РІШЕННЯ

Іменем України

12.11.2021 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді - Дзеньдзюра С.М.

з участю секретаря судового засідання - Ільчишин З.Р.

відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в розмірі 119 423, 05 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказує про те, що 29.07.2011 року відповідач отримав кредит в розмірі 47 990, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок на підставі заяви № б/н від 29.07.2011 р. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг.

Відповідач зобов`язувався сплачувати кредитні кошти, але взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 01.07.2019 року утворилася заборгованість у розмірі 119 423, 05 грн., з яких:

31 701, 45 грн. тіло кредиту;

37 987, 67 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита;

42 588, 41 грн. нарахована пеня за прострочення зобов`язання;

982, 52 грн. нарахування пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.;

500, 00 грн. штраф (фіксована частина);

5 663, 00 грн. штраф (процентна складова).

Представник позивача в позовній заяві зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги заперечив та просив відмовити в задоволенні такого посилаючись на те, що розмір штрафних санцій за прострочення сплати заборгованості за Договором значно перевищує розмір самого кредиту.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення відповідача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За положеннями ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 29.07.2011 року відповідач ОСОБА_1 підписав заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківський послуг у Приватбанку, згідно якої отримав кредит у розмірі 47 990, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, а також Довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «КРЕДИТКА Універсальна», 30 днів пільгового періоду».

Зі змісту заяви анкети вбачається, що відповідач згідний з тим, що дана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг.

До кредитного договору позивач додав Довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки « КРЕДИТКА Універсальна», 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Відповідач не надав своєчасно АТ КБ «Приватбанк» грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, станом на 01.07.2019 року сума заборгованості за Договором становить 119 423, 05 грн., яка складається з 31 701, 45 грн. тіло кредиту; 37 987, 67 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита; 42 588, 41 грн. нарахована пеня за прострочення зобов`язання; 982, 52 грн. нарахування пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500, 00 грн. штраф (фіксована частина); 5 663, 00 грн. штраф (процентна складова).

За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Розмір заборгованості та штрафних санкцій (розмір неустойки), їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати або не застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом є обов`язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 4 вересня 2014 року (справа № 6-100цс14), ч.3 ст. 551ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Як роз`яснено в п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість за простроченим тілом кредита становить 37 987, 67 грн., та 42 588, 41 грн. нараховано пені за прострочення зобов`язання, що в сукупності з врахуванням інших штрафних санкцій значно перевищує розмір збитків, понесених позивачем внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором і очевидно є надмірним тягарем для відповідача.

Враховуючи положення ст.ст. 3, 509, 551, 627 ЦК України, засади справедливості, добросовісності та розумності, що повністю узгоджується з правовою позицією Вищого спеціалізованого суду України, яка викладена в ухвалі від 13.09.2017 року у справі № 727/6829/15-ц, а також враховуючи майновий стан відповідача, його соціальний статус, суд вважає за можливе зменшити розмір заборгованість за простроченим тілом кредита до 14 987, 67 грн., та нарахованої пені до 16 710 грн.

Суд враховує також і те, що позивач тривалий час не використовував своє право на стягнення заборгованості в судовому порядку, що і стало причиною нарахування непомірно великої суми неустойки.

Разом з тим, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором б/н від 29.07.2011 року в сумі 63 399 грн. 12 коп., яка складається з: 31 701, 45 грн. заборгованості за кредитом, 14 987, 67 грн. заборгованості за простроченим тілом кредита, та 16 710, 00 грн. пені за прострочене зобов`язання, а в іншій частині позову необхідно відмовити. Суд не вбачає законних підстав для стягнення неустойки, зокрема щодо нарахованого розміру штрафів, оскільки не вбачається за можливе одночасне стягнення штрафу та пені, керуючись правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, відповідно до якої за положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 63 399, 12* 100 % / 119 423, 05 = 53 %; 1 921*26, 5 % / 100 % = 1 018, 13 грн. Таким чином, з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 018, 13 грн.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 2, 19, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 29.07.2011 року в сумі 31 701, 45 грн. заборгованості за кредитом, 14 987, 67 грн. заборгованості за простроченим тілом кредита, 16 710, 00 грн. пені за прострочене зобов`язання та судові витрати у розмірі 1 018, 13 грн., а всього 64 417, 25 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний Банк "ПриватБанк", , адреса: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя Дзеньдзюра С.М.