ПОСТАНОВА

Іменем України

05 серпня 2021 року м. Кропивницький

справа № 398/4106/20

провадження № 22-ц/4809/1075/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Єгорової С.М., Чельник О.І.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

представник «АІА Фінанс Груп»-Дешко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Швець Сергія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30.03.2021, суддя Крімченко С.А., по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 25.03.2019 року між ТОВ «АІА Фінанс Груп» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № 1874207.

Договір укладено в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті credit365.ua, підписана електронним цифровим підписом позивача 14.02.2019 року та акцептована відповідачем 25.03.2019 року, шляхом підписання електронним підписом (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205, ст. 638, ст. 639 Цивільного Кодексу України) заявки відповідача № 1874207 від 25.03.2019 про укладення договору кредиту на обраних відповідачем умовах: строк кредиту 22 днів, сума кредиту 5500,00 грн., сума процентів 1 435 грн.

Грошові кошти у сумі 5500,00 грн. перераховані позивачем на рахунок відповідача 25.03.2019 року про що свідчить довідка ТОВ «Платежі онлайн Україна» № 11/09 від 17.09.2020 року. З урахуванням усіх платежів відповідача, останнім днем оплати є 08.05.201 року.

Позивач зазначив, що відповідачем у вказаний термін кредит не повернуто, проценти не сплачено. Водночас відповідачем вносились платежі для відтермінування строку повернення кредиту. Станом на день складання позовної заяви прострочення відповідача з повернення кредиту становило 544 днів. Станом на 02.11.2020 року заборгованість відповідачем становить 48064,45 грн.

Просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 49962, 90 грн. та судові витрати.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30.03.2021 позов задоволено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції, у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначено, що останнім днем сплати є 08.05.2019, а тому у межах строку кредитування відповідач мав, зокрема, повертати позивачу кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 19.05.2021 по справі відкрито апеляційне провадження.

До суду надано відзив на апеляційну скаргу від позивача, в якому заперечується проти задоволення апеляційної скарги.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 03.06.2021 справу призначено до розгляду.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 05.08.2021 продовжено строк розгляду справи.

05.08.2021 на електронну адресу суду від представника відповідача адвоката Швець Сергія Володимировича надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою ОСОБА_1 .

Згідно ч.1 ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Суд апеляційної інстанції перевірив доводи викладені в клопотанні і дійшов висновку, що підстави для відкладення розгляду справи відповідно до ч.1 ст. 372 ЦПК України відсутні, оскільки до клопотання не надані докази на підтвердження викладених обставин.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені доводи частково спростовують висновки суду першої інстанції.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що 05.03.2019 року між ТОВ «АІА Фінанс Груп» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № 1874207. Договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції ( оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті credit.365ua, підписана електронним цифровим підписом позивача 14.02.2019 року та акцептована відповідачем 25.03.2019 року, шляхом підписання електронним підписом відповідача індивідуальної пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту та заявки відповідача №1874207 від 25.03.2019 року про укладення договору кредиту на обраних відповідачем умовах.

Безпосередньо дії відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі відображені в Реєстрі (Log File) дій клієнта та ТОВ « АІА ФІНАНС ГРУП» щодо укладення зазначеного договору(а.с.34).

Відправлення SMS-повідомлень, надісланих відповідачу, в тому числі для укладення договору, підтверджується доданим до позовної заяви Витягом з реєстру (а.с.35-36).

Суд першої інстанції зазначив, що посилання позивача на обставини укладання між сторонами зазначеного вище договору про надання кредиту в електронній формі, відповідають положенням Закону України «Про електронну комерцію», ця обставина підтверджується заявкою № 1874207 від 25.03.2019 року, де відповідач ОСОБА_1 зазначеною заявою ідентифікував себе в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, надавши про себе відповіді, данні паспорту, банківського (карткового) рахунку та банківської установи, та шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним Законом про е-комерцію, підписав зазначену заяву (а.с.27-32).

Згідно довідки ТОВ «Платежі Онлайн Україна» від 17.09.2020 року №11/09 грошові кошти у розмірі 5500 грн. перераховані 25.03.2019 року на платіжну картку, код авторизації 504415, призначення: виплата кредиту ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 за Договором кредиту, заявка 1874207 від 26.03.2019 року (а.с.37).

Термін для повернення відповідачем кредиту та нарахованих процентів за договором до 16.04.2019 року.

Відповідачем у вказаний термін кредит не повернуто, проценти не сплачено, однак 16.04.2019 року та 01.05.2019 року були сплачені грошові суми для відтермінування строку повернення кредиту, що підтверджується реєстром платежів клієнта станом на 02.11.2020 року (а.с.38).

Відповідно до п. 7.4 Договору у випадку припинення дії, або закінчення строку дії Договору, сторони не звільняються від обов`язку виконання зобов`язань, що виникли під час його дії. При цьому непогашені грошові зобов`язання повертаються стороною, що прострочила з урахуванням п.2 ст.625 ЦК України, з процентами у розмірі згідно п. 2.11 Договору.

Суд першої інстанції зазначив, що з урахуванням наведених положень, за період прострочення повернення кредиту за користування кредитом нараховані проценти згідно п. п. 2.9, 2.11 Договору в розмірі 43574,20 грн.

Згідно п. 4.2 Договору у випадку прострочення строку повернення кредиту позичальник сплачує за кожний день неповернення кредиту пеню від суми кредиту у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, але не більше 15 відсотків суми простроченого платежу.

Так пеня за період прострочення становить 705,60 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідач має сплатити інфляційні втрати у розмірі 133,10грн.

