Справа № 495/6250/16-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

22 листопада 2021 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі головуючої одноособово - судді Шевчук Ю.В.,

при секретарі Бучка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за уточненою позовною заявою ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , Білгород-Дністровського міжгосподарськоаграрного-торгівельного обєднання АПК «Дністровський», ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 про виділ в натурі нерухомого майна, що є у спільній частковій власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненим позовом до Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , Білгород-Дністровського міжгосподарськоаграрного-торгівельного обєднання АПК «Дністровський», ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 про виділ в натурі нерухомого майна, що є у спільній частковій власності.

Свої уточнені позовні вимоги позивачка ОСОБА_1 обгрунтовує тим, що відповідно до договору дарування частки домоволодіння від 31.08.2015 року вона є власником 4/100 часток домоволодіння із житлового будинку літ. «Б», підвалу літ. «б», що розташовані на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , що підтверджуються витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (індексний номер витягу 43025034 від 31.08.2015 року). Відповідно до договору дарування від 17.11.2015 року позивачка є власником 8/100 часток домоволодіння із житлового будинку літ. «Б», підвалу літ. «б» та сараю літ. «Г», що розташовані на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , що підтверджуються Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (індексний номер витягу 47776038 від 17.11.2015 року). Як зазначає позивачка, в результаті укладення вищезазначених правочинів, вона є власником житлового будинку під літ. «Б», підвалу літ. «б» та сараю літ. «Г», що розташовані на земельній ділянці загального користування та в цілому загальною площею 254,7 кв.м та житловою площею 76,5 кв.м, що в цілому складається із приміщень до плану одноквартирного (садибного) житлового будинку АДРЕСА_1 : 1 - коридор, 2- житлова, 3 - житлова, 4-кухня, 5 - санвузол, всього по кв. АДРЕСА_2 ; 1 коридор, 2 - житлова, 3 - житлова, 4 - комора, 5 - кухня, всього по квартирі 3; літ. «б»: І підвал, II підвал. Фактично склався порядок користування будівлями та господарськими спорудами, зазначений житловий будинок літ. «Б» та сарай літ. «Г» розташовані окремими будівлями та мають окремий під`їзд та окремлений підхід, відокремлений вихід, виїзд. Отже, є технічна можливість виділити належну позивачці частку 12/100 із майна, що знаходиться у спільній частковій власності.

Відповідно до уточненої позовної заяви, позивачка ОСОБА_1 просить: виділити їй 12/100 частин в натурі із домоволодіння АДРЕСА_1 , який в цілому складається з літ. «Б», літ. «б» та сараю літ. «Г», що розташовані на земельній ділянці загального користування та в цілому загальною площею 254,7 кв.м., житловою площею 76,5 кв.м, що в цілому складається із приміщень до плану багатоквартирного (садибного) житлового будинку АДРЕСА_3 - житлова, 3 - житлова, 4 - кухня, 5 - санвузол, всього по квартирі АДРЕСА_2 ; 1 коридор, 2 - житлова, 3 - житлова, 4 - комора, 5 - кухня, всього по квартирі АДРЕСА_4 ; літ. «б»: І підвал, II підвал та припинити право часткової власності на 12/100 частин спірного домоволодіння та визнати за нею право власності на житловий будинок літ. «Б» та господарську споруду сарай літ. «Г», що розташовані на земельній ділянці загального користування та в цілому загальною площею 254,7 кв.м та житловою площею 76,5 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 .

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, про час та місце розгляду справи булла повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі.

В судове засідання представник відповідача Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області Гавриленко Є.В. не з`явилася, однак надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відзив, згідно якого просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивачки у повному обсязі, оскільки згідно висновку №209/2016 судової будівельно-технічної експертизи лише зазначено, що земельна ділянка знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_1 , позивачкою не надані правовстановлюючі документи на земельну ділянку або документи, які підтверджують порядок користування нею. Судовим експертом у висновку №209/2016 встановлено, що 12/100 частина об`єкту нерухомості розташована на індивідуальній огородженій земельній ділянці, виходи (виїзд) на яку здійснюється з боку АДРЕСА_1 та з боку АДРЕСА_5 (колишня «Комсомольська»). Однак, відповідно до розпорядження міського голови №32 від 19.02.2016 року «Про перейменування назв вулиць, провулків, скверів міста» вулиця Калініна це колишня вулиця Незалежності (яка розташована значно дальше від будинку позивача, що фактично унеможливлює вихід позивача на цю вулицю), а вулиця Героїв України, це колишня Комсомольська. Оскільки наявні неточності у висновку, стає незрозумілим на яку саме вулицю буде мати окремий вихід позивач в разі задоволення її позовних вимог. Разом з тим, слід зазначити, що з боку вулиці Героїв України (Комсомольська) біля будинку позивача, знаходиться задній двір адміністративної будівлі Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, на території якого знаходяться гаражі і територія якого огороджена.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , не з`явилися, проте надали на адресу суду заяву, згідно якої просили розглядати справу за їх відсутності, відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В судове засіданні відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , представник Білгород-Дністровського міжгосподарськоаграрного-торгівельного обєднання АПК «Дністровський», ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надані до суду докази, судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини сторін.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що згідно договору дарування частки домоволодіння серії НАР 467045 від 31.08.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2091, позивачка ОСОБА_1 є власником 4/100 часток домоволодіння АДРЕСА_6 , та в цілому складається з: житлового будинку літ. «А» житловою площею 192,6 кв.м, загальною площею 917,7 кв.м; житлового будинку літ. «Б» житловою площею 76,5 кв.м, загальною площею 254,7 кв.м, житлового будинку літ. «В» житловою площею 18,1 кв.м, загальною площею 27,6 кв.м, сараїв літ. «Г», «Д», споруд №2-9. Даний факт підтверджується також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №43025034 від 31.08.2015 року.

Згідно Договору дарування серії НАС 469648 від 17.11.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №1981 позивачка ОСОБА_1 є власницею 8/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 . Ці 8/100 часток домоволодіння у складі з: з житлового будинку літ. «Б» 3-1 коридор, 3-2, 3-3- житлові кімнати, житловою площею 29,9 кв.м, 3-4 кладова, 3-5 - кухня, сарай літ. «Г», в загальному користуванні підвал літ. «б», сарай літ. «Д», вбиральня літ. «Є». Даний факт підтверджується також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №47776038 від 17.11.2015 року.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №174679749 від 22.07.2019 року, власниками житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , Білгород-Дністровська міська рада (4/100 частка), ОСОБА_20 (2/200 частка), ОСОБА_21 (2/200 частка), ОСОБА_1 (8/100 частка), ОСОБА_2 (12/100 частка), ОСОБА_3 (15/200 частка), ОСОБА_4 (15/200 часток), ОСОБА_5 (3/100 часток), ОСОБА_7 (3/200 часток), ОСОБА_8 (3/200 часток), ОСОБА_9 (9/400 часток), ОСОБА_10 (9/400 часток), ОСОБА_11 (9/400 часток), ОСОБА_12 (9/400 часток), ОСОБА_22 (4/100 часток), Білгород-Днеістровське міжгосподарське аграрно-торгівельне обєднання АПК «Дністровський» (25/100 часток), ОСОБА_23 (5/100 часток), ОСОБА_23 (15/100 часток), ОСОБА_22 (3/100 часток), ОСОБА_24 (2/100 часток), ОСОБА_13 (3/100 часток), ОСОБА_2 (20/100 часток), ОСОБА_14 (3/400 часток), ОСОБА_15 (4/400 часток), ОСОБА_16 (4/400 часток), ОСОБА_17 (4/400 часток), ОСОБА_18 (4/400 часток), міська рада (4/100 часток), ОСОБА_14 (9/400 часток).

Згідно висновку №209/2016 судової будівельно-технічної експертизи по даній справі, наданого за ухвалою суду судовим експертом Скибінською Т.М., є технічна можливість виділити 12/100 частин об`єкту нерухомого майна, розташованих по АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_1 , в окремий об`єкт нерухомості, до складу якої входять: житловий будинок літ. «Б» з підвалом літ. «б», у складі приміщень: №2-1- коридор, площею 8,4 кв.м; №2-2 - житлова, площею 30,2 кв.м; №2-3 - житлова, площею 16,4 кв.м; №2-4 - кухня, площею 15,8 кв.м ; №2-5 - санвузол, площею 3,2 кв.м ; №3-1 коридор, площею 5,5 кв.м; №3-2 житлова, площею 17,0 кв.м; №3-3- житлова, площею 12,9 кв.м; №3-4 комора, площею 8,9 кв.м; №3-5 кухня, площею 8,4 кв.м; №І- підвал, площею 103,8 кв.м, №ІІ - підвал, площею 24,2 кв.м, загальною площею - 254,7 кв.м, у т.ч. житловою 76,5 кв.м, сарай літ. «Г», площею забудови - 22,30 кв.м.

Згідно листа Управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради №92 від 14.07.2017 року, Управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради вважає за можливе при виділенні 12/100 часток спірного домоволодіння позивачці ОСОБА_1 , надати житловому будинку літ. «Б», загальною площею 254,7 кв.м, в т.ч. житловою - 76,5 кв.м, з сараєм літ. «Г», площею забудови 22,30 кв.м, окрему адресу: АДРЕСА_1 (за умови організації заїзду та входу до житлового будинку літ. «Б» з території загального користування домоволодіння по АДРЕСА_1 ).

Відповідно достатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 15,16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно зі ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст.ст.55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача передбачена ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до приписів ст. 41 Конституції Українита ст.ст.316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно бути позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при цьому власнику, що виділяється, та власнику, що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого співвласника, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

У частинах першій, третійстатті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі №6-1443цс16 зроблено висновок, що «виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно».

Згідно з вимогами ст.ст.124,129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

У відповідності до вимог ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих у порядку, передбаченомуст. 81-89 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зіст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Суд також звертає увагу на те, що будь-яке судове рішення повинно бути направлене на настання відповідних юридичних наслідків, а судовий розгляд повинен мати ознаки ефективності. За наявними доказами суд повинен задовольнити вимоги або ж відмовити в їх задоволенні, належним чином вмотивувавши таке рішення. При цьому, суд у процесі розгляду справи повинен керуватися реальними, а не уявними мотивами ухвалюючи відповідне рішення, унеможливлюючи зловживання сторонами своїх прав, спрямоване на затягування процесу.

Відповідно до ст.ст. 1-2,11-13 ЦПК України сторона, звертаючись до суду з відповідними вимогами, повинна чітко дотримуватися основних засад судочинства, враховуючи специфіку відповідного процесу, виконувати свої обов`язки та користуватися наданими їй процесуальними правами, не допускаючи при цьому зловживання ними. Окрім вказаного суд зауважує, що цивільний процес має змагальний характер, а тому на сторону покладається відповідний набір процесуальних обов`язків, в тому числі щодо надання необхідних доказів стосовно спірного питання, включно з власного ініціативою в процесі збирання цих доказів.

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до частин 1, 2 ст.102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень,з роблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Згідно ст.109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Суд приймає до уваги доводи сторони відповідача Білгород-Дністровської міської ради, що позивачкою ОСОБА_1 не додано до суду копій правовстановлюючих документів або документів, які підтверджують порядок користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Судовим експертом у висновку №209/2016 встановлено, що 12/100 частина об`єкту нерухомості розташована на індивідуальній огородженій земельній ділянці, виходи (виїзд) на яку здійснюється з боку АДРЕСА_1 та з боку АДРЕСА_5 (колишня «Комсомольська»). Однак, відповідно до розпорядження міського голови №32 від 19.02.2016 року «Про перейменування назв вулиць, провулків, скверів міста» вулиця Калініна це колишня вулиця Незалежності (яка розташована значно дальше від будинку позивача, що фактично унеможливлює вихід позивача на цю вулицю), а вулиця Героїв України, це колишня Комсомольська. Оскільки наявні неточності у висновку, стає незрозумілим на яку саме вулицю буде мати окремий вихід позивач в разі задоволення її позовних вимог. Разом з тим, слід зазначити, що з боку вулиці Героїв України (Комсомольська) біля будинку позивача, знаходиться задній двір адміністративної будівлі Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, на території якого знаходяться гаражі і територія якого огороджена.

Зазначені неточності у висновку експерта можуть бути усунуті тільки шляхом призначення повторної судової експертизи, про проведення якої клопотання від сторони позивачки ОСОБА_1 до суду не надходило, а призначити судову експертизу чи збирати докази за власною ініціативою суд позбавлений процесуальної можливості в силу вимог ст.ст. 12-13 ЦПК України.

Окрім того, суд звертає увагу, що визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Але в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що як виділена частка так і частка, що залишилась, мають окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо). Будь-які докази того, що вказані обставини взагалі досліджувались спеціалістом, експертом на предмет наявності окремих систем життєзабезпечення частки, що просить виділити їй позивач в окремий об`єкт нерухомого майна, та частки що залишається у власності відповідача, в матеріалах справи відсутні.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивачкою ОСОБА_1 не доведено наявності технічної можливості виділу належної їй частки в одиницю, тому в задоволенні уточнених позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У відповідності до ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачкою ОСОБА_1 ..

Керуючись ст.ст. 3-5, 10, 11, 12, 13, 19, 23, 30, 34, 76-81, 89, 95, 102, 106, 110, 229, 247, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст. 16, 181, 256, 316-319, 355, 358, 364 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні уточнених позовних вимог ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , Білгород-Дністровського міжгосподарськоаграрного-торгівельного обєднання АПК «Дністровський», ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 про виділ в натурі нерухомого майна, що є у спільній частковій власності відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складений 22.11.2021 року.

Суддя