1Справа № 335/9218/21 2/335/2956/2021
24 листопада 2021 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Стеценка А.В., за участю секретаря судового засідання Резніченко Ю.В., у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Електро Лізинг» про стягнення заборгованості за договором оренди обладнання з обов`язковим викупом, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Електро Лізинг» про стягнення заборгованості за договором оренди обладнання з обов`язковим викупом.
В обґрунтування позову зазначив, що 15.08.2019 між ОСОБА_1 та ТОВ «Електро Лізинг» було укладено Договір купівлі-продажу обладнання за № 15-08-2019-2/1 та Договір оренди обладнання з обов`язковим викупом за № 15-08-2019-2/2.
Відповідно до п. 1 Договору купівлі-продажу обладнання за № 15-08-2019-2/1 від 15.08.2019 ТОВ «Електро Лізинг» передав у власність ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 прийняв у власність та оплатив обладнання, а саме: зарядні пристрої (станції для електромобілів).
Згідно п. 1 Договору оренди обладнання з обов`язковим викупом за №15-08-2019-2/2 від 15.08.2019 та згідно Специфікації №1, що є додатком до нього, ОСОБА_1 передав у строкове платне користування ТОВ «Електро Лізинг», а ТОВ «Електро Лізинг» прийняло обладнання.
Згідно п. 4.1 Договору оренди обладнання з обов`язковим викупом за №15-08-2019-2/2 від 15.08.2019, розмір орендної плати за весь об`єкт, що орендується, вцілому складає 2,62% в місяць від суми, яка вказана в п.1.1.1 даного договору.
Згідно п. 5.1. вказаного Договору, його дія припиняється внаслідок закінчення терміну його дії.
Відповідно до п. 6 Договору оренди обладнання з обов`язковим викупом за № 15-08-2019-2/2 від 15.08.2019, об`єкт оренди вважається переданим в оренду і повернутим з моменту підписання відповідної специфікації об`єкта оренди.
Станом на 15.08.2020 дія Договору оренди обладнання з обов`язковим викупом за №15-08-2019- 2/2 від 15.08.2019 припинено внаслідок закінчення терміну (строку) дії цього договору.
Крім того, 24.08.2019 між ОСОБА_1 та ТОВ «Електро Лізинг» було укладено Договір купівлі-продажу обладнання за № 24-08-2019-1/1 та Договір оренди обладнання з обов`язковим викупом за № 24-08-2019-1/2.
Відповідно до п. 1 Договору купівлі-продажу обладнання за № 24-08-2019-1/1 від 24.08.2019 ТОВ «Електро Лізинг» передав у власність ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 прийняв у власність та оплатив обладнання, а саме: зарядні пристрої (станції для електромобілів).
Згідно п. 1 Договору оренди обладнання з обов`язковим викупом за №24-08-2019-1/2 від 24.08.2019 та згідно Специфікації №1, що є додатком до нього, ОСОБА_1 передав у строкове платне користування ТОВ «Електро Лізинг», а ТОВ «Електро Лізинг» прийняло обладнання.
Зарядні станції введені в експлуатацію за адресою: АДРЕСА_2 , вартість станції - 4 000 (чотири тисячі) доларів США. Згідно офіційного курсу Національного банку України на дату укладання вказаних договорів вартість об`єкту становила 100800 гривень.
Згідно п. 4.1 Договору оренди обладнання з обов`язковим викупом за №24-08-2019-1/2 від 24.08.2019, розмір орендної плати за весь об`єкт, що орендується, в цілому складає 2,33% в місяць від суми, яка вказана в п.1.1.1 даного договору.
Згідно п. 5.1. вказаного Договору, його дія припиняється внаслідок закінчення терміну його дії.
Відповідно до п. 6 Договору оренди обладнання з обов`язковим викупом за № 24-08-2019-1/2 від 24.08.2019, об`єкт оренди вважається переданим в оренду і повернутим з моменту підписання відповідної специфікації об`єкта оренди.
