Справа № 357/2782/20 Головуючий в суді І інстанції Кошель Л.М.
Провадження № 22ц-824/2140/2021 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

16 січня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Матвієнко Ю.О. та Поливач Л.Д.,-

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСББ «Бульвар Княгині Ольги, 15», третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості по заробітній платі,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивовано тим, що 8 грудня 2017 року вона була прийнята на роботу бухгалтером по сумісництву на 0,75% ставки до ОСББ «Бульвар Княгині Ольги, 15», а 20 грудня 2019 року в.о. голови правління ОСББ «Бульвар Княгині Ольги, 15» ОСОБА_2 було видано наказ про її звільнення, з яким її було ознайомлено лише 10 січня 2020 року, однак сам наказ їй не надали і поштою їй не направляли. У подальшому їй було закрито доступ до роботи з «Приват24» і вона не мала можливості виконувати свої трудові обов`язки.

Вказує, що з 11 січня 2020 року їй перестали виплачувати заробітну плату, однак вона вважає наказ про звільнення не законним, а невиплату їй заробітної плати після видачі цього наказу такою, що суперечить ст.115 КЗпП та ст.24 Закону України «Про оплату праці», тому просила суд стягнути з ОСББ «Бульвар Княгині Ольги, 15» на її користь заборгованість по виплаті заробітної плати у сумі 8571,43 грн. за період з 11 січня 2020 року по 13 березня 2020 року.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2020 року

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається зокрема на те, що відповідач не надав доказів на підтвердження факту законності її звільнення, оскільки з наказом про звільнення її не було ознайомлено в передбаченому законом порядку і вона не була присутня при складанні акту про її відмову підписуватися про ознайомлення з цим наказом, а тому вона і неповинна була заявляти позовні вимоги про скасування цього наказу.

У свою чергу ОСББ «Бульвар Княгині Ольги, 15» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому погоджується з висновками суду першої інстанції та посилається зокрема на те, що аргументи, які на думку апелянта проігнорував суд першої інстанції, не стосуються суті позовних вимог, а тому правові підстави для стягнення заборгованості по заробітній платі відсутні, через що просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним її залишити без задоволення з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що 20 грудня 2019 року ОСББ «Бульвар Княгині Ольги, 15» ОСОБА_2 видано наказ про звільнення ОСОБА_1 відповідно до п.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю позивачки займаній посаді та недостатній кваліфікації з 10 січня 2020 року, і позивачка цей наказ не оскаржувала, тому з 10 січня 2020 року ОСОБА_1 не перебуває у трудових відносинах з ОСББ «Бульвар Княгині Ольги, 15», відтак у відповідача не виникло обов`язку по сплаті заробітної плати позивачці після дня звільнення 10 січня 2020 року, при цьому посилання ОСОБА_1 на незаконність її звільнення та недотримання передбаченої законом процедури без оскарження наказу про звільнення є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 листопада 2017 року відповідачем ОСОБА_1 було прийнято на роботу за сумісництвом на посаду бухгалтера ОСББ з окладом згідно штатного розкладу в 0,75 % (а.с.47).

20 грудня 2019 року на підставі наказу № 84 в.о. голови правління ОСББ «Бульвар Княгині Ольги, 15» ОСОБА_1 було звільнено відповідно до п.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю її займаній посаді та недостатній кваліфікації з 10 січня 2020 року (а.с.48).

10 січня 2020 року комісія ОСББ «Бульвар Княгині Ольги, 15» у складі в.о. голови правління ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 склали акт про відмову в підписанні та отриманні ОСОБА_1 наказу №84 від 20.12.2019 року про її звільнення (а.с.49).

При цьому, позивачка вважає, що відповідачем не було дотримано встановленої законом процедури її звільнення та безпідставно не виплачено їй заробітну плату за період з 11 січня 2020 року по 13 березня 2020 року.

Положеннями ст. 94 КЗпП України, заробітна плата, це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган за трудовим договором виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оплату праці» та ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних i колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що місцевий суд правильно виходив з того, що наказом в.о. голови ОСББ «Бульвар Княгині Ольги, 15» від 20 грудня 2019 року позивачку було звільнено з 10 січня 2020 року і позивачка відмовилася від підпису про ознайомлення з ним, що підтверджується матеріалами справи, і цей наказ про звільнення ОСОБА_1 не оскаржувала, тому з 10 січня 2020 року трудові відносини між сторонами були припинені, будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 виконувала роботу і після 10 січня 2020 року, матеріали справи не містять, відтак у відповідача не виникло обов`язоку по сплаті заробітної плати позивачці після припинення трудових відносин, через що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи ОСОБА_1 про те, що наказ про її звільнення незаконний, і вона не повинна його оскаржувати, оскільки він їй не надсилався, колегія суддів вважає безпідставними, позаяк ОСОБА_1 було ознайомлено з цим наказом, а наведені позивачкою доводи щодо відсутності підстав для оскарження нею наказу про звільнення не ґрунтуються на вимогах закону і не пов`язані з неможливістю пред`явити позовні вимоги про визнання наказу про звільнення незаконним.

Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: