Справа № 710/1050/20 Провадження № 2/710/32/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.01.2021 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Сивоконя С.С.,

за участі секретаря судового засідання - Бобильової І.В.,

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

27.08.2020 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшов указаний позов, в якому позивач просить визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з верандою та надвірними будівлями, загальною площею 183,7 кв. м, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 57) та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0.068 га, кадастровий номер :01:001:2841, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 57). Здійснити поділ спільного майна подружжя. Визнати за позивачем право власності на Ѕ житлового будинку та Ѕ земельної ділянки. Стягнути з відповідача грошову компенсацію за Ѕ частину вартості житлового будинку.

Аргументи учасників справи

Свій позов позивач обґрунтовує тим, що під час подружнього життя, сторонами за їх спільні кошти, було побудовано житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з верандою та надвірними будівлями, загальною площею 183,7 кв. м, який 24.04.2014 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за відповідачем. Також 24.07.2013 за відповідачем відповідно до рішення Шполянської міської ради №28-10/ІV від 11.07.2013 було зареєстровано земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0.068 га, кадастровий номер :01:001:2841, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 57). Відповідно до консультації №1919/20 від 20.08.2020, ймовірна вартість спірного житлового будинку станом на 20.08.2020, при курсі НБУ - 27,32 грн, могла б складати 2007500,00 грн.

Згідно відзиву відповідача на позовну заяву, останній визнає позовні вимоги які полягають у визнанні за позивачем права власності на Ѕ частину житлового будинку. В той же час категорично заперечує проти позовної вимоги, яка полягає в стягненні грошової компенсації за Ѕ частину вартості житлового будинку в розмірі 1003750 грн, мотивувавши це тим, що у відповідача відсутня необхідна грошова сума, яка дорівнює половині дійсної вартості житлового будинку. Судові витрати просить розподілити між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

04.12.2020 представником позивача до суду подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої останній просить зменшити розмір позовних вимог і вважати їх наступними: визнати сумісною власністю подружжя житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з верандою та надвірними будівлями, загальною площею 183,7 кв. м, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 57) та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0.068 га, кадастровий номер :01:001:2841, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 57). Здійснити поділ спільного майна подружжя. Визнати за позивачем право власності на Ѕ спірного житлового будинку та Ѕ спірної земельної ділянки. Також у заяві представник позивача просив повернути з державного бюджету позивачу Ѕ частину сплаченого судового збору у розмірі 10375,5 грн.

Позивач у судове засідання з`явилася, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник позивача у судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та у якій зазначив, що не заперечує проти зменшення позивачем розміру позовних вимог та визнає позовну вимогу позивача про визнання за нею права власності на Ѕ частину житлового будинку та Ѕ частину земельної ділянки. Разом з тим, відповідач не визнає розміру вартості житлового будинку визначеного позивачем в сумі 2007500 грн, та вважає, що його дійсна вартість не перевищує 850000 (вісімсот п`ятдесят тисяч) гривень, а розмір Ѕ його частки відповідно 425000 (чотириста двадцять п`ять тисяч) гривень.

У судовому засіданні позивач та представник позивача погодилися з визначеною вартістю нерухомого майна відповідачем.

Інші процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 28.08.2020 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення виявлених недоліків.

Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 05.10.2020 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд цивільної справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали шлюб 11 вересня 2004 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Шполянського районного управління юстиції Черкаської області від 11 вересня 2004 року, про що було зроблено актовий запис №72 (а.с.8).

Згідно рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 17.01.2018 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.10).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 виданого Шполянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 23 березня 2018 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 23 березня 2018 року, прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_7 » (а.с.9).

За відомостями консультації №1919/20 щодо ринкової вартості об`єкта нерухомості: житлового будинку з верандою та надвірними будівлями, загальною площею 183,7 кв. м., та земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,068 га, за адресою: АДРЕСА_1 , ймовірна ринкова вартість житлового будинку з надвірними спорудами, станом на 20 серпня 2020 року, при курсі НБУ - 27.32 грн, могла б скласти 2007500,00 грн (а.с.12).

Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованими 17.08.2020 представником позивача ОСОБА_2 , житловий будинок з верандою та надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка, площею 0.068 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:2841 належить по праву приватної власності ОСОБА_3 (а.с.14-17).

Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення на підставі наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі N 6-843цс17.

Відповідно до ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з ч.3 ст.61 СК України якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, які були одержані за договором є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Крім того відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Домовленості між сторонами відсутні, не укладався і шлюбний договір.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України).

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною першою статті 70СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Подібні висновки міститься у Постанові Верховного Суду у справі № 205/8012/16-ц від 12.06.2019. Подібний висновок міститься і у Постанові Верховного Суду у справі №335/331/18 від 26.03.2020.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Також суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Судом встановлено, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , з верандою та надвірними будівлями, загальною площею 183,7 кв. м, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 57) та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0.068 га, кадастровий номер :01:001:2841, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 57) були придбані у 2013 та 2014 році у період перебування позивача та відповідача у шлюбі. Доказів того, що спірне нерухоме майно, купувалося виключно за особисті кошти відповідача, матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Встановивши, що спірне нерухоме майно було придбано подружжям під час шлюбу, відповідачем не спростовано презумпцію спільності права власності сторін на зазначене майно.

Частино 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Таким чином суд задовольняє позовні вимоги про поділ житлового будинку та земельної ділянки повністю, виходячи з принципу рівності часток кожного з колишнього подружжя.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Питання щодо судових витрат

Позивачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 20075,00 грн (двадцять тисяч сімдесят п`ять гривень), що підтверджується квитанцією від 03.09.2020 (а.с.26).

04.12.2020 позивачем зменшено розмір позовних вимог та подано заяву про повернення судового збору в сумі 10037,50 грн.

Згідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом - в такому випадку судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Таким чином позивачу необхідно повернути з державного бюджету 10037,50 грн. - зайво сплаченого судового збору, 5018,75 грн. - 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову та стягнути з відповідача на користь позивача судовий зборі в розмірі по 2125,00 грн.

Керуючись ст. 60, 61, 63, 69-71 СК України, ст. 12, 13, 76-83, 89, 133, 142, 211, 263-265, ч.1 ст. 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - задовільнити повністю.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з верандою та надвірними будівлями, загальною площею 183,7 кв.м, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 57) та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0.068га, кадастровий номер :01:001:2841, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 57).

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з верандою та надвірними будівлями, загальною площею 183,7 кв.м, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 57) та на 1/2 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0.068га, кадастровий номер :01:001:2841, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 57).

Стягнути з ОСОБА_3 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 - 2 125,00 грн. (дві тисячі сто двадцять п`ять грн) судового збору.

Повернути з державного бюджету ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 , 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 5018,75 грн. (п`ять тисяч вісімнадцять грн 75 коп.) згідно квитанції від 03.09.2020 за номером платіжного документа 0.0..1

Повернути з державного бюджету ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 , судовий збір в сумі 10037,50 грн. (десять тисяч тридцять сім грн. 50 коп.) згідно квитанції від 03.09.2020 за номером платіжного документа 0.0..1

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду через Шполянський районний суд Черкаської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст складено 22.01.2021

Суддя С.С. Сивокінь