Станом на 24.08.2020 дія Договору оренди обладнання з обов`язковим викупом за №24-08-2019- 1/2 від 24.08.2019 припинено внаслідок закінчення терміну (строку) дії цього договору.
Станом на 25.08.2021 специфікацій, договорів або додаткових угод до договору оренди, що свідчать про переукладання договору на новий строк або продовження його дії, позивачеві надано не було. Об`єкти оренди ОСОБА_1 не повернули, зобов`язання по викупу об`єктів оренди орендарем не виконано.
Ухвалою судді від 06.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, сторонам надано строк для подання заяв по суті справи, призначено судове засідання.
У судове засідання позивач не з`явився, представником позивача подану до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення.
Відповідач, який повідомлявся судом про день, час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 7 ст. 128 ЦПК України, не з`явився. Відзиву на позов, заяв про розгляд справи за його відсутності не надавав.
За таких обставин, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення за відсутності учасників справи, на підставі доказів, які є в матеріалах справи, без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенню ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 15.08.2019 між ОСОБА_1 та ТОВ «Електро Лізинг» було укладено Договір купівлі-продажу обладнання за № 15-08-2019-2/1 та Договір оренди обладнання з обов`язковим викупом за № 15-08-2019-2/2.
Відповідно до п. 1 Договору купівлі-продажу обладнання за № 15-08-2019-2/1 від 15.08.2019 ТОВ «Електро Лізинг» передав у власність ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 прийняв у власність та оплатив обладнання, а саме: зарядні пристрої (станції для електромобілів).
Згідно п. 1 Договору оренди обладнання з обов`язковим викупом за №15-08-2019-2/2 від 15.08.2019 та згідно Специфікації №1, що є додатком до нього, ОСОБА_1 передав у строкове платне користування ТОВ «Електро Лізинг», а ТОВ «Електро Лізинг» прийняло обладнання.
Згідно п. 4.1 Договору оренди обладнання з обов`язковим викупом за №15-08-2019-2/2 від 15.08.2019, розмір орендної плати за весь об`єкт, що орендується, вцілому складає 2,62% в місяць від суми, яка вказана в п.1.1.1 даного договору.
Згідно п. 5.1. вказаного Договору, його дія припиняється внаслідок закінчення терміну його дії.
Відповідно до п. 6 Договору оренди обладнання з обов`язковим викупом за № 15-08-2019-2/2 від 15.08.2019, об`єкт оренди вважається переданим в оренду і повернутим з моменту підписання відповідної специфікації об`єкта оренди.
Станом на 15.08.2020 дія Договору оренди обладнання з обов`язковим викупом за №15-08-2019- 2/2 від 15.08.2019 припинено внаслідок закінчення терміну (строку) дії цього договору.
Крім того, 24.08.2019 між ОСОБА_1 та ТОВ «Електро Лізинг» було укладено Договір купівлі-продажу обладнання за № 24-08-2019-1/1 та Договір оренди обладнання з обов`язковим викупом за № 24-08-2019-1/2.
Відповідно до п. 1 Договору купівлі-продажу обладнання за № 24-08-2019-1/1 від 24.08.2019 ТОВ «Електро Лізинг» передав у власність ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 прийняв у власність та оплатив обладнання, а саме: зарядні пристрої (станції для електромобілів).
Згідно п. 1 Договору оренди обладнання з обов`язковим викупом за №24-08-2019-1/2 від 24.08.2019 та згідно Специфікації №1, що є додатком до нього, ОСОБА_1 передав у строкове платне користування ТОВ «Електро Лізинг», а ТОВ «Електро Лізинг» прийняло обладнання.
Зарядні станції введені в експлуатацію за адресою: АДРЕСА_2 , вартість станції - 4 000 (чотири тисячі) доларів США. Згідно офіційного курсу Національного банку України на дату укладання вказаних договорів вартість об`єкту становила 100800 гривень.
Згідно п. 4.1 Договору оренди обладнання з обов`язковим викупом за №24-08-2019-1/2 від 24.08.2019, розмір орендної плати за весь об`єкт, що орендується, в цілому складає 2,33% в місяць від суми, яка вказана в п.1.1.1 даного договору.
Згідно п. 5.1. вказаного Договору, його дія припиняється внаслідок закінчення терміну його дії.
Відповідно до п. 6 Договору оренди обладнання з обов`язковим викупом за № 24-08-2019-1/2 від 24.08.2019, об`єкт оренди вважається переданим в оренду і повернутим з моменту підписання відповідної специфікації об`єкта оренди.
Станом на 24.08.2020 дія Договору оренди обладнання з обов`язковим викупом за №24-08-2019- 1/2 від 24.08.2019 припинено внаслідок закінчення терміну (строку) дії цього договору.
Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, позивач свої зобов`язання виконав та надав відповідачу грошові кошти у розмірі 16 000 доларів США у національній валюті, що на день укладення Договору №15-08-2019-2/1 за офіційним курсом НБУ складало 402560 грн. та грошові кошти у розмірі 4 000 доларів США у національній валюті, що на день укладення Договору №24-08-2019-1/1 за офіційним курсом НБУ складало 100800 грн.
Відповідно до п. 8.1. укадених Договорів, Орендар зобов`язується викупити об`єкт оренди в кінці строку дії цього Договору, або достроково у будь-який час на вимогу орендодавця, за умови письмового повідомлення Орендодавцем Орендаря на поштову адресу, або подання особисто, під розпис про вручення повідомлення, уповноваженій особі (працівнику) Орендаря за реквізитами визначеними у цьому Договорі не пізніше ніж за 1 місяць до дати обов`язкового викупу. Право власності на майно, що є об`єктом оренди, у такому разі переходить до Орендаря після сплати останнім Орендодавцю повної суми орендної плати, нарахованої відповідно до умов цього договору, та всієї суми обов`язкового викупного платежу в гривні, еквівалентної доларів США, за офіційним курсом НБУ на день повернення коштів. Сплата всієї суми Орендодавцю відбувається шляхом перерахування відповідної суми грошових коштів на банківський рахунок Орендодавця, або готівковими коштами на розсуд останнього, з урахуванням умов чинного законодавства.
Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору, як зазначено у ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Відповідно до ст. ст. 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Згідно ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ч.1 ЦК України).
Згідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Станом на час подання вказаного позову до суду, відповідач не сплатив позивачу кошти за оренду обладнання, як і не виплатив вартість такого обладнання, що свідчить про те, що відповідач добровільно умови договору не виконує, а відтак у ході судового розгляду цивільної справи знайшли своє підтвердження доводи позивача про порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором оренди обладнання з обов`язковим викупом.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідач, якій прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Розглянувши вимогу позивача про стягнення спричиненої моральної шкоди, суд виходить з наступного.
Обґрунтовуючи свої вимоги щодо стягнення моральної шкоди, позивач зазначив, що протиправними діями відповідача йому були завдані моральні страждання, які полягали у наступному: позивач позбавлений можливості реалізувати своє право, як власника майна яке полягає у володінні та отриманні грошових коштів за використання майна, позивач витрачає свій час на вирішення питання щодо повернення своїх коштів, що виразилося у порушенні людської гідності позивача та негативно вплинуло на стан здоров`я та самопочуття позивача .
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
У п. 5 зазначеної постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до п. 9 зазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного.
У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.
Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.
Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). У разі недотримання вищезазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 18.12.2018 у справі №910/4881/18, від 03.04.2020 у справі № 920/653/19.
Матеріалами справи підтверджується, а відповідачем не спростовано факт виконання адвокатом позивача усього обсягу послуг, перелічених у Звіті до акту наданих послуг.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову і позовні вимоги задоволено в повному обсязі, відповідно до статті 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 8744 гривні 50 копійок.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Електро Лізинг» про стягнення заборгованості за договором оренди обладнання з обов`язковим викупом задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Електро Лізинг» на користь держави судовий збір у розмірі 8744 (вісім тисяч сімсот сорок чотири) гривні 50 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя, який ухвалив оскаржуване рішення, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .
Суддя А.В. Стеценко