ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року м. Херсон

Номер справи: 648/952/21

Номер провадження: 22-ц/819/1853/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,

суддів: Радченка С.В.,

Семиженка Г.В.,

секретар Плохотніченко А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 05 серпня 2021 року, у складі судді Рибас А.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

13 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_2 є батьком позивача, який продовжує навчання та є студентом денної форми в Державному навчальному закладі «Вище професійне училище №2 м.Херсона» з терміном навчання по 23.06.2022 року. Посилаючись на те, що у зв`язку з навчанням позивач несе додаткові витрати, пов`язані з проїздом до навчального закладу, харчуванням, придбанням канцелярського приладдя та підручників, а його постійне перебування в навчальному закладі з метою отримання освіти не дає йому змоги влаштуватися на роботу, щоб самостійно себе забезпечити всім необхідним, просив стягнути з відповідача на свою користь аліменти в розмірі ј частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви і до досягнення ним 23-х років, за умови, що останній продовжить навчання.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 05 серпня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що позивачем не доведена наявність потреби у матеріальній допомозі, в тому числі у визначеному позивачем розмірі, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач знаходиться на неповному державному забезпеченні та отримує стипендію, з якої утримуються витрати на дворазове харчування у закладі освіти. Будь-яких доказів на підтвердження своїх витрат у зв`язку з навчанням суду не надав, зокрема витрат понесених на проїзд, проживання, придбання підручників тощо. Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано будь-яких доказів, що майновий стан відповідача дозволяє йому надавати вказану матеріальну допомогу, оскільки судом встановлено та підтверджується наданими доказами, що відповідач є пенсіонером та не має іншого доходу, не займається підприємницькою діяльністю, при цьому відповідач має неповнолітню дитину, на утримання якої сплачує аліменти. Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що покладення на відповідача обов`язку сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини на період його навчання є надмірним для відповідача та може привести до порушення права інших осіб на отримання належного утримання.

З апеляційною скаргою на вказане рішення суду першої інстанції звернувся ОСОБА_1 .. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновок суду першої інстанції про неможливість надання відповідачем матеріальної допомоги є припущенням та не підтверджено жодними доказами, оскільки відповідач є пенсіонером за вислугою років та є працездатною особою, будь-яких доказів, щодо розміру своєї пенсії відповідач не надав, як і відсутні докази того, що відповідач не працевлаштований або не займається підприємницькою діяльністю. Просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Марухненко І.П., яка підтримала апеляційну скаргу, відповідача, який заперечує проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 06.04.2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Суворовського районного управління юстиції м.Херсона, відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис №147).

Згідно довідки, виданої Музиківською сільською радою Білозерського району Херсонської області від 02.04.2021 року за вих.№325 ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з матір`ю ОСОБА_3 та сестрою ОСОБА_4 .

Відповідно до довідки №371, виданої 10.03.2021 року заступником директора з НР Державного навчального закладу «Вище професійне училище №2 м.Херсона» Литвинов О.О. навчається в Державному навчальному закладі «Вище професійне училище №2 м.Херсона» за професією «Штукатур; лицювальник-плиточник; муляр» з 02.09.2019 року по 23.06.2022 року. З довідки також вбачається, що останній знаходиться на неповному державному забезпеченні на денній формі навчання.

З довідки №48 виданої 30.03.2021 року директором Державного навчального закладу «Вище професійне училище №2 м.Херсона», вбачається, що ОСОБА_1 отримує стипендію, з якої утримуються витрати на дворазове харчування в їдальні закладу.

З наданої відповідачем копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 , виданого Управлінням внутрішніх справ в Херсонській області, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є пенсіонером та отримує пенсію за вислугою років з 05.07.2000 року.

Судом також встановлено, що ОСОБА_5 , має неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь якої з відповідача стягуються аліменти в розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.02.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У справі, яка переглядається, судом установлено, що ОСОБА_1 , який є сином ОСОБА_2 , на день звернення до суду не досяг 23 років, продовжував навчання, не працював, не був одружений.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що позивачем не доведена наявність потреби у матеріальній допомозі, в тому числі у визначеному позивачем розмірі, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач знаходиться на неповному державному забезпеченні та отримує стипендію, з якої утримуються витрати на дворазове харчування у закладі освіти, а також будь-яких доказів на підтвердження своїх витрат у зв`язку з навчанням суду не надав, зокрема витрат понесених на проїзд, проживання, придбання підручників тощо.

При зверненні з апеляційною скаргою позивач також не надав будь-яких доказів на спростування такого висновку суду першої інстанції. Позивачем не доведено понесення витрат, що пов`язані з навчанням, що не охоплюються стипендією та неповним державним забезпеченням. Позивачем, в порушення вимог ст. 200 СК України не надано жодного доказу неможливості надання утримання матір`ю позивача, її доходи тощо.

Відповідач під час розгляду справи судом апеляційної інстанції на підтвердження своїх доводів щодо неможливості утримувати повнолітнього сина, що продовжує навчання, надав суду довідку Головного управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області згідно якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на обліку в ПФУ і отримує пенсію за вислугу років, розмір якої в серпні 2021 року склав 7114,91 гривень, вересні та жовтні 2021 року по 5114,91 гривень. Згідно довідок Білозерського відділу державної у Херсонському районі Херсонської області виконавчої служби з ОСОБА_2 стягуються аліменти шляхом звернення стягнення з пенсії на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до досягнення повноліття в розмірі ј частики усіх видів доходу, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (заборгованість) та на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі ј частки з усіх видів доходу, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків ОСОБА_2 у 1 та 2 кварталі 2021 року оподатковуваних доходів не отримував.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що відповідач, не працюючи, будучи пенсіонером, з пенсії якого стягується п`ятдесят відсотків її розміру на погашення аліментів на користь матері позивача, не може надавати матеріальну допомогу на утримання свого повнолітнього сина, що продовжує навчання, на думку колегії суддів є вірним.

Доводи апеляційної скарги такий висновок суду не спростовують, зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи. Позивачем не доведена потреба в отриманні матеріальної допомоги від батька в зв`язку з продовженням навчання та можливість батька надавати таку допомогу.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

За таких обставин підстав для скасування чи зміни рішення суду, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 05 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 листопада 2021 року.

Головуючий І.В. Вейтас

Судді: Г.В. Семиженко

С.В. Радченко