Ухвала

06 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 191/2592/18

провадження № 61-4614ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Коротенка Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Дніпропетровської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання незаконними дій посадових осіб, відновлення становища, яке існувало до порушення права, та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати дії органів досудового розслідування і прокуратури неправомірними;

зобов`язати відповідних уповноважених осіб відновити його правове становище шляхом вилучення і знищення персональних даних з матеріалів кримінального провадження № 0001491 від 07 серпня 2014 року, що є конфіденційною інформацією;

стягнути солідарно з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Прокуратури Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на його користь моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовано тим, що 07 серпня 2014 року уповноваженими органами слідчого відділу Синельниківського МВ ГУМВС України відносно нього було порушено кримінальне провадження за частиною першою статті 122 КК України, та внесено до ЄРДР № 0001491. В процесі розслідування кримінального провадження та проведення необхідних слідчих (розшукових) дій, що передбачені Главою 20 статей 223- 245 КПК України, з боку старшої слідчої групи - Водоп`ян Ю. В., яка безпосередньо і проводила все розслідування, а також з боку старшого групи прокурорів - Приймака Я. О. було грубо порушено статті Конституції України, КПК України, ЦК України, Закону України «Про доступ до публічної інформації», Закону України «Про захист персональних даних», Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», Європейську Конвенцію про захист прав людини і основних свобод, Директива 95/46/ЄС Європейського Парламенту і Ради «Про захист фізичних осіб при обробці персональних даних і про вільне переміщення таких даних». З матеріалів кримінального провадження № 0001491 від 07 серпня 2014 року вбачається, що відповідно до вказівок прокурора Приймака Я. О. від 06 березня 2015 року щодо розслідування вищевказаного кримінального провадження слідчому Водоп`ян Ю. В. необхідно було долучити до матеріалів кримінального провадження документи щодо наявності транспортних засобів та об`єктів нерухомого майна у віданні ОСОБА_1 , дані щодо його сімейного стану, у тому числі інформацію про близьких осіб (родичів), відомості про перетин кордону (за необхідністю) та інформацію про місце фактичного мешкання (знаходження). Вищевказана інформація була отримана та знаходилася в матеріалах кримінального провадження № 0001491 від 07 серпня 2014 року у вигляді відповідей на запити, щодо матеріального становища та сімейного стану позивача. Вважає, що слідчі дії по вищевказаному кримінальному провадженню проведено з порушенням норм КПК України. Позивач не мав статусу підозрюваного, а тому вищезазначені дії є прямим порушенням прав і свобод гарантованих йому як Конституцією так іншими Законодавчими актами, оскільки вище інформація запитувана органами досудового слідства є конфіденційною. Також, згідно з ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2018 року кримінальне провадження № 0001491 за обвинуваченням ОСОБА_1 за частиною першою статті 122 КК України закрито. Позивач вважав, що оприлюднення майже всіх можливих відомостей щодо його майнового стану, нотаріальних дій з іншими особами, актових записів про народження, одруження, інформацію про батьків, дружини місце народження та національність, що є цілковитим втручанням у особисте життя, збиранням відомостей щодо членів його сім`ї позивача: дружини та батьків (без належних на це підстав), через направлені запити органів досудового слідства (в особі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) призвели до спричинення моральної шкоди, яка виявилась у душевних стражданнях, у приниженні честі, гідності та ділової репутації що, в свою чергу, призвело до порушення нормального ритму життя та переживань. Враховуючи характер допущенного порушення законодавства, позивач оцінює моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. Враховуючи наведене, позивач просив позов задовольнити.

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області рішенням від 21 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 червня 2021 року, позов задовольнив частково. Визнав неправомірними дії органу досудового розслідування - Синельниківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо отримання персональних даних ОСОБА_1 . Стягнув з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану незаконними діями та рішеннями органу досудового розслідування, в розмірі 5 000 грн. В решті позову відмовив.

19 липня 2021 року Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області подало засобами поштового звязку касаційну скаргу на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 червня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб обчислюється станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову у цій справі серед інших вимог є відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 грн, що станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 100 = 270 000 грн).

Тобто в указаній частині справа № 191/2592/18 є малозначною в силу вимог пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України і окремого визнання її такою не потребує.

Також предметом позову в цій справі є вимоги про визнання незаконними дій посадових осіб, відновлення становища, яке існувало до порушення права.

Зазначена справа в цій частині вимог є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

В касаційній скарзі заявник посилається на те, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, а саме при розгляді спірних правовідносин, пов`язаних між сторонами кримінального провадження, що виникли у зв`язку із відшкодуванням моральної шкоди за дії слідчого при розслідуванні кримінального провадження та за умов відсутності будь-якого судового рішення або інших процесуальних документів, що передбачені КПК України, якими встановлено факт неналежного досудового розслідування слідчим органом кримінального провадження.

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки посилання в касаційній скарзі на порушення судами норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскаржуваними судовими рішеннями, та зводяться до переоцінки доказів, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зазначення у постанові Дніпровського апеляційного суду від 02 червня 2021 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки справа є малозначною, а тому ухвалені у ній судові рішення касаційному оскарженню не підлягають.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2020 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 02 червня 2021 року.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктами 1, 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Дніпропетровської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання незаконними дій посадових осіб, відновлення становища, яке існувало до порушення права, та відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

В. С. Жданова

Є. В. Коротенко