Справа № 466/7860/19 Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І.
Провадження № 22-ц/811/1273/20 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Приколоти Т.І., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Мегабанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова в складі судді Баєвої О.І. від 28 лютого 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 28 лютого 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором №33-902-850-2-19-Г від 16.04.2019 року у розмірі 28 328,51 грн (двадцять вісім тисяч триста двадцять вісім гривень п`ятдесят одну копійку).

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Мегабанк" судовий збір у розмірі 1210,23 грн (одна тисяча двісті десять гривень двадцять три копійки).

Вказане рішення оскаржило АТ «Мегабанк».

В апеляційні скарзі просить скасувати рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог АТ «Мегабанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, що складається із залишку нарахованої та несплачаної комісії 4243,00 грн. штрафу 12 122, 85 грн., а також 710,77 грн. судового збору та ухвалити нове рішення в цій частині, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Мегабанк» заборгованості за кредитним договором №33-902-850-2-19-Г від 16.04.2019р. в сумі 16 365,85 грн., що складається із залишку нарахованої та несплаченої комісії 4243,00грн., штрафу за кредитним договором 12 122,85 грн. та 710, 77 грн. судового збору; в іншій частині рішення залишити без змін; судові витрати покласти на Відповідача. Вважають, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм права, підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог. Вказує, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо того, що в порушення норм закону та умов договору відповідач у встановлений договором строк не сплатив відсотків та передбачених договором платежів в повному обсязі, в результаті цього утворилась заборгованість. Однак суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог кредитного договору за порушення строків сплати ануїтетних платежів, залишку нарахованої та несплаченої комісії та судових витрат. Звертають увагу, що Відповідач в порушення вимог пункту 3.2.3 Кредитного договору, своєчасно та в повній мірі не сплачував щомісячні платежі (ануїтетні платежі та відповідні комісійні винагороди) за період 01.04.2019 року по 02.09.2019 року включно, що підтверджується банківськими виписками з особових рахунків Відповідача враховуючи, що Відповідачем платежі здійснювались не в повному обсязі та несвоєчасно, то, як наслідок, не здійснювалось погашення поточної та простроченої заборгованості за кредитом та передбачених договором платежів, що в свою чергу, призводить до збитків Банку. З 02.09.2019 року Відповідачу припинено нарахування комісії, а процентна ставка за Кредитом встановлена в розмірі 0,1 процента річних. Таким чином у Позивача внаслідок невиконання відповідачем кредитного договору настали негативні наслідки у вигляді недоотриманої плати за користування кредитними коштами. З огляду на вищевикладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, в тому числі неустойки, є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Таким чином, АТ «Мегабанк» було законно та обґрунтовано нараховано штраф за порушення умов Кредитного договору №33-902-850-2-19-Г від 16.04.2019 року в розмірі 12 122,85 грн. За таких обставин рішення суду в частині відмови в задоволенні позовної вимоги АТ «Мегабанк» про стягнення штрафу ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки суд помилково вважав, що сплата штрафу у відсотках від суми кредиту встановлена у кредитному договорі на незаконних підставах, вказавши, що до грошових зобов`язань, якими є зобов`язання з погашення кредиту, застосовується неустойка у виді пені, а не штрафу. Також зазначають, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні стягнення заборгованості в сумі 4243, 00 грн. (залишок нарахованої та несплаченої комісії). Зазначає, що невірним є покликання суду першої інстанції на Правила надання банками України інформації споживачу про кредитування про кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженої Постановою НБУ від 10 травня 2007 року №168, оскільки