Надані ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» розрахунки процентів нарахованих відповідно п. п. 2.9, 2.11 Договору, пені, інфляційних втрат судом перевірені та є вірними. Зазначені розрахунки відповідачем не спростовані, контр-розрахунки не надані.

Загальний розмір заборгованості за Договором становить 49962,90 грн.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

З матеріалів справи вбачається, що 05.03.2019 року між ТОВ «АІА Фінанс Груп» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № 1874207. Договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції ( оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті credit.365ua, підписана електронним цифровим підписом позивача 14.02.2019 року та акцептована відповідачем 25.03.2019 року, шляхом підписання електронним підписом відповідача індивідуальної пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту та заявки відповідача №1874207 від 25.03.2019 року про укладення договору кредиту на обраних відповідачем умовах.

Зазначені обставини сторонами не оспорюються тому не є предметом дослідження.

Умови договору містяться в розділі ІІІ оферти.

Згідно п. 1.1 договору кредитодавець надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит та сплатити нараховані проценти на умовах, передбачених договором та погодженою кредитодавцем заявкою позичальника.

Відповідно до п. 2.1 договору договір укладається за погодженою заявкою позичальника.

Згідно п. 2.2. договору сума кредиту та строк повернення кредиту обрані позичальником у власному особистому на підставі умов договору відображаються і п.1.1. Договору.

Відповідно до п. 2.5 договору датою надання кредиту вважається дата зарахування грошових коштів на рахунок позичальника.

Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в день надання кредиту.

Відповідно п.2.6 кредит надається на строк згідно п.1.1. Договору, але в будь якому випадку до одного місяця

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач взяв кредит у розмірі 5500 грн. на 22 дні з одночасною сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1435 грн.

Згідно довідки ТОВ «Платежі Онлайн Україна» від 17.09.2020 року №11/09 вбачається, що грошові кошти у розмірі 5500 грн. перераховані 25.03.2019 року на платіжну картку, код авторизації 504415, призначення: виплата кредиту ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 за Договором кредиту, заявка 1874207 від 26.03.2019 року (а.с.37).

Згідно п. 2.9 договору позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за кредитом, визначені п. 2.8 договору, в останній день строку користування кредитом.

Термін для повернення відповідачем кредиту та нарахованих процентів за договором до 16.04.2019 року .

Відповідачем у вказаний термін кредит не повернуто, проценти не сплачено, однак 16.04.2019 року та 01.05.2019 року направлено повідомлення про укладення Угоди про відтермінування строку повернення кредиту, відповідно наступними датами повернення були - 01.05.2019 р. та 08.05.2019 р.

Відповідачем сплачені грошові суми для відтермінування строку повернення кредиту, що підтверджується реєстром платежів клієнта станом на 02.11.2020 року (а.с.38).

Матеріали справи підтверджують, що станом на дату повернення кредиту - 08.05.2019 року сума до сплати з врахуванням кретиту та відсотків становить - 6946 грн.

Згідно п. 2.10 Договору процентна ставка є змінною. Починаючи з другого дня за останнім днем строку користування кредитом плата за користування кредитом збільшується наступним чином: процентна ставка за користування кредитом нараховується щоденно і становить 1,5% від суми отриманого позичальником кредиту за кожен день з моменту закінчення строку користування, до моменту фактичного повернення кредиту. Обовязок сплати процентів згідно даного пункту договору виникає у позичальника в день, наступний за днем нарахування.

З матеріалів справи вбачається, що за період прострочення зобов`язання за користування кредитом відповідачу нараховані проценти згідно п. п. 2.8, 2.10 Договору в розмірі 43574,20 грн.

Згідно п. 4.2 Договору у випадку прострочення строку повернення кредиту позичальник сплачує за кожний день неповернення кредиту пеню від суми кредиту у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, але не більше 15 відсотків суми простроченого платежу.

Так пеня за період прострочення становить 705,60 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно з частиною першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» визначені у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами частини першої цієї статті, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ураховуючи наведене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком дії договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Відповідно до умов кредитного договору, кінцевий термін повернення кредиту 08 травня 2019 року, а тому саме з цієї дати сплив строк кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), визначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду, викладеними від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 19 травня 2020 року в справі № 910/23028/17 (провадження № 12-286гс18).

З матеріалів справи вбачається, що позивач після закінчення строку кредитування продовжив нараховувати проценти за договором відповідно до п. п. 2.8, 2.10 Договору.

Враховуючи вищезазначене, суд першої на вказане уваги не звернув, а тому дійшов до помилкового висновку стосовно стягнення з відповідача процентів за кредитом у розмірі 43574,20 грн.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи, зокрема розрахунку наданого позивачем на підтвердження позову вбачається, що інфляційні втрати становлять 133,10 грн. які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача оскільки не спростовані відповідачем.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи до уваги встановленні обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції при розгляді справи не встановив дійсні обставини по справі, допустив порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким позов задоволено частково.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга та позов задоволені частково, тому судові витрати понесені у зв`язку з апеляційним переглядом справи розподіляються пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Швець Сергія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30.03.2021 скасувати. Ухвалити нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» (Код )

- заборгованість за кредитним договором у розмірі 5 500 грн.(п`ять тисяч п`ятсот ),

- відсотки за користування кредитом у розмірі 1446 грн. (одна тисяча чотириста сорок шість),

- інфляційні втрати у розмірі 133,10 грн. (сто тридцять три гривень десять коп..),

- пеню у розмірі 705,60 грн. (сімсот п`ять гривень шістдесят коп..),

всього 7784,47 грн. (сім тисяч сімсот вісімдесят чотири гривень сорок сім коп..).

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь «АІА Фінанс Груп» судовий збір у розмірі 327,70 грн.

Стягнути з АІА Фінанс Груп» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2661,44 грн.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: