЕСА_1 , та порушення його прав встановленням спірного об`єкту.

Проте, повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою

іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком

суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

З наданих суду першої інстанції документів вбачається, що ні ТОВ «ТБК Київексклюзивбуд», ні КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» не приймали рішення про знесення будівельного майданчика та будівництво дитячого майданчика у дворі будинку АДРЕСА_1 та не здійснювали будівництво за власні кошти.

Також з наданих суду документів вбачається, що договір підряду на виконання будівельних робіт з влаштування дитячого майданчика з ТОВ «ТБК Київексклюзивбуд» уклало Управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної і місті Києві державної адміністрації, яке було визначено Печерською районної в місті Києві державної адміністрацією замовником спірного об`єкту, грошові кошти на здійснення будівництва було виділено із міського бюджету.

Разом з цим, ні Київська міська рада, ні Печерська районна в місті Києві державна адміністрація, ні Управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної в місті Києві державної адміністрації до участі у розгляді даної справи залучені не були, що позбавило можливості суд з`ясувати як саме приймалося рішення по громадському проекту № НОМЕР_1, який саме майданчик підлягав капітальному ремонту та як враховувалася думка мешканців будинку АДРЕСА_1 при здійсненні спірних робіт.

Не залучивши до участі у справі всіх належних відповідачів, суд першої інстанції позбавив їх можливості надати суду докази у підтвердження правомірності своїх дій.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки

вчинення або не вчинення процесуальних дій.

Хоча інтереси позивача під час судового розгляду представляв адвокат, тобто фахівець у галузі права, суд зобов`язаний був виконати вимоги ст. 12 ЦПК України та роз`яснити позивачу необхідність залучення до участі у справі всіх зацікавлених осіб, та наслідки незалучення належних відповідачів, однак таких процесуальних дій судом здійснено не було, а відтак судом неповно були з`ясовані обставини справи.

Відповідно до норм діючого процесуального законодавства, апеляційний суд не має процесуальних повноважень залучити до участі у справі нових учасників, а відтак позбавлений можливості виправити порушення, допущені судом першої інстанції.

Колегія суддів не надає оцінку іншим доводам апеляційної скарги представника позивача, так як вони підлягають оцінці та перевірці при розгляді справи судом за участю всіх заінтересованих сторін.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи, при розгляді справи допущені порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бабаджаняна Гранта Аветіковича задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 вересня 2020 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-будівельна компанія «Київексклюзивбуд», Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» про знесення самовільного будівництва та відновлення прав співвласників багатоквартирного будинку залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 січня 2021 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк