ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 688/2905/20
Провадження № 22-ц/4820/224/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу № 688/2905/20 за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Козачук С.В. від 12 листопада 2020 року.

Заслухавши доповідача, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк», звертаючись в суд з цим позовом до відповідачки, посилалося на те, що на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку 21.01.2014 року ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в Акцент-Банку з метою укладання кредитного договору №SAMAB5698 та отримання кредитної картки. На підставі вказаної Анкетизаяви відповідач отримала кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 27,6% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком кредитний договір. Отримавши кредитні кошти, ОСОБА_1 не виконувала належно взяті на себе зобов`язання за укладеним кредитним договором, і станом на 15.09.2020 року має заборгованість в сумі 42717,61 грн., яка складається з 20286,60 грн. заборгованості за кредитом та 21101,01 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом.

З цих підстав позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у сумі 42717,61 грн.

Заочним рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 листопада 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «Акцент-Банк» просить скасувати рішення суду як незаконне та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов. На думку апелянта, суд першої інстанції не врахував, що підпис відповідачки в анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку та використання нею кредиту підтверджує факт ознайомлення з цими Умовами і Правилами надання банківських послуг, оскільки цей кредитний договір є договором оферти. Позичальниця отримала кредитну картку та скористалася кредитними коштами, тобто, погодилася з умовами, що діяли на момент зняття коштів, і тому має сплачувати процентну ставку за користування кредитом. В будь-якому разі позивач має право на отримання процентів у розмірі облікової ставки НБУ на підставі ч.1 ст. 1048 ЦК України.

Суд, посилаючись на практику Верховного Суду, повинен був стягнути заборгованість за тілом кредиту, як це робить Верховний Суд.

Щодо недоведеності укладення кредитного договору від 21.01.2014 року, то 27.11.2013 року відповідачка звернулася до банку щодо отримання банківських послуг та отримання банківської картки та кредиту «Розстрочка» та підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку та заяву позичальника. В подальшому вона забажала отримати послугу встановлення кредитного ліміту на картці. Оскільки ця особа вже була ідентифікована та верифікована, при зверненні до Банку їй уже не потрібно було повторно підписувати анкету-заяву та надано послугу щодо встановлення кредитного ліміту на картку (видано кредитну картку).

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 27 листопада 2013 року звернулася до ПАТ «Акцент-Банк» та нею була підписана анкета-заява №б/н від 27.11.2013 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. За змістом заяви ОСОБА_1 згідна з тим, що підписана нею Анкета-Заява разом з Умовами та Правилами і Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, а також те, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які погодилась отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту https://a-bank.com.ua/terms.

АТ «Акцент-Банк» є правонаступником прав та обов`язків ПАТ «Акцент-Банк».

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань за кредитним договором №SAMAB5698 від 21.01.2014 року і не погашає заборгованість, яка згідно розрахунку банку станом на 15.09.2020 року складає 42717,61 грн., з яких 20286,60 грн. - заборгованість за кредитом, 21101,01 грн.- заборгованість по процентах за користування кредитом.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з недоведеності факту укладення сторонами кредитного договору № SAMAB5698 від 21.01.2014 року шляхом підписання відповідачкою доданої до позову анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Сторони не обумовили в письмовому вигляді предмет та ціну договору, строки повернення кредиту, тому відсутні підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором № SAMAB5698 від 21.01.2014 року.

Доводи апеляційної скарги про помилковість цих висновків суду є безпідставними.

Так, відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (стаття 634 ЦК).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (стаття 1048 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка 27.11.2013 року звернулася до позивача з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-банку, яку позивач зазначав як доказ на підтвердження факту укладення кредитного договору.

Суд першої інстанції правильно констатував, що вказана анкета-заява від 27.11.2013 року містить лише особисті дані ОСОБА_1 і не містить інформації, яку саме карту відповідачка виявила бажання оформити з підписанням цієї заяви, бажаний розмір кредитного ліміту, відсутні відомості про отримання відповідачкою кредитної картки, строк дії картки, умови та розмір відсотків за користування кредитом та умови його повернення.

Вказана анкета-заява також не містить відмітки про те, що ОСОБА_1 при оформленні карти отримала Пам`ятку клієнта, що містить Тарифи і основні умови обслуговування і кредитування.

У анкеті-заяві зазначено лише про згоду позичальника з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між нею та банком Договір про надання банківських послуг.

При цьому в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо укладення між сторонами кредитного договору № SAMAB5698 від 21.01.2014 року, за яким позивач просить стягнути заборгованість.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги про стягнення заборгованості, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім розрахунку кредитної заборгованості, посилався на те, що відповідачка ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які погодилась отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту https://a-bank.com. При цьому матеріали справи не містять доказів того, що саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку відповідачка ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк»».

З урахуванням наведеного суд правильно констатував відсутність підстав вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 ПАТ «Акцент-Банк» дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі

№ 342/180/17.

Посилання апелянта на помилкове незастосування судом правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 09.07.2018 року (справа №202/19403/13-ц), постанові від 18.04.2018 року (справа 705/6051/15-ц) є безпідставним, оскільки Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, та подальша судова практика Верховного Суду фактично відступила від висновку, що підпис особи у заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг підтверджує узгодження між сторонами умов кредитування.

Безпідставним також є посилання апелянта на висновки, викладені у постановах Верховного Суду України у справах №203/7644/13-ц, 2604/29253/12-ц, оскільки їх зроблено у спорах, що виникли з інших правовідносин.

Також суд першої інстанції правильно зазначив, що позивачем не надано суду доказів видачі відповідачці кредитної картки 21.01.2014 року, відкриття на її ім`я карткового рахунку, не надано виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, та з якого суд мав би встановити, який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником та за яким договором.

З цих підстав представлений позивачем розрахунок заборгованості по кредиту та анкета-заява від 27.11.2013 року не є достатніми доказами на підтвердження укладення між сторонами кредитного договору № SAMAB5698 від 21.01.2014 року та розміру заборгованості відповідачки за цим договором.

Так, згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апелянт на підтвердження достовірності розрахунку заборгованості відповідачки долучив до апеляційної скарги банківські виписки з особового рахунку ОСОБА_1 (основна карта НОМЕР_1 ) за період з 21.01.2014 року по 07.12.2020 року.

Такий доказ в суд першої інстанції банком не подавався, апелянт не навів жодних причин неподання такого доказу до суду першої інстанції, не надав докази неможливості його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а отже, відсутні підстави, визначені нормою ч.3 ст. 367 ЦПК України для прийняття цього доказу судом апеляційної інстанції.

Такий висновок щодо неприйняття доказів судом апеляційної інстанції цілком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 01.10.2020 року у справі № 460/4070/18.

За недоведеності позивачем факту укладення сторонами кредитного договору 21.01.2014 року суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитом з відповідача.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 січня 2021 року.

Судді Л.М. Грох

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко