Справа № 415/243/21
Провадження № 2/415/865/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2021 року місто Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області

у складі: головуючої судді Луньової Д.Ю.,

за участі секретаря Жукової Д.Д.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про визнання права власності за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

До Лисичанського міського суду Луганської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про визнання права власності за набувальною давністю.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власницею 1/3 частини спірної квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22.02.1995 р.; 1/ 3 частки зазначеної квартири на підставі цього ж свідоцтва належать ОСОБА_2 , який є сином позивачки, а ще 1/3 частки на підставі цього ж свідоцтва належали ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .. З 1995 р. позивачка мешкає в спірній квартирі, сплачу комунальні платежі, тобто відкрито володіє як своєю часткою, так і частками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , після якої ніхто спадщину не прийняв. Оскільки позивачка не може до приватизувати частку померлої через те, що зараз не проводиться приватизація через створення ВЦА в м. Лисичанську, вона звернулась до суду з даним позовом. Крім того, порушене право позивачки на отримання субсидії, тому вона, посилаючись на ст. 344 ЦК України, просить визнати за нею право власності на 2/3 частини спірної квартири.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, на задоволенні позову наполягає.

Відповідач ОСОБА_2 надав суду заяву, в якій визнав позовні вимоги та просив розглянути справу без його участі.

Представник Відповідача - Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, у вирішенні спору покладався на розсуд суду.

Суд розглядає справу без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм правом та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронним доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ст. 77 ЦПК України належним визнається доказ, який містить інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми доказами у відповідності до ст. 80 ЦПК Україниє докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони.

Дослідивши матеріали справи суд встановив.

З копії свідоцтва про право власності на житло від 22.02.1995 р. (а.с. 12), що квартира за адресою АДРЕСА_1 дійсно належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_3 1/3 частка та членам її сім`ї: ОСОБА_1 1/3 частка та ОСОБА_2 1/3 частка

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 7), копії свідоцтва про укладання шлюбу НОМЕР_2 (а.с. 5), що ОСОБА_2 є сином ОСОБА_1 .

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.18), що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З довідки від 03.03.1999 р. (а.с. 13), що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Тривалий час доглядала та вела спільне господарство з ОСОБА_4 , по день смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_1 та проводила її поховання; довідка видана для пред`явлення в нотаріальну контору.

З довідки керівника вуличного комітету від 24.12.2020 р. (а.с. 16), що ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 мешкає за вказаною адресою тривалий час, з 1992 р. по теперішній час. ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає з 2008 р.

З довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб станом на 12.12.2020 р. за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17), що до складу зареєстрованих входять ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Предметом спору (зміст позовних вимог) є визнання права власності на частку майна. Підставою набуття права власності позивачем зазначається набувальна давність.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Отже, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років.

Аналізуючи поняття добросовісності володіння як ознаки набувальної давності за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений в тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності, а саме зазначених у частині першій статті 344 ЦК України: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суд у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17.

Позивачкою не надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження наявності правових підстав щодо володіння спірним нерухомим майном, а відповідно й наявності у неї добросовісності такого володіння. Позивачці достеменно було відомо, що частка спірного нерухомого майна, на яку вона просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю, належить на праві власності її сину, що ж стосується, частки, яка належала померлій ОСОБА_3 , то з досліджених судом доказів вбачається, що мають місце правовідносини із спадкування, а тому в даному випадку на момент заволодіння спірним майном у позивачки була відсутня добросовісність володіння.

Позов про визнання права власності за набувальною давністю не може заявляти особа, яка володіє ним за волею власника і завжди знала, хто є власником цього майна.

Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 28 квітня 2020 року у справі № 552/1354/18.

Крім того, діюче цивільне законодавство передбачає законі підстави набуття та відчуження права власності, у тому числі на договірних умовах.

Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи, що суд дійшов переконання що у задоволенні у позову слід відмовити, то судові витрати по сплаті судового збору слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, ст. ст. 328, 344 ЦК України, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 84, 89, 141, 158, 160, 223, 247, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про визнання права власності за набувальною давністю відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Луганського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Д.Ю. Луньова