П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2021 року м. Київ

Справа № 753/14246/20

Київський апеляцій суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Довгополої А.В.

учасники справи:

скаржник ОСОБА_1

заінтересована особа державний виконавець Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Василович Роман Дем`янович

боржник ОСОБА_2

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , подану адвокатом Паничем Олексієм Володимировичем, на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Трусової Т.О. від 07 жовтня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення старшого державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Василовича Романа Дем`яновича, заінтересована особа ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В :

Справа № 753/13585/20
№ апеляційного провадження:22-ц/824/2254/2021 414246/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Трусова Т.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
У серпні 2020 стягувач ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на рішення, дії та бездіяльність старшого державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Василовича Р.Д. у виконавчому провадженні № 62508301.

На обґрунтування скарги зазначала, що в рамках розгляду цивільної справи за її позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей, негайне відібрання дітей, розірвання шлюбу та стягнення аліментів Дарницький районний суд м. Києва постановив ухвалу від 01.07.2020 про забезпечення позову, якою зобов`язав відповідача забезпечувати явку малолітніх дітей - дочки ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5 , до Служби у справах дітей Обухівської районної державної адміністрації Київської області кожного понеділка, середи та п`ятниці з 16-00 год. до 18-00 год. для проведення зустрічей (побачень) з матір`ю. 09.07.2020 старшим державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Василовичем Р.Д. було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаної ухвали. Починаючи з 13.07.2020 вона у визначені в ухвалі дні та години з`являлась до Служби у справах дітей для зустрічей з дітьми, проте ОСОБА_2 дітей не привозив, у зв`язку з чим вона подавала до Служби у справах дітей відповідні письмові заяви та зверталася до відділу поліції із заявами про вчинення боржником кримінального правопорушення. Незважаючи на те, що ухвала суду не була виконана, 15.07.2020 державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження з підстав фактичного виконання рішення суду.

Посилаючись на те, що державний виконавець не вчинив жодних дій, спрямованих на виконання судового рішення, та виніс оскаржувану постанову з грубим порушенням вимог статей 18, 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим, просила визнати протиправною бездіяльність державного виконавця щодо відсутності перевірки виконання боржником рішення суду; визнати протиправними дії державного виконавця щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження; визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження; зобов`язати державного виконавця відновити виконавче провадження № 62508301.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 07 жовтня 2020 року скаргу ОСОБА_1 на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця задоволено частково.

Визнано дії старшого державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Василовича Р.Д. щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 62508301 від 15 липня 2020 року та саму постанову неправомірними.

Зобов`язано старшого державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Василовича Р.Д. не пізніше наступного робочого дня з дня одержання копії ухвали, яка набрала законної сили, відновити виконавче провадження з примусового виконання ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року у цивільній справі № 753/21056/18.

Про виконання даної ухвали Обухівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зобов`язаний повідомити суд та стягувача у десятиденний строк з дня її одержання.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, представником ОСОБА_2 - адвокатом Паничем О.В. подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу суд першої інстанції, та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні скарги відмовити повному обсязі.

Зокрема зазначає про те, що 14 липня 2020 року державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Василовичем Р.Д., при примусовому виконанні ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року у справі № 753/21056/18 про зобов`язання боржника забезпечувати явку дітей до Служби у справах дітей Обухівської РДА Київської області кожного понеділка, середи та п`ятниці з 16.00 до 18.00, за участю понятих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , було встановлено, що до відділу ДВС з`явився боржник - ОСОБА_2 , який повідомив про забезпечення добровільного виконання вищезазначеного рішення суду. Також він надав письмову заяву про закінчення виконавчого провадження відповідно до вимог п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», про що державним виконавцем складено акт.

На підставі даного акта, керуючись вимогами п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», 15.07.2020р. державним виконавцем було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 62508301.

Частинами 1, 5 ст. 64 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. У разі виконання боржником таких дій, виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, з огляду на зазначене вище, державним виконавцем правомірно, у відповідності до вимог ст. 64 Закону України «Про виконавче провадження», прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження.

Крім того, ч. 6 ст. 64 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.

Разом з тим, з заявою про відновлення виконавчого провадження ОСОБА_1 до Обухівського міськрайонного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління МЮ не зверталась.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином.

Колегія суддів враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.372 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За таких обставин, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.