зазначений підзаконний нормативно-правовий акт втратив свою чинність на підставі Постанови НБУ №49 від 08 червня 2017 року «Про затвердження Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит», тобто ще до виникнення спірних правовідносин. Також зазначає, що долученими позивачем до позовної заяви документами (виписками з особових рахунків) підтверджується, що з моменту укладення Кредитного договору відповідачкою сплачувався кредит, а отже остання впродовж тривалого періоду визнавала та повністю погоджувалася з умовами Кредитного договору та не мала ніяких заперечень щодо його виконання. Враховуючи вищевикладене, випливає, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовної вимоги в цій частині є невірним та, що позовна вимога АТ «Мегабанк» про стягнення нарахованої та несплаченої комісії в сумі 4243,00 є такою, що ґрунтується на вимогах Закону, а тому підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів позовної заяви, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 526, 530, 549, 611, 629, ч. 1 ст. 625 ЦК України, постанову Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі №6-164цс16, п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, рішення Конституційного суду України від 10.11.2011р. по справі №1-26/2011, ст. 141 ЦПК України, та задовольняючи частково позов, виходив з того, що відповідно до Кредитного договору №33-902-850-2-19-Г від 16.04.2019 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 26939,66 грн. на строк з 16.04.2019 року до 15.04.2021 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% річних. Суд встановив, що позивач свої обов`язки перед позичальником виконав, надавши відповідачу кредит в розмірі 26 939,66 грн. Суд зазначив, що в порушення норм закону та умов договору ОСОБА_1 своєчасно та у повній сумі не сплачувала щомісячні платежі за період з 01.04.2019 року по 02.09.2019 року включно, що стверджується банківськими виписками з особових рахунків відповідача № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 - за період з 16.04.2019 року по 02.09.2019 року. В результаті цього утворилась заборгованість. Суд вважав, що виходячи з положень ст.ст.1050, 612 ЦК України ОСОБА_1 прострочила виконання зобов`язання за кредитним договором, оскільки вона прострочила повернення чергових частин кредиту та сплати щомісячних відсотків. Згідно розрахунку станом на 09.09.2019 року заборгованість ОСОБА_1 перед банком становить 44 694,36 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 26 939,66 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 1388,85 грн, комісія 4243,00 грн, штраф 12122,85 грн. Також суд вважав, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту 26939,66 грн та заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 1 388,85 грн законні, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо вимог про стягнення з відповідача комісії у розмірі 4243,00 грн, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову в цій частині слід відмовити, оскільки позивачем у позовній заяві не обґрунтовано законності таких вимог. Таким, чином, вимога банку про стягнення комісії в даному спорі є безпідставною. Щодо вимоги про стягнення 12 122,85 грн штрафу, то суд вважав, що така також не підлягає задоволенню. Суд врахував висновки Конституційного Суду України, зроблені у рішенні від 10.11.2011р. по справі №1-26/2011. Отже, суд вважав, що сплата штрафу у відсотках від суми Кредиту встановлена у Кредитному договорі на незаконних засадах. Тому у стягненні 12122,85 грн штрафу суд відмовив. Таким чином, суд вважав, що заборгованість по тілу кредиту у розмірі 26939,66 грн та заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками у розмірі 1388,85 грн підлягають стягненню з ОСОБА_1 в користь позивача, у стягненні комісії та штрафу слід відмовити. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд зробив висновок, що позов підлягає до часткового задоволення. Також суд встановив, що згідно оригіналу платіжного доручення, позивачем при пред`явленні позовної заяви до суду сплачено судовий збір в розмірі 1921,00 грн. Позов задоволено на 63 %, а тому суд вважав, що з ОСОБА_1 слід стягнути на користь АТ «Мегабанк» судові витрати у розмірі 1210,23 грн.

