ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 серпня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/1144/18

Головуючий у першій інстанції - Коваленко А. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1125/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.,

секретар: Шапко В.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 червня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження особи у праві виїзду за кордон,

заінтересовані особи - заступник начальника Прилуцького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Ярущенко М.І., стягувач - ОСОБА_2 ,

дата та місце складання повного тексту ухвали: 15 червня 2021 року, м.Прилуки,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про скасування ухвали Прилуцького міськрайонного суду від 14 травня 2020 року про задоволення подання заступника начальника Прилуцького міськрайонного відділу ДВС Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Заява обґрунтована тим, що ухвалою від 14 травня 2020 року було задоволено подання заступника начальника Прилуцького міськрайонного відділу ДВС Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) та тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України. Вважає, що дана ухвала була винесена на підставі неповного з`ясування та недоведеності всіх обставин, що мають істотне значення для справи, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, його не було повідомлено про відкриття виконавчого провадження в рамках якого обмежено у праві виїзду за межі України; державним виконавцем під час примусового виконання рішення встановлено наявність у боржника майна і вжито заходів на його реалізацію; державним виконавцем не доведено ухилення боржника від виконання рішення суду; державний виконавець не вжив всіх можливих заходів для примусового виконання рішення суду; обмеження у праві виїзду за межі України позбавляє ОСОБА_1 можливості поїхати в іншу країну, та відповідно спробувати заробити певні грошові кошти за ту, чи іншу роботу.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 червня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 був обізнаний про наявність рішення суду про стягнення з нього коштів в розмірі 3000 доларів США, що згідно курсу Національного банку України, станом на 22 травня 2018 року становить 78443 грн 89 коп., 779 грн 40 коп. судового збору та 7600 грн витрат на правову допомогу; державним виконавцем вживалися всі можливі дії щодо виконання рішення суду, з урахуванням того, що ОСОБА_1 , відповідно до копії закордонного паспорту, з 2018 року по 2021 рік майже постійно перебував за кордоном; державним виконавцем направлялась копія постанови про відкриття виконавчого провадження та виклику до виконавця, що підтверджується рекомендованим листом; ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 27 травня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон відмовлено, однак останній не скористався правом на апеляційне оскарження даної ухвали і 02 червня 2021 року знову звернувся з аналогічною заявою до якої додатково долучив лише квитанцію про погашення боргу в сумі 3000 грн.

Крім того, суд зазначив, що ОСОБА_1 ставить вимогу про скасування ухвали Прилуцького міськрайонного суду від 14 травня 2020 року про задоволення подання заступника начальника Прилуцького міськрайонного відділу ДВС Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, однак, норми чинного ЦПК України не наділяють суд першої інстанції правом скасовувати рішення суду першої інстанції та перебирати на себе повноваження суду апеляційної інстанції, а отже вимога про скасування ухвали Прилуцького міськрайонного суду від 14 травня 2021 року не може бути задоволена, що є окремою підставою для відмови у задоволенні заяви.

Не погоджуючись з даною ухвалою ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та скасувати тимчасове обмеження йому у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України до виконання зобов`язань за виконавчим провадженням №57086639 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 за договором позики від 11 листопада 2017 року грошових коштів в розмірі 3000 доларів США, що згідно курсу НБУ, станом на 22 травня 2018 року становить 78443 грн 89 коп., 779 грн 40 коп. судового збору та 7600 грн витрат на правову допомогу, за виконавчим листом, виданим Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області 21 серпня 2018 року у цивільному провадженні №2/742/586/18 (єдиний унікальний №742/1144/18), що вжиті ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 14 травня 2020 року.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що непоінформованість боржника про виконавче провадження підтверджується відсутністю в матеріалах виконавчого провадження доказів про отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження. Тим більше судом було встановлено, що ОСОБА_1 тривалий час перебував за кордоном, що лише підтверджує про необізнаність про відкрите виконавче провадження.

Особа, яка подає апеляційну скаргу зазначає, що помилковим є висновок суду щодо його ухилення від виконання рішення, оскільки як тільки боржник дізнався про наявність виконавчого провадження, він одразу сплатив спочатку 3000 грн, а в подальшому 1000 грн. Зважаючи на відсутність роботи та коштів, на даний час сплатити більшу суму не має можливості. Однак, це не свідчить про ухиляння. Звертає увагу, що сам факт не виконання в добровільному порядку рішень судів, не може вважатись ухиленням від виконання чи перешкоджанням в їх виконанні.

Крім того, боржник звертає увагу, обмеження у праві виїзду за межі України ухвалено в рамках ВП №57086639, яке згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження завершено. Натомість в рамках ВП №65615412 жодного обмеження у праві його виїзду за межі України не приймалось.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення заступник начальника Прилуцького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Ярущенко М.І., дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 22 травня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за договором позики від 11 листопада 2017 року грошові кошти в розмірі 3000 доларів США, що згідно курсу Національного банку України, станом на 22 травня 2018 року становить 78443 грн 89 коп., 779 грн 40 коп. судового збору та 7600 грн витрат на правову допомогу (а.с.46-47 т.1).

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовлено, заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду від 22 травня 2018 року залишено без змін (а.с.111-117 т.1).

В рамках виконання заочного рішення Прилуцького міськрайонного суду від 22 травня 2018 року державним виконавцем 31 серпня 2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №57086639.

12 травня 2020 року державний виконавець звернувся з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 (а.с.17-180 т.1).

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 14 травня 2020 року тимчасово обмежено ОСОБА_1 право виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України до виконання зобов`язань за виконавчим провадженням №57086639 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 за договором позики від 11 листопада 2017 року грошові кошти в розмірі 3000 доларів США, що згідно курсу Національного банку України, станом на 22 травня 2018 року становить 78443 грн 89 коп., 779 грн 40 коп. судового збору та 7600 грн витрат на правову допомогу (а.с.202-203 т.1).

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 27 травня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування ухвали Прилуцького міськрайонного суду від 14 травня 2020 року про тимчасове обмеження ОСОБА_1 права виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України відмовлено (а.с.227-228 т.1).

ОСОБА_1 02 червня 2021 року повторно звернувся з заявою про скасування ухвали Прилуцького міськрайонного суду від 14 травня 2020 року про тимчасове обмеження ОСОБА_1 права виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України (а.с.230-232 т.1).

Відповідно частини 1 статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні (частина 3 статті 441 ЦПК України).

Згідно частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до пункту 18 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Разом з тим, згідно частин 5-7 статті 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.

За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Згідно частини 8 статті 441 ЦПК відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Перевіряючи заяву ОСОБА_1 , подану ним 02 червня 2021 року, судом встановлено, що заявник просить скасувати ухвалу Прилуцького міськрайонного суду від 14 травня 2020 року про тимчасове обмеження ОСОБА_1 права виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України, а не тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як це передбачено нормами ЦПК України, тому висновок суду, що Законом не передбачено подання заяви про скасування ухвали суду першої інстанції до суду першої інстанції є правильними.

При цьому, законність ухвали Прилуцького міськрайонного суду від 14 травня 2020 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 не оскаржено у апеляційному порядку.

Згідно частини 6 статті 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, тому не приймаються до уваги заявлені ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги про скасування тимчасового обмеження йому у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України до виконання зобов`язань за виконавчим провадженням №57086639 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 за договором позики від 11 листопада 2017 року грошові кошти в розмірі 3000 доларів США, що згідно курсу НБУ, станом на 22 травня 2018 року становить 78443 грн 89 коп., 779 грн 40 коп. судового збору та 7600 грн витрат на правову допомогу за виконавчим листом, виданим Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області 21 серпня 2018 року у цивільному провадженні №2/742/586/18 (єдиний унікальний №742/1144/18), що вжиті ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 14 травня 2020 року.

Доводи апеляційної скарги, що непоінформованість боржника про виконавче провадження підтверджується відсутністю в матеріалах виконавчого провадження доказів про отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження, відхиляються апеляційним судом, оскільки ОСОБА_1 обрано невірний спосіб скасування обмеження.

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують вірного по суті рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Апеляційний суд констатує, що ухвала суду першої інстанції належним чином обґрунтована.

За таких обставин, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому, відповідно до положень ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 17 серпня 2021 року.

Головуючий: Судді: