Романівський районний суд Житомирської області
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
23 листопада 2021 року смт. Романів
Романівський районний суд Житомирської області в складі судді Кірічука М.М., з участю секретаря судового засідання Панасюк К.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-
10 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд визнати останню такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 . В обгрунтування позову, позивач зазначила, що відповідач не проживає у вищевказаному житлі більше шести місяців, добровільно з реєстрації не знімається, що позбавляє її права розпоряджатися своєю власністю.
23 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про зміну предмета позову, в якій просить усунути перешкоди у користуванні своїм житлом шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
В судове засідання сторони, які були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, не з`явилися. При цьому, позивач заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідач про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності та відзив не подала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).
Судом встановлено, що кваритра АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 .
З довідки комунального підприємства «Містечко» від 3 червня 2021 року №29 вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 , однак за даною адресою не проживає.
Актом обстеження умов проживання від 6 липня 2021 року складеним депутатом селищної ради в присутності свідків, встановлено, що ОСОБА_2 за вищевказаною адресою не проживає.
Загальними положеннями ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
При цьому, за загальним правилом, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.
Згідно статті 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте, при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім"ї, а також не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство в розумінні статтей 156 та 64 Житлового кодексу України, усунення порушень свого права власності у будь-який час . (Правова позиція у справі №6-709цс16).
За змістом пункту 34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Згідно правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 1 березня 2016 року у справі №825/1335/13-а у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного суду України від 30 червня 2015 року (справа №21-1438а15).
Відповідач доводів позивача не спростував, а тому суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову.
Згідно з правилами пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Проте, позивачем всупереч положенню частини 3 статті 137 ЦПК України до вказаного клопотання не було додано жодних доказів.
Тобто, позивачем належно не обґрунтовано понесення ним судових витрат, тому суд залишає цю заяву без розгляду.
За змістом статті 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь ОСОБА_1 понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пов"язані зі сплатою судового збору.
Керуючись статтями 10-13, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Позов ОСОБА_1 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_4 ) про усунення перешкод у користуванні власністю - задовольнити.
Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування зазначеною квартирою.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 908,00 грн судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.
Заяву ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат залишити без розгляду.
Заочне рішення може бути переглянуто Романівським районним судом Житомирської області за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його ухвалення (складення повного судового рішення).
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя М.М. Кірічук