ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2021 року

м.Суми

Справа №589/3234/20

Номер провадження 22-ц/816/1082/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 17 травня 2021 року у складі судді Литвинко Т.В., ухвалене у м. Шостка, повний текст якого складено 24 травня 2021 року,

в с т а н о в и в :

18 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок порушення прав на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_1 в розмірі 155175,70 грн.

Вимоги мотивував тим, що він є офіційним і ексклюзивним власником виключних прав на знак для товарів і послуг на підставі Свідоцтва України НОМЕР_1 від 26 квітня 2010 року по відношенню до товарів 29 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг для пакування: насіння соняшника очищене; насіння соняшника смажене; насіння гарбуза очищене; насіння гарбуза смажене згідно поданої 10 серпня 2009 року заявки за номером m 2009 09897.

ОСОБА_2 , порушуючи його права інтелектуальної власності на знак для товарів та послуг, з грудня 2008 року по травень 2011 року незаконно та безпідставно використовувала у своїй господарській діяльності зображення мишеняти, чим завдала йому матеріальну шкоду у розмірі 155175,70 грн.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 17 травня 2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок порушення прав на знак для товарів і послуг.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову у повному обсязі та стягнення на його користь 155175,70 грн на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок порушення прав на знак для товарів і послуг.

Вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано до цього спору наслідки спливу позовної давності по ч. 4 ст. 267 ЦК України та помилково застосовано положення ст. 495 ЦК України щодо визначення права на використання торгівельної марки, як майнового права інтелектуальної власності. Доводить, що до цих правовідносин підлягають застосуванню ст. 269, ст. 418, ст.ст. 420-423 ЦК України, які вказують, що торгівельна марка, як об`єкт інтелектуальної власності, є особистим немайновим правом інтелектуальної власності і згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом.

Зазначає, що рішенням Апеляційного суду Сумської області від 03 лютого 2016 року, справа № 589/2227/15-ц, задоволено його позов про стягнення до із ОСОБА_2 моральної шкоди внаслідок порушення нею знака для товарів та послуг, чим підтверджується законність його позовних вимог, при цьому суд вказав, що позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає з порушення особистих немайнових прав.

Вказує, що положеннями ч. 4 ст. 16, ст. 20 Закону України «Про охорону прав на знак для товарів і послуг» не передбачено, що права власника свідоцтва на відшкодування заподіяних збитків в результаті посягання є майновим правом особи, як помилково вказав суд у рішенні.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - адвокат Солдаткін О.С. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін як законне та обгрунтоване. Також просить здійснити розподіл судових витрат по справі та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, понесені на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 4000 грн, які сплачені за складення відзиву на апеляційну скаргу. Вважає, що суд дійшов правильного висновку про застосування строку позовної давності, оскільки позивач доводить порушення його прав у період грудня 2008 року - травня 2011 року, а отже кінцевою датою трирічного строку позовної давності на звернення до суду з позовом був травень 2014 року, але ОСОБА_1 подав позов лише 18 вересня 2020 року, пропустивши встановлений законом трирічний строк звернення до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову 155175,70 грн грн не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2020 року: 2102 грн х 100 = 210200 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ФОП ОСОБА_1 є виробником і продавцем насіння соняшника смаженого, очищеного від пилу, та використовує малюнок мишеняти, декількох мишенят для нанесення на упаковку, в якій міститься товар (а.с. 11).

25 травня 2005 року між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 було укладено договір про спільну діяльність № 1 стосовно організації цеху з переробки насіння соняшника (а.с. 90).

23 січня 2007 року сторони у справі ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 , а також ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_2 підписали договір про спільну діяльність, посвідчений приватним нотаріусом Шосткинського міського нотаріального округу Сидоровою А.В. за реєстровим № 177 (а.с. 91).

Зазначений договір було розірвано 05 вересня 2009 року (а.с. 92).

04 травня 2007 року за авторським договором ОСОБА_5 передав ОСОБА_1 всі майнові права на збірку творів образотворчого мистецтва «Ескізи та малюнки мишеня, декількох мишенят, ескізи та малюнки упаковок для обробленого та необробленого соняшникового насіння із зображенням мишеня», а саме: на відтворення (тиражування) цієї збірки творів у будь-якій матеріальній формі; запис збірки творів та/або будь-якої її частини для тимчасового або постійного зберігання; комерційне чи некомерційне розповсюдження в електронній формі (включаючи цифрову), оптичній чи іншій матеріальній формі тощо; використання збірки творів та/або будь-якої її частини для власних потреб; розповсюдження збірки творів та/або будь-якої її частини.

Із 04 травня 2007 року ОСОБА_1 мав право використовувати відчужені йому виключні майнові права на відповідні твори, у тому числі в своїй господарській діяльності - як фізична особа-підприємець, та забороняти таке використання іншим особам.

26 квітня 2010 року ОСОБА_1 отримав Свідоцтво на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 у вигляді зображення мишеняти із насінням соняшника у лівій лапці по відношенню до товарів 29 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг: насіння соняшника очищене; насіння соняшника смажене; насіння гарбуза очищене; насіння гарбуза смажене, згідно поданої ним 10 серпня 2009 року заявки за номером m 2009 09897. Права, що випливають із свідоцтва, діють від дати подання заяви (ч. 1 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг») (а.с. 9).

Відповідач ОСОБА_2 отримала 25 липня 2011 року Свідоцтва на знак для товарів і послуг № НОМЕР_2 , № НОМЕР_5, № НОМЕР_3 із зображення мишеняти (а.с. 94-101).

Постановою Вищого господарського суду України прийнятою 13 січня 2015 року у справі № 18/89-10, дії ФОП ОСОБА_2 , що полягають у використанні творів, які охороняються укладеним ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_5 авторським договором про передачу (відчуження) майнових прав від 04 травня 2007 року, а також дії щодо використання знака для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_4 визнано такими, що порушують право ОСОБА_1 на зазначені об`єкти інтелектуальної власності; заборонено ФОП ОСОБА_2 використовувати для товарів 29 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг для реєстрації знаків: насіння соняшника очищене; насіння соняшника смажене; насіння гарбуза очищене; насіння гарбуза смажене, - знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_4 і твори за авторським договором про передачу (відчуження) майнових прав від 04 травня 2007 року, укладеним ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с. 11-18).

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 03 лютого 2016 року, справа № 589/2227/15-ц, стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3000 грн моральної шкоди за порушення прав інтелектуальної власності (а.с. 19-20).

Шосткинським ВП ГУПН в Сумській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 229 КК України № 0000110 за фактом того, що ФОП ОСОБА_2 без дозволу власника права на об`єкти інтелектуальної власності незаконно відтворює, копіює та імітує на упаковках з товаром малюнок мишеняти, право власності на який має ФОП ОСОБА_1 .

Згідно з висновком судової експертизи в сфері інтелектуальної діяльності від 27 листопада 2015 року, проведеної у кримінальному провадженні № 0000110, зображення, нанесене на упаковці (яка виготовлена 02.01.11, 01.05.11) зі смаженим насінням «ІНФОРМАЦІЯ_1» (виробник ПП ОСОБА_2 ), є схожим до ступеню змішування зі знаком для товарів в послуг за свідоцтвом № НОМЕР_1 , що може призвести до введення в оману споживача щодо виробника (а.с. 28-36).

Відповідно до висновку експерта № 1153 від 14 липня 2017 року за результатами проведення судової експертизи об`єктів інтелектуальної власності у кримінальному провадженні № 0000110, розмір збитків, завданий власнику свідоцтва на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 , в результаті використання зображення, нанесеного на упаковці зі смаженим насінням «ІНФОРМАЦІЯ_1» (виробник ПП ОСОБА_2 ) складає 155175,70 грн. Предметом дослідження, зокрема, були упаковки товару, придбаного у 2009-2010 роках, документи, які стосуються відвантаженої плівки, контрольної закупівлі (накладні, листи) (а.с. 39-42).

Згідно з висновком експертів за результатами судової експертизи в сфері інтелектуальної власності № 3356 від 16 грудня 2019 року у кримінальному провадженні № 0000110, у розумінні ч. 4 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів та послуг» застосування зображення нанесеного на упаковці зі смаженим насінням «ІНФОРМАЦІЯ_1» (виробник ПП ОСОБА_2 ) у її діяльності з реалізації продукції може вважатися використанням знаку для товарів та послуг за свідоцтвом на знак для товарів та послуг № 122163, зареєстрованого 26 квітня 2010 року (а.с. 43-50).

Також судом першої інстанції досліджено фотокартки упаковок з товаром насіння обох сторін, накладні по придбаному товару насіння та листи щодо відвантаження плівки, дані з яких використовувалися при проведенні експертиз та прийнятті вищезазначеного рішення господарського суду.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, на підставі належним чином досліджених та оцінених доказів, дійшов висновку про заподіяння позивачу збитків внаслідок порушення прав інтелектуальної власності на використання торговельної марки (знаку для товарів та послуг), та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача матеріальної шкоди. Однак, ураховуючи, що позивачем було пропущено трирічний строк позовної давності стосовно вимог про стягнення матеріальної шкоди за період з грудня 2008 року по травень 2011 року, оскільки про порушення своїх прав інтелектуальної власності він довідався більш ніж за три роки до подачі позову від 18 вересня 2020 року, так як у 2010 році він звертався з позовом до господарського суду і повідомляв про відомі йому обставини порушення його прав, в а 2015 році була порушена кримінальна справа, в межах якої позивач також повідомляв про порушення його прав, тому суд першої інстанції застосував наслідки пропуску строку позовної давності та відмовив у задоволенні позову.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до ст. 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом.

Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.

Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Згідно зі ст. 420 ЦК України до об`єктів права інтелектуальної власності належать, зокрема, торговельні марки (знаки для товарів і послуг).

Відповідно до ч. 1 ст. 495 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності на торговельну марку є: право на використання торговельної марки; виключне право дозволяти використання торговельної марки; виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Частиною 2 ст. 495 ЦК України визначено, що майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку належать володільцю відповідного свідоцтва, володільцю міжнародної реєстрації, особі, торговельну марку якої визнано в установленому законом порядку добре відомою, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ст. 426 ЦК України особа, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об`єкт на власний розсуд, з додержанням при цьому прав інших осіб. Використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) використанням знака визнається: нанесення його на будь-який товар, для якого знак зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов`язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знака з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення); застосування його під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої знак зареєстровано; застосування його в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет; знак визнається використаним, якщо його застосовано у формі зареєстрованого знака, а також у формі, що відрізняється від зареєстрованого знака лише окремими елементами, якщо це не змінює в цілому відмітності знака.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» будь-яке посягання на права власника свідоцтва, передбачені статтею 16 цього Закону, в тому числі вчинення без згоди власника свідоцтва дій, що потребують його згоди, та готування до вчинення таких дій, вважається порушенням прав власника свідоцтва, що тягне за собою відповідальність згідно з чинним законодавством України. На вимогу власника свідоцтва таке порушення повинно бути припинено, а порушник зобов`язаний відшкодувати власнику свідоцтва заподіяні збитки.

Згідно з ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Встановивши факт заподіяння позивачу збитків внаслідок порушення прав інтелектуальної власності на використання торговельної марки, суд дійшов правильного висновку про його звернення до суду з пропуском строку позовної давності.

Так, Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 ст. 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач ще з 2010 року був обізнаний про порушення його права інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг у період з грудня 2008 року по травень 2011 року, яке положеннями ст. 495 ЦК України віднесене до майнових прав інтелектуальної власності, однак з позовом про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної таким порушенням, звернувся лише 18 вересня 2020 року, тобто з пропуском визначеного ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо встановлення рішенням Апеляційного суду Сумської області від 03 лютого 2016 року, справа № 589/2227/15-ц, за його позовом до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди внаслідок порушення нею знака для товарів та послуг факту, що позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає з порушення особистих немайнових прав, а саме, як стверджує позивач, права торгову марку.

При цьому, рішенням Апеляційного суду Сумської області від 03 лютого 2016 року, справа № 589/2227/15-ц, вирішувалася вимога про відшкодування моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях, переживання стресу позивачем через порушення його авторських прав.

У той же час, у цій справі заявлена вимога про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок порушення прав на знак для товарів і послуг.

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що положеннями ст. 495 ЦК України чітко визначено, що право на використання торговельної марки є майновим правом інтелектуальної власності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з матеріально-правовою вимогою про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок порушення прав на знак для товарів і послуг.

Не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення також і посилання в апеляційній скарзі на те, що положення ч. 4 ст. 16, ст. 20 Закону України «Про охорону прав на знак для товарів і послуг» не містять вказівки про майнові права власника свідоцтва на знак для товарів і послуг, оскільки зазначені правові норми встановлюють права, які випливають із свідоцтва, та відповідальність за порушення прав власника свідоцтва, що має безпосереднє відношення до спірних правовідносин.

Отже, доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

При відмові у задоволенні апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на підставі ст.ст. 137, 141 ЦПК України, підлягають компенсації витрати на професійну правничу допомогу в апеляційному суді, яка надавалася відповідачу на підставі договору про надання правової допомоги № 21 від 30 червня 2021 року, укладеного з адвокатом Солдаткіним О.С. та ордеру, Серія АІ № 1003895 від 30 червня 2021 року, і підтверджується Актом про прийняття-передачу наданих послуг від 30 червня 2021 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру № 1 від 30 червня 2021 року.

Згідно із складеним ОСОБА_2 та адвокатом Солдаткіним О.С. Актом про прийняття - передачі наданих послуг від 30 червня 2021 року, адвокат надав клієнту правничу допомогу у підготовці відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 17 травня 2021 року у справі № 589/3234/20.

Визначений обсяг робіт та надання послуг за домовленістю ОСОБА_2 та адвоката Солдаткіна О.С складають фіксований розмір 4000 грн, які клієнтом оплачено адвокату у повному об`ємі. Своїх заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу позивач не висловив.

Враховуючи викладене, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, час, затрачений на надання таких послуг, що підтверджено належними доказами, колегія суддів вважає, що клопотання представника відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції підлягає задоволенню, а понесені ОСОБА_2 витрати підлягають компенсації за рахунок позивача у розмірі 4000 грн.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 17 травня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4000 грн компенсації витрат на професійну правничу допомогу в апеляційному суді.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О.Ю. Кононенко

Судді: О.І. Собина

С.С. Ткачук