СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________________________________________________________________
№2/760/368/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І . Вступна частина

23 березня 2021 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Семененко А.Д.

представників Позивача - ОСОБА_1

представника Відповідача - ОСОБА_2

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання з відшкодування шкоди.

ІІ. Описова частина

У жовтні 2016 року Позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості в розмірі 146516,78 гривень за невиконання зобов`язань, з яких:

-131349,94 гривень - інфляційне збільшення заборгованості;

-15166,84 гривень - 3% річних від простроченої суми.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва Кізюн Л.І. від 21.10.2016 в справі було відкрито провадження.

На підставі розпорядження керівника апарату Солом`янського районного суду м. Києва від 28.09.2018 №1954 проведено повторний автоматизований розподіл справи, і справу передано в провадження судді Коробенка С.В.

Обгрунтовуючи свій позов Позивач посилається на те, що 09.11.2006 рішенням Дніпровського районного суду м. Києва було стягнуто з ОСОБА_5 заборгованість в сумі 47105,12 гривень матеріальної шкоди, 250 гривень за юридичні послуги, 3000 гривень моральної шкоди, а також 471,05 гривень та 8,50 гривень державного мита (всього - 50834,67 гривень).

Позивач зазначав, що на момент подання позову Відповідач так і не розпочав виконувати зазначене рішення, заборгованості не сплачував.

Оскільки Позивач не погасив зазначеної заборгованості, Позивач наполягає на тому, що він має право на стягнення з нього інфляційних втрат та 3% річних за час прострочення заборгованості, які за розрахунком Позивача за період з 10.11.2006 по 17.10.2016 становили 131349,94 гривень та 15166,84 гривень відповідно.

Під час перебування справи в провадженні суду 26 червня 2017 року Відповідач ОСОБА_5 помер (а.с. 72), і в якості його правонаступника до участі в справі було залучено ОСОБА_4 , як єдину спадкоємицю, яка прийняла спадщину. (а.с. 100-158)

20 серпня 2018 року до суду надійшли письмові пояснення на позов від представника Відповідача, в яких викладені заперечення проти позову. Стороною Відповідача заперечується можливість застосування положень ст. 625 ЦК України, яка встановлює відповідальність за порушення грошових зобов`язань в договірних відносинах, оскільки в даному разі мова йде не про договірне зобов`язання, а про обов`язок з відшкодування заподіяної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, представник Відповідача просив застосувати до вимог Позивача наслідки пропуску ним строку позовної давності до заявлених вимог.

У судовому засіданні представник Позивача заявлені вимоги підтримав, а представник Відповідача поти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у письмових поясненнях.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, його неявка не перешкоджає розгляду справи.

ІІІ. Мотивувальна частина

Дослідивши наявні матеріали справи, суд встановив наступне.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09.11.2006 в справі №2-2198/1-2006 з ОСОБА_5 було стягнуто на користь ОСОБА_3 47105,12 гривень матеріальної шкоди, 250 гривень за юридичні послуги, 3000 гривень моральної шкоди, 479,55 гривень державного мита, а всього - 50834,67 гривень.

Безспірно встановлено, що зазначена заборгованість не була погашена ОСОБА_5 у повному обсязі.

Предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 10 листопада 2006 року по 17 жовтня 2016 року за невиконання грошового зобов`язання щодо відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди, підтверджених рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Таким чином, вимоги ОСОБА_3 , спершу заявлені до ОСОБА_5 , були обгрунтовані в правовому розумінні.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 до ухвалення рішення в даній справі помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 26 червня 2017 року. (а.с. 72)

Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 , яка прийняла спадщину після нього, стала ОСОБА_4 , яка була залучена до участі в справі в якості правонаступника Відповідача.

Статтею 1231 Цивільного кодексу України визначені правила спадкування обов`язку відшкодувати майнову шкоду (збитки) та моральну шкоду, яка була завдана спадкодавцем

Так, до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем та обов`язок відшкодування моральної шкоди, завданої спадкодавцем, яке було присуджено судом зі спадкодавця за його життя.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові із спадкодавця за життя спадкодавця.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що із спадкоємця можуть бути стягнуті неустойка (штраф, пеня), в тому числі - штрафні санкції, передбачені ч.2 ст. 625 ЦК України, лише в тому разі, якщо вони були присуджені судом кредиторові із спадкодавця за життя спадкодавця. Оскільки рішення суду про стягнення штрафних санкцій з ОСОБА_5 на момент його смерті не було прийняте, то після його смерті суд не має права притягувати померлого до цивільно-правової відповідальності.

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 24.06.2020 по справі № 638/5761/13-ц.

З огляду на викладене суд не вбачає підстав для задоволення позову.

IV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 22, 23, 625, 1188, 1231 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.У задоволенні позову відмовити.

2.Судові витрати покласти на ОСОБА_3 .

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4.Позивач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя: