Провадження № 2/639/2084/21 Справа № 639/5187/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Марченка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Барабаш Ю.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові за правилами загального позовного провадження цивільну справу № 639/5187/21

позивач: ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 )

відповідач: ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 )

треті особи: Служба у справах дітей по Новобаварському району Департаменту служб у справах дітей м. Харкова (адреса місцезнаходження: вул. Полтавський Шлях, 11, 3 поверх, м. Харків), Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради (адреса місцезнаходження: вул. Чернишевська, 55, м. Харків)

про визначення місця проживання дитини з батьком,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей по Новобаварському району Департаменту служб у справах дітей м. Харкова, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради в якому просить визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що восени 2010 року позивач уклав шлюб з відповідачкою ОСОБА_2 , від спільного подружнього життя мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , 2006 року народження та ОСОБА_3 , 2017 року народження. Син ОСОБА_4 жив з ними періодично, рік з батьками, рік у бабусі, постійно разом жили позивач, відповідач та донька ОСОБА_3 . У 2019 році шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, проте після розлучення відповідач продовжила жити разом з позивачем. 29.06.2021 року відповідач забрала доньку ОСОБА_3 з дитячого садка та відвезла в невідоме місце проживання у зв`язку з чим позивач був вимушений звернутися до поліції щоб з`ясувати місцезнаходження та умови проживання доньки які є незадовільними, до дитячого садка дитина не ходить з тих пір як її забрала мати, майже 4 тижні. Позивач зазначає, що він має власний житло де є чудові умови для життя та розвитку, позитивно характеризується, нарікань на нього немає, до відповідальності не притягався.

У зв`язку з викладеним, позивач вимушений звернутися до суду с даним позовом.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.08.2021 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.09.2021 року заяву представника Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Щербак О.Б. задоволено частково та у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей по Новобаварському району Департаменту служб у справах дітей м. Харкова про визначення місця проживання дитини з батьком залучено в якості третьої особи, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради.

01.10.2021 року відповідачем подано відзив на позов, в якому відповідач позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

11.10.2021 року позивачем подана відповідь на відзив, в якій зазначає, що він піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та виконує батьківські обов`язки і може забезпечити дитині безпечні умови мешкання та життя, тому просить задовольнити його позовні вимоги.

21.10.2021 року відповідачем подано заперечення на відзив, в якому відповідач не погоджується з позовною заявою та зазначає що визначення проживання ОСОБА_3 з батьком суперечить інтересам самої дитини.

27.10.2021 року відповідач ОСОБА_1 подала заяву про визнання позовних вимог в якій заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 визнає в повному обсязі і не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог.

У підготовче засіданні позивач ОСОБА_1 не з`явився, надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розглядати справу без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче засідання не з`явилася в заяві про визнання позовних вимог просила розглядати справу без її участі.

Представник третьої особи Служби у справах дітей по Новобаварському району Департаменту служб у справах дітей м. Харкова у підготовче засідання не з`явився, повідомлений належним чином про день і час розгляду справи.

Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради у підготовче засідання не з`явився, повідомлений належним чином, надав висновок про визначення місця проживання дитини та заяву про розгляд справи за відсутності представника служби.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що зроблений відповідний актовий запис №358 та підтверджується копією свідоцтва про народження виданою повторно серія НОМЕР_1 видано 15.12.2020 року. Батьками дитини зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки від 20.07.2021 року з Комунального закладу "Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 156 комбінованого типу Харківської міської ради", ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відвідує комунальний заклад "Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 156 комбінованого типу Харківської міської ради" з 15.03.2021 року. Зі слів вихователів групи, дитина завжди охайна та доглянута. Батько приймав активну участь у житті дитячого закладу, відвідував усі батьківські збори та був членом батьківського комітету групи. Проявляв активний інтерес до життя дитини у дошкільному закладі. Мати дитини також приймала участь у житті дитини, інколи приводила та забирала дитину з садочку сама та разом з батьком. 29.06.2021 року батьки забрали дитину з дитячого закладу, з того часу по сьогоднішній день дитина садок не відвідувала. Вихователь на даний час підтримує зв`язок з батьком.

Згідно характеристики наданої комітетом району в місті жителів приватного сектору Новобаварського району № 40 від 02.09.2021 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 проживає за адресою АДРЕСА_1 з 2006 року, за 15 років зарекомендував себе як порядний, працьовитий мешканець, відзивчивий сусід, постійно піклується про свою родину.

Згідно з письмовим висновком Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 09.11.2021 року № 610 про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , керуючись ст.ст. 19, 155, 160, 161 СК та рекомендацією Комісі,ї в інтересах дитини, діючи як представник органу опіки та піклування, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з батьком, ОСОБА_1 .

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

В п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено судам, що при вирішенні спору про місце проживання дитини судам належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначаються за згодою батьків, яка досягла 10 років за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначаться нею самою.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

За змістом ст. ст. 150, 155 Сімейного кодексу України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватись усупереч інтересам дитини.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 року по справі №402/428/16-ц відійшла від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі N 6-2445цс16 та від 12.07.2017 року у справі N 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме Сімейного кодексу України та принципу 6 Декларації прав дитини, з огляду на наступне.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Відповідно до принципу шостого «Декларації прав дитини», яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Hunt v. Ukraine, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Mamchur v. Ukraine, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» визначено, що вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (у тому числі в одній квартирі) проте з ким із них і, хто саме з дітей залишається, суд повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів і в межах заявлених позовних вимог.

Так проаналізувавши досліджені письмові докази, приймаючи до уваги висновок Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради, яким рекомендовано визначити місце проживання дитини разом з батьком, відсутність достатнього контакту дитини з матір`ю (відповідачем), вік дитини, яка не досягла 10 років, враховуючи визнання відповідачем позову, яка не заперечувала і визнала факт проживання дитини разом з батьком, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав в їх сукупності для задоволення вимог позивача. Разом з тим відповідачем не заявлені вимоги про визначення місця проживання дитини з нею і не доведена належними доказами така можливість, однак з поведінки сторін вбачається відсутність усталеного узгодження питання визначення місця проживання дитини між батьками, які розлучені і проживають окремо. Зважаючи на викладене, судом визначається місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з її батьком - ОСОБА_1 , що буде відповідати найкращим інтересам дитини, оскільки позивач ОСОБА_1 створив належні побутові умови, які забезпечують сталий та гармонійний фізичний, психічний та емоційний розвиток дитини, піклується про неї, виховує та утримує, проявляє турботу.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Таким чином, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей по Новобаварському району Департаменту служб у справах дітей м. Харкова, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 142, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 141, 150, 155, 157, 160, 161 СК України, ст. ст. 15, 29 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей по Новобаварському району Департаменту служб у справах дітей м. Харкова, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком - задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з її батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Повний текст рішення виготовлено 19.11.2021 року.

Суддя В. В. Марченко