Колегія суддів вважає, що такі висновки відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

27.09.2019 АТ «Мегабанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором №33-902-850-2-19-Г від 16.04.2019р. в розмірі 44 694,36 грн., що складається з залишкової суми заборгованості за кредитом 26 939, 66 грн., залишку нарахованих та несплачених процентів 1388,85 грн., залишку нарахованої та несплаченої комісії 4243,00 грн., штрафу за кредитним договором 12122,83 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Мегабанк» судовий збір та судові витрати, пов`язані із вирішенням спору.

В обґрунтування своїх вимог покликалися на те, що відповідно до укладеного договору №33-902-850-2-19-Г від 16.04.2019 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 26939,66 грн на строк з 16.04.2019 року до 15.04.2021 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% річних. АТ «Мегабанк» повністю виконав свої зобов`язання згідно кредитного договору, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 26393,66 грн, що стверджується особистим підписом відповідача в заяві на видачу готівки від 16.04.2019 року. Відповідач в порушення умов договору, своєчасно та у повній сумі не сплачував щомісячні платежі за період з 01.04.2019 року по 02.09.2019 року включно, що стверджується банківськими виписками з особових рахунків відповідача № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 - за період з 16.04.2019 року по 02.09.2019 року. Внаслідок чого в нього виникла заборгованість, що станом на 09.09.2019 року становить 44694,36 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 26939,66 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 1388,85 грн, комісія 4243,00 грн, штраф 12122,85 грн.

Як вбачається із матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, відповідно до Кредитного договору №33-902-850-2-19-Г від 16.04.2019 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 26939,66 грн на строк з 16.04.2019 року до 15.04.2021 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% річних.

Позивач свої обов`язки перед позичальником виконав, надавши відповідачці кредит в розмірі 26939,66 грн.

Однак, ОСОБА_1 своєчасно та у повній сумі не сплачувала щомісячні платежі за період з 01.04.2019 року по 02.09.2019 року включно, що стверджується банківськими виписками з особових рахунків відповідача № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 - за період з 16.04.2019 року по 02.09.2019 року. В результаті цього утворилась заборгованість.

Згідно наданого банком розрахунку станом на 09.09.2019 року заборгованість ОСОБА_1 перед банком становить 44694,36 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 26939,66 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 1388,85 грн, комісія 4243,00 грн, штраф 12122,85 грн.

За правилами частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

Положеннями частини п`ятої статті 11, статті 18 Закону «Про захист прав споживачів» передбачено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Пунктом 2.8 кредитного договору передбачено, що розмір комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості, в % від суми кредиту сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця в розмірі 3,15% від суми кредиту.

Колегія суддів приходить до висновку, що ці положення договору є несправедливими, оскільки містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредитної заборгованості, і це є підставою для визнання таких положень недійсними з моменту їх укладення.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168 (чинних на час укладення договору), визначено, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

За положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року по справі № 531/648/15-ц.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, відповідно, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником. Так як надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам самої кредитної установи (банку), то такі дії не є послугами, що надаються клієнту-позичальнику.

Вказане відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 12 серпня 2019 року у справі №387/129/17.

Враховуючи вказане, суд першої інстанції вірно відмовив в частині вимог про стягнення заборгованості за комісією.

Окрім цього, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні вимогипро стягнення 12122,85 грн. штрафу зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені).

Згідно ч. 2 ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

З п.6.3 ж Кредитного договору від 16.04.2019 року вбачається, що у разі порушення строків сплати ануїтентних платежів та/або комісійної винагороди понад 90 календарних днів Позичальник сплачує Кредитодавцеві штраф у розмірі 45% від суми Кредиту.

Зважаючи на вказане, судом першої інстанції вірно встановлено, що статтею 549 ЦК України чітко визначено порядок обчислення штрафу: у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання та у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання відповідно.

Відтак, суд вірно вважав, що сплата штрафу у відсотках від суми Кредиту встановлена у Кредитному договорі на незаконних засадах, з посиланням, також, і на висновки Конституційного суду України у рішенні від 10.11.2011 року у справі №1-26/2011 за якими держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків, має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Держава, як вказується у цьому рішенні, забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин ( споживача) а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Конституційний Суд України у своєму рішенні вказав, що дія положень статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яка передбачає такі права споживача, зокрема право споживача протягом певного терміну відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин, не бути примушеним під час виконання кредитного договору сплачувати платежі, встановлені на незаконних засадах; та інші, поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту.

Таку умову договору, як незаконну, відповідно теж слід вважати нікчемною та такою, що не підлягає визнанню недійсною.

Тому у стягненні 12122,85 грн. штрафу суд теж відмовив правильно.

Зважаючи на вказане, доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу слід відхилити, рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, на які правильно посилався суд першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Мегабанк» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 21 січня 2021 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Т.І. Приколота

М.М. Шандра