Оскільки справу розглянуто за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що 01 липня 2020 року Дарницький районний суд м. Києва в рамках цивільної справи № 753/21056/18 постановив ухвалу про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей та негайне відібрання дітей шляхом зобов`язання ОСОБА_2 забезпечувати явку дочки ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5 до Служби у справах дітей Обухівської районної державної адміністрації Київської області кожного понеділка, середи та п`ятниці з 16-00 год. до 18-00 год. для проведення спільних зустрічей (побачень) з матір`ю за участю фахівця або психолога Служби у справах дітей Обухівської районної державної адміністрації Київської області, без присутності батька та будь-яких інших осіб, починаючи з дати постановлення ухвали і до набрання чинності рішенням суду у даній справі.

09 липня 2020 року ОСОБА_1 пред`явила дану ухвалу до примусового виконання до Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

09 липня 2020 року державний виконавець Василович Р.Д. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 62508301, якою встановив боржнику десятиденний строк для виконання (добровільного) рішення суду.

Цієї ж дати стягувач звернулася до Служби у справах дітей із заявою, у якій повідомила, що починаючи з понеділка 13 липня 2020 року буде з`являтися у визначені судом дні та години для побачення зі своїми дітьми, та надала постанову про відкриття виконавчого провадження.

Починаючи з 13 липня 2020 року стягувач у визначені в ухвалі суду дні та години з`являлась до Служби у справах дітей для зустрічей з дітьми, проте ОСОБА_2 дітей не привозив, що підтверджується копіями відповідних заяв з відмітками фахівців Служби про їх отримання.

Окрім того, ОСОБА_1 зверталася до Обухівського ВП ГУНП в Київській області із заявами про невиконання ОСОБА_2 судового рішення, що підтверджується копіями талонів-повідомлень єдиного обліку № 9708, № 9829, № 9948, № 10147, № 10275.

14 липня 2020 року боржник ОСОБА_2 звернувся до державного виконавця із заявою про закінчення виконавчого провадження, яку мотивував тим, що він зобов`язується виконувати ухвалу суду.

15 липня 2020 року державний виконавець Василович Р.Д. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 9 частини 1 статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

На обґрунтування рішення про закінчення виконавчого провадження державний виконавець послався на повідомлення боржника про те, що він зобов`язується виконувати ухвалу суду.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про часткове задоволення скарги, суд першої інстанції виходив з того, що єдиною підставою для її винесення була заява боржника про те, що він зобов`язується добровільно виконувати ухвалу суду, водночас перевірку виконання ухвали державний виконавець не здійснював і акт про виконання рішення не складався.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» засадами виконавчого провадження є верховенство права; обов`язковість виконання рішень; законність; диспозитивність; справедливість; неупередженість та об`єктивність; гласність та відкритість виконавчого провадження; розумність строків виконавчого провадження; співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Статтею Закону України «Про виконавче провадження» встановлено перелік рішень, які підлягають примусовому виконанню відповідно до цього Закону, до яких законодавець відніс, зокрема, ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 157 ЦПК України, ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом, який підлягає негайному виконанню в тому числі і в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 13 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язує виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом.

Пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першої статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

Аналогічним чином врегульоване питання виконання рішення про встановлення побачення з дитиною і в Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженій наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (розділ IX Виконання рішень немайнового характеру, далі - Інструкція).

Пунктом 10 Інструкції передбачено, у разі виконання боржником рішення (про встановлення побачення з дитиною) виконавець складає акт, що підписується сторонами виконавчого провадження, та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону.

Відтак порядок примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та закінчення такого виконавчого провадження чітко регламентовані законом та підзаконним актом, які є обов`язковими для державного виконавця.

Встановлено, що підставою для її винесення була заява боржника про те, що він зобов`язується добровільно виконувати ухвалу суду, водночас перевірку виконання ухвали державний виконавець не здійснював і акт про виконання рішення не складався.

Крім того, ухвалою від 01 липня 2020 року суд зобов`язав ОСОБА_2 забезпечувати явку дітей для зустрічей з матір`ю починаючи з дати її винесення і до набрання рішенням суду законної сили, а відтак станом на 15 липня 2020 року дане судове рішення не могло бути виконане в повному обсязі.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявність підстав для часткового задоволення скарги ОСОБА_1 , оскільки такі відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону, судом надано належну оцінку всім наданим матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що стягувач, у разі якщо боржник перешкоджає побаченням з дитиною, мала б звернутися до державного виконавця з заявою про відновлення виконавчого провадження відхиляються судом, оскільки, як вірно зазначив суд у своїй ухвалі, наявність альтернативного способу захисту прав та інтересів не має правового значення для вирішення даної справи, оскільки у цивільному праві діє принцип диспозитивності, відповідно до якого особа вправі самостійно обирати спосіб захисту порушеного права.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Паничем Олексієм Володимировичем - залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 07 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна