Справа № 276/916/21
Провадження по справі №2/276/840/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2021 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Збаражського А.М.,

за участю секретаря судового засідання Ігнатенко О.М.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовною завою, вказуючи, що 21.09.2019 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу мають неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що їхнє спільне подружнє життя не склалося, через несумісність характерів, втрати поваги один до одного, у них зникло взаєморозуміння, проживають окремо, фактично шлюбні відносини давно припинені. Подальше збереження шлюбу з відповідачем суперечить інтересам сім`ї та унеможливлює примирення з відповідачем.

Позивач просить суд: розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 21 вересня 2019 року Хорошівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 41; неповнолітню дочку для подальшого проживання залишити із нею; після розірвання шлюбу залишити прізвище « ОСОБА_1 »; справу розглядати без її участі.

Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 23 червня 2021 року, відкрито провадження у справі, визначено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу строк для подачі відзиву.

В судове засідання сторони не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду справи. 30.07.2021 від позивача, ОСОБА_1 , надійшла заявапро розгляд справи без її участі, позовні вимоги повністю підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідач, ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. 30.07.2021 року від відповідача ОСОБА_2 , надійшла заява, в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти задоволення позову.

Згідно частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу не здійснювалося.

Відповідно до частин 3, 4 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем; ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статті 206 цього Кодексу.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити в підготовчому засіданні.

Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, дослідивши докази у справі, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до статті 51 Конституції України та частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається.

За змістом частини 3 статті 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Згідно з частиною 3 статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно матеріалів справи, сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 21 вересня 2019 року Хорошівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 41, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 видане 21.09.2019 року (а.сп.8).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 видане 21.09.2012 року, яка проживає з позивачем (а.сп.10).

Встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, проживають окремо, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, неповнолітня дочка проживає з позивачем, відповідач позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Згідно зі статтею 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнає, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, а також те, що шлюбні відносини припинені, тому є підстави для розірвання шлюбу.

Крім того, у відповідності до частини 1 статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Частина 1 статті 161 Сімейного кодексу України визначає, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Згідно Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.01.2020 року по справі № 200/952/18, за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.

З урахуванням відсутності будь-яких заперечень сторін щодо проживання неповнолітньої дитини із позивачем, суд вважає за необхідне неповнолітню дочку залишити проживати із матір`ю.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76-79, 81, 89, 200, 206, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України, суд -

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 21 вересня 2019 року Хорошівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 41.

Неповнолітню дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для подальшого проживання залишити з матір`ю ОСОБА_1 .

Після розірвання шлюбу, позивачу залишити прізвище « ОСОБА_1 ».

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_4 .

Суддя А.М. Збаражський