25.01.2021
Ленінський районний суд м.Харкова
У Х В А Л А

іменем України

22 січня 2021 Справа №646/8627/18 Провадження №2/642/209/21
Суд у складі: Головуючого судді Секретаря Євтіфієв В.М.; Водолажко В.О.;

За відсутності позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представників відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ;

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про стягнення боргових зобов`язань спадкодавця,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач заявляє позовні вимоги в межах договору позики до відповідача, а саме:

- стягнути з відповідача на користь позивача 527000 грн. 00 коп. (п`ятсот двадцять сім тисяч гривень).

В мотивуванні позовних вимог позивач вказав: 16 листопада 2017 року позивачка звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова із позовною заявою, в якій просила стягнути з ОСОБА_6 основну суму заборгованості у розмірі 808 000 грн. 00 коп., 2 371 688 грн. 46 коп. інфляційних збитків та 263 983 грн. 56 коп. трьох процентів річних, а всього: 3 443 672 грн. 02 коп., та витрати зі сплати судового збору у розмірі 8 000 грн. 00 коп. (справа № 639/6817/17).

Позовні вимоги до ОСОБА_6 були мотивовані наступними обставинами:

28 грудня 2006 року між позивачкою та ОСОБА_6 був укладений договір купівлі- продажу, згідно якому ОСОБА_6 продав, а Позивачка купила житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шишко В.А.

Факт укладення позивачкою договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та послідуючої його державної реєстрації, а також сплати Позивачкою ОСОБА_6 грошових коштів у сумі 808 000 грн., підтверджуються, відповідно, договором купівлі-продажу від 28.12.2006 р., посвідченим нотаріусом Шишко В.А., і витягами з Державного реєстру правочинів № 3421918, виданим 28.12.2006 р., та № 8438649, виданим 15.04.2010 р.

24.03.2010 року Позивачка було повідомлена, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.06.2008 року були задоволені позовні вимоги ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі-продажу домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного 28.09.2006 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_8 . Тим же рішенням, суд зобов`язав комунальне підприємство "Харківське державне бюро технічної інвентаризації" поновити реєстрацію права власності на домоволодіння за ОСОБА_7

07.10.2008 р. суд постановив додаткове рішення, яким зобов`язав КП "ХМБТІ" скасувати реєстрацію права власності на вказане домоволодіння за ОСОБА_9 .

Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 26.05.2010 р. апеляційна скарга позивачки була задоволена і заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.06.2008 р. та додаткове рішення суду від 07.10.2008 року скасовані.

За час, який пройшов з моменту прийняття рішень Жовтневим районним судом м. Харкова до скасування цих рішень Апеляційним судом Харківської області, відбулися такі події:

10.10.2008 р. КП "ХМБТІ", виконуючи рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.06.2008 р. та від 07.10.2008 р., зареєструвало право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , за ОСОБА_7 ;

29.10.2008 р. ОСОБА_7 уклала з громадянином ОСОБА_10 договір довічного утримання, відповідно до якого ОСОБА_7 передала у власність, а ОСОБА_10 прийняв житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_1 ;

30.10.2008 р. КП "ХМБТІ" зареєструвало право власності на домоволодіння за ОСОБА_10 ;

через 3 місяці після цього, у лютому 2009 року, ОСОБА_7 померла.

06.07.2010 року Позивачка звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом про витребування із незаконного володіння ОСОБА_10 і передачу Позивачки житлового будинку на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України, а також, про визнання права власності на вказаний будинок.

ОСОБА_10 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому на підставі ст. 216 ЦК України, просив суд визнати недійсними договори купівлі-продажу вказаного житлового будинку, укладені 28.09.2006 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 та 28.12.2006 року між ОСОБА_6 і Позивачкою.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2014 року задоволено позов Позивачки до ОСОБА_10 про витребування з його незаконного володіння житлового будинку з прибудовами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та про визнання за Позивачкою права власності на вказаний житловий будинок. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_10 до ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та до Позивачки про визнання недійсними договорів купівлі-продажу того ж будинку, укладених 28.09.2006 року між ОСОБА_8 і ОСОБА_6 і 28.12.2006 р. між ОСОБА_6 і Позивачкою, відмовлено.

Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2015 року частково задоволена апеляційна скарга ОСОБА_10 :

- рішення суду першої інстанції скасовано;

- визнано недійсним договір купівлі-продажу від 28.09.2006 року, укладений між ОСОБА_8 і ОСОБА_6 та у задоволенні позовних вимог Позивача відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 листопада 2015 року касаційна скарга Позивачки була відхилена і рішення апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2015 року залишено без змін.

Отже, ОСОБА_6 був зобов`язаний повернути Позивачки 808 000 грн., які Позивачка сплатила йому по договору купівлі-продажу житлового будинку від 28.12.2006 року.

В ході розгляду позову Позивачки до ОСОБА_6 у Жовтневому районному суді м. Харкова, а саме у травні 2018 року, до суду поступила Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру. Відповідно до зазначеної довідки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Чемлиж Севського району Брянської області, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

04 листопада 2016 року була відкрита спадкова справа, на підставі якої 07.04.2017 року спадкоємцям померлого видано свідоцтво про право на спадщину.

У зв`язку з цим, 11 травня 2018 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова провадження у справі № 639/6817/17 було закрито.

Згідно статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_6 є Відповідач. Зазначений факт підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом.

Майно отримане ОСОБА_3 у спадщину складається з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Зазначена квартира спадкоємцем померлого ОСОБА_6 - ОСОБА_3 була продана гр-ці ОСОБА_11 за 527 000 грн. 00 коп., що підтверджується договором купівлі-продажу від 31.05.2017 року, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Тарасовою Ю.П., зареєстрованим в реєстрі № 970.

Таким чином, позивачка, заявляє позовні вимоги, щодо стягнення коштів зі спадкоємця.

Представник відповідача вимагає про закриття провадження у справі на підставі вимог ст.255 ч.1 п.7 ЦПК України.

З урахуванням правової позиції сторін, суд вважає:

Вимогами п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України визначено: Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

11 травня 2018 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова провадження у справі № 639/6817/17 дійсно було закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК.

Статтею 55 ЦПК України передбачено, що у разі смерті фізичної особи суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони на будь-якій стадії судового процесу.

Разом із цим, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ надав роз`яснення щодо процесуальних дій суду для завершення розгляду справи, якщо на стадії судового розгляду було встановлено, що відповідач помер ще до подання позову до суду, а саме роз`яснив, що у такому випадку судам слід керуватись положеннями ч. 1 ст. 205 ЦПК України (в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року) та закривати провадження у справі.

Саме виходячи із зазначених роз`яснень Жовтневий районний суд м. Харкова 11 травня 2018 року і постановив ухвалу по справі № 639/6817/17, на яку посилається представник відповідача у відзиві на позов, т.я. відповідач помер до часу звернення до суду.

Правовідносини, які виникли між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , допускають матеріальне правонаступництво в межах вартості майна, прийнятого у спадщину, оскільки зі смертю ОСОБА_6 зобов`язання з повернення отриманого за нечинним правочином включаються до складу спадщини та підлягають поверненню на підставі статей 1281, 1282 ЦК України (абз. б п. 26 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними'").

Згідно ч. 1 ст. 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем.

У статті 216 ЦК України законодавчо встановлено обов`язок однієї сторони відшкодувати іншій стороні збитки, завдані недійсним правочином.

Таким чином підстав для закриття провадження у суду відсутні

Керуючись ст.255 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про закриття провадження у справі відмовити.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Повний текст рішення складено 25.01.2021р.

Головуючий суддя: В.М.Євтіфієв