Житомирський апеляційний суд
Справа №286/3007/20 Головуючий у 1-й інст. Вачко В. І.
Категорія 68 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Дяченко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 286/3007/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 12 листопада 2020 року, яке ухвалено суддею Вачко В.І. в м.Овручі

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив розірвати шлюб, зареєстрований між ним та ОСОБА_2 11 вересня 2009 року виконавчим комітетом Покалівської сільської ради Овруцького району Житомирської області, актовий запис № 2.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, спільне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з відсутністю порозуміння. Зникли спільні інтереси, втрачено почуття кохання, сторони мають різні погляди на сім`ю. Крім того, спільного господарства сторони не ведуть та припинили шлюбні відносини.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 12 листопада 2020 року позов задоволено. Розірвано шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Покалівської сільської ради Овруцького району Житомирської області 11 вересня 2009 року, актовий запис № 2, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове - про відмову у задоволенні позову. На підтвердження доводів апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції не з`ясовано фактичних взаємин між сторонами, дійсні причини та обставини розірвання шлюбу та не надано відповідного строку на примирення подружжя. Вважає, що шлюб між сторонами ще можливо зберегти, враховуючи, що сторони разом з дитиною проживають в одному будинку та продовжують вести спільне господарство. Крім того, вважає, що рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної підсудності, оскільки відповідач разом з дитиною проживають в будинку АДРЕСА_1 , а тому дану справу з урахуванням положень ч.1 ст. 27 ЦПК України повинен був розглядати Житомирський районний суд Житомирської області.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу позивач не скористався.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року сторонам у справі був наданий строк для примирення тривалістю один місяць до 21 січня 2021 року, провадження у справі було зупинено.

В судовому засіданні позивач та його представник просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. При цьому зазначили, що строк для примирення позитивних наслідків не дав, наполягає на розірванні шлюбу.

Відповідач в судовому засіданні проти розірвання шлюбу заперечила. Також зазначила, що дійсно сторони за наданий судом строк для примирення не примирилися.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , сторони у справі перебувають в шлюбі, який зареєстрований 11 вересня 2009 року виконавчим комітетом Покалівської сільської ради Овруцького району Житомирської області, актовий запис № 2 (а.с.3).

Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 (а.с.8).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що на даний час шлюб між сторонами фактично не існує, спільне проживання та підтримання подружніх стосунків стало неможливим, подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому його необхідно розірвати.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Як визначено ч.1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки встановлені законом.

Згідно з ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно зі ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до роз`яснень п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дитини. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя .

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, показів свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які були допитані під час апеляційного розгляду справи, суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. 12, 81 ЦПК України, встановивши, що сім`я сторін фактично розпалася, існує лише формально і зберегти її неможливо, оскільки сторони тривалий час не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство й відносини між ними стали неприязні, дійшов обґрунтованого висновку про те, що подальше спільне життя подружжя неможливе.

Під час розгляду справи апеляційним судом були вжиті заходи щодо примирення подружжя та збереження сім`ї шляхом надання строку для примирення, за сплином якого позивач не відмовився від позовних вимог, наполягав на розірванні шлюбу з відповідачем.

Також колегія суддів враховує, що збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам виходячи з положень ст. 24 СК України.

Доводи апеляційної скарги щодо прийняття судом першої інстанції рішення з порушенням правил територіальної підсудності є безпідставними виходячи з наступними.

Згідно зі статтею 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування.

Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області від 13.10.2020, відповідач ОСОБА_2 зареєстрована як проживаюча за адресою: село Таєвичі Овруцького району Житомирської області (а.с.14).

З огляду на викладене, врахувавши, що вказана адреса проживання відповідача за своїм адміністративно-територіальним поділом відноситься до Овруцького району Житомирської області, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що дана справа підсудна Овруцькому районному суду Житомирської області.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 12 листопада 2020 року- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 січня 2021 року.

Головуючий Судді