У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

21.01.2021

Справа № 522/952/21

Провадження №2-0/522/17/21

Суддя Приморського районного суду м. Одеса Кріль Х.С. розглянула матеріали заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк», -

В С Т А Н О В И В :

18.01.2021 до суду надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа ПАТ «МТБ Банк», подана в порядку окремого провадження.

Заявник просить встановити факт недостовірної інформації, розміщеної на інформаційному сайті в мережі Інтернет «Національний антикорупційний портал «Антікор» (https://antikor.com.ua), поширеної в публікаціях:

1) за авторством ОСОБА_2 від 30.11.2020 « ІНФОРМАЦІЯ_1 " за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2

2) за авторством ОСОБА_2 від 04.12.2020 «ІНФОРМАЦІЯ_4 » за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3

Заявник ОСОБА_1 вважає, що інформація, розміщена на інформаційному сайті в мережі Інтернет «Національний антикорупційний портал «Антікор» є недостовірною. На переконання заявника, факт недостовірності поширеної інформації доводиться тим, що немає судових рішень, кримінальних проваджень, в межах яких встановлено протиправні дії з боку посадових осіб ПАТ «МТБ Банк», зокрема ОСОБА_1 , який є головою правління банку, не перебуває в статусі підозрюваного чи обвинуваченого у жодному кримінальному провадженні. Тобто, оскаржувані твердження зроблені не в рамках кримінального чи іншого провадження, а поширена щодо заявника інформація стосується звинувачення у фінансуванні російських терористів, "відмиванні грошей".

Також у поширюваній інформації, стверджується про участь ПАТ «МТБ Банк» та ОСОБА_1 в проведенні «обготівковування, відмивання коштів», внаслідок чого Національним банком України на ПАТ «МТБ Банк» було накладено штрафні санкції. Проте цей факт спростовується тим, що рішення Національного банку України про накладення штрафу на банк за здійснення ризикової діяльності оскаржувалось в судовому порядку. Судовим рішенням, яке вже набрало законної сили, спростовано факт ризикової діяльності банку. Відсутні також будь-які факти, що підтверджують перебування банку у «санкційних списках».

У зв`язку з цим, заявник зауважує, що оскільки інформація є недостовірною, поширення її у вказаних публікаціях принижує його честь, гідність, шкодить діловій репутації як публічної особи та голови правління банку, порушує його особисті немайнові права. Поширена інформація є твердженням про факти, яких не існує, які не можуть бути підтверджені, тому оспорювана інформація підлягає спростуванню.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі Суд виходить з наступного.

Конституція України гарантує кожному право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію (частина 4 статті 32).

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Національним законодавством, а саме частиною 1 статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до статті 275 ЦК України вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві.

Разом із тим особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Отже, відповідно до статті 275 ЦК України, захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК України), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК України) тощо.

Спростування недостовірної інформації може здійснюватись як у спосіб захисту честі, гідності, ділової репутації, так і встановлення факту недостовірної інформації. У той же час, перший розрахований на наявність спору та здійснюється в порядку позовного провадження, другий, - коли метою є лише встановлення факту, що має юридичне значення та здійснюється в порядку окремого (непозовного) провадження.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина 1 статті 293 ЦПК України). Відповідно до частини 3 статті 42 ЦПК України у справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.

Отже, характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану, при цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

У зв`язку з цим, суд зважає не лише на характер такої інформації (є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням), а й на те чи наявний суб`єкт, що поширив відповідну інформацію. Від цього також залежить, в якому порядку відбуватиметься захист чи відновлення порушених або оспорюваних прав, інтересів особи.

Так, ОСОБА_1 подав заяву про встановлення факту недостовірної інформації саме в порядку окремого провадження. Заінтересованою особою у такій справі визначив ПАТ «МТБ Банк», головою правління якого він є.

Неможливість встановлення автора статті та власника веб-сайту (https://antikor.com.ua) обгрунтовує тим, що на адвокатський запит було отримано відповідь, що публікації розміщені на зазначеному веб-сайті не є їх авторські, а спростування інформації, зазначеної у публікаціях буде можливим на підставі судового рішення по першоджерелу. Проте інформацію про першоджерело поширеної Національним антикорупційним порталом "Антикор" інформації не надано.

Також на адресу Національного антикорупційного порталу "Антикор", яка розміщена на веб-сторінці у розділі "Контакти" за посиланням https://antikor.com.ua, надсилався адвокатський запит. Проте поштове відправлення повернулось з причин "адресат відсутній за вказаною адресою". Міністерство юстиції України повідомило, що відомості про державну реєстрацію друкованого ЗМІ та/або інформаційного агентства з назвою Національного антикорупційного порталу "Антикор" у Державному реєстрі друкованих ЗМІ та інформаційних агентств як суб`єктів інформаційної діяльності відсутні.

Врахувавши наведені заявником доводи щодо неможливості ідентифікації особи відповідача, Суд виходить з наступного.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.11.2019 у справі №904/4494/18 (провадження № 12-110гс19) дійшла висновку, що «належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб сайту можуть бути витребувані відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.».

Таким чином, у разі, якщо інформація має свого суб"єкта поширення, такий повинен бути відповідачем у справах про спростування недостовірної інформації. А це, в свою чергу, виключає порядок розгляду справи в порядку окремого (непозовного) провадження.

Згідно з ст.1 Закону України «Про авторське право і суміжні права», власник веб-сайту - особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу.

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України №447-р від 22 липня 2003 року «Про адміністрування домену.UA», повноваження адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет здійснює Об`єднання підприємств «Український мережевий інформаційний центр».

Так, відповідно до п.1 вказаного Розпорядження підтримано пропозицію Держкомзв`язку, СБУ та учасників ринку Інтернет в Україні щодо створення об`єднання підприємств «Український мережевий інформаційний центр» з метою управління адресним простором українського сегмента мережі Інтернет, обслуговування та адміністрування системного реєстру і системи домених імен домену верхнього рівня «.UA».

Згідно з п.1.1 Статуту Об`єднання підприємств «Український мережевий інформаційний центр» основною метою діяльності Об`єднання є здійснення суспільно корисної діяльності з управління адресним простром українського сегмента мережі Інтернет, адресним простором в мережі на основі Інтернет - протоколу, в тому числі адміністрування систем і реєстру доменних імен в домені «.UA».

Отже, саме на Об`єднання підприємств «Український мережевий інформаційний центр» покладено повноваження управління адресним простором українського сегмента мережі Інтернет, обслуговування та адміністрування системного реєстру і системи доменних імен домену верхнього рівня «.UA».

Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких має встановити особа, яка звертається до суду.

Натомість, заявник, стверджуючи про неможливість встановити власника веб-сайту Національного антикорупційного порталу "Антикор", посилається лише на відсутність відомостей про державну реєстрацію агентства та відсутність за місцезнаходженням. Також, з метою доведення, що особу відповідача неможливо встановити, заявник не підтвердив, що власником веб-сайту Національного антикорупційного порталу «АНТИКОР» є саме це ангенство.

Разом з тим, представник заявника вів електронну переписку з порталом АНТИКОР за електронною адресою , від імені якого відповідь адвокату надавав юрисконсульт ОСОБА_6 .

Наведені обставини дозволяють дійти висновку, що ідентифікація особи відповідача є можливою, що виключає встановлення факту недостовірної інформації в порядку окремого провадження за участю заявника та заінтересованої особи.

Крім того, зі змісту заяви вбачається, що розміщена інформація, яку ОСОБА_1 має за мету спростувати в судовому порядку, стосується не лише його, а й іншої особи, а саме ОСОБА_7 . Зміст поширеної інформації викладено спільно щодо цих двох осіб і заявник не обгрунтував можливості відмежування фактів окремо щодо кожного з них. Зазначена обставина свідчить, що поширена недостовірна інформація відносно заявника не є такою, що безсумнівно стосується його, а отже, вбачається спір.

Суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження.

Заявник зауважує, що поширена інформація фактично порушує його особисті немайнові права. Інших аргументів, яке ж юридичне значення для нього має встановлення цього факту не наводить. Це свідчить про те, що до суду з даною слід заявою звернутися з метою подальшого захисту немайнових прав у порядку позовного провадження.

Зважаючи на вищенаведене, зі змісту заяви ОСОБА_1 про встановлення факту недостовірної інформації, поширеної на веб сайті https://antikor.com.ua, вбачається спір про право.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Керуючись ст. ст. 293 - 294, 315, 316, 318 ЦПК України, Суд, -

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту недостовірної інформації, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк».

Заявлені вимоги ОСОБА_1 можуть бути розглянуті в позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред`явлення позову.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд міста Одеси протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Х.С. Кріль