УХВАЛА

"11" листопада 2021 р. м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді Маслак В.П.,

при секретарі Рабчинській Я.В.,

розглянувши подання приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Євгенії Олегівни про звернення стягнення на незареєстроване нерухоме майно боржника,-

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Волкова Є.О. звернулася до суду із поданням, у якому просила звернути стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судового рішення, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування подання приватний виконавець зазначає, що у неї на виконанні перебуває виконавче провадження ВП № 65568390 відносно примусового виконання виконавчого листа № 295/11672/18 від 11.05.2019р., виданого Корольовським районним судом м.Житомира про стягнення в солідарному порядку зі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" заборгованості за кредитним договором МL-J01/012/2007 від 27.12.2007р., яка становить 90744,16 дол. США, що еквівалентно 2527515,23 грн. За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . Відповідно до договору іпотеки №PML-J01/012/2007 від 26.12.2007р., укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцем своїх зобов`язань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок заставного майна, предмета іпотеки. Відповідно до п.1 договору предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 . Відповідно до п.3.1. договору іпотеки кватира №118 належить іпотекодавцю (боржнику) на підставі та на умовах договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного між боржником та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ширяєвою О.В. 26.12.2007р. за №5973. На підставі вказаних документів боржник є власником нерухомого майна та може провести його державну реєстрацію, однак вказаних заходів не вчиняє, що унеможливлює звернення стягнення на нього. З огляду на викладене та у зв`язку з тим, що рішення суду до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від його виконання та не вживає відповідних заходів, а також те, що виконати рішення суду іншим шляхом на даний час не представляється можливим, просить суд подання задовольнити.

Представник приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області ОСОБА_5 адвокат Сікорська О.А. в заяві від 11.11.2021р. просила розгляд справи здійснювати за її відсутності та за відсутності заявника. Подання підтримала та просила його задовольнити.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 частини 2 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заочним рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від "20" листопада 2018 р. позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором МL-J01/012/2007 від 27.12.2007 року, яка становить 90 744,16 дол. США, що еквівалентно 2 527 515 (два мільйони п`ятсот двадцять сім тисяч п`ятсот п`ятнадцять) грн. 23 коп.). Стягнуто в дольовому порядку з ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» судовий збір в розмірі - 18956 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість) грн. 37 коп. з кожного.

На виконання рішення суду у справі видано винавчі листи.

Згідно виконавчого листа №1 від 11.05.2019р., виданого Корольовським районним судом м.Житомира, вирішено стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором МL-J01/012/2007 від 27.12.2007 року, яка становить 90 744,16 дол. США, що еквівалентно 2 527 515 грн. 23 коп.

Разом з тим, оглянувши матеріали цивільної справи №295/11672/18 (пров.№2/296/1316/19) суд звертає увагу на те, що кредитний договір №МL-J01/012/2007, за яким рішенням суду від 20.11.2018р. стягнуто заборгованість, укладено між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 25.12.2007р.

Як вбачається з матеріалів справи на виконанні у приватного виконавця Волкової Є.О. перебуває виконавче провадження ВП № 65568390 відносно примусового виконання виконавчого листа № 295/11672/18 від 11.05.2019р., виданого Корольовським районним судом м.Житомира про стягнення в солідарному порядку зі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" заборгованості за кредитним договором МL-J01/012/2007 від 27.12.2007р., яка становить 90744,16 дол. США, що еквівалентно 2527515,23 грн.

25.05.2021р. приватним виконавцем розпочато виконавче провадження ВП № 65568390, шляхом винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, копія якої була направлена боржнику.

З матеріалів справи вбачається, що в ході проведення виконавчих дій за виконавчим провадженням приватним виконавцем були проведені дії, направлені на виявлення майна боржника у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», а саме: надісланий запит до Державної фіскальної служби України та Пенсійного фонду України, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

Так, відповідно до відповіді на запит приватного виконавця Волкової Є.О. за ОСОБА_1 відкритті рахунки в філії АТ «Укрексімбанк» в м.Житомирі. Залишок коштів на рахунку - 0,00 грн.

Постановами приватного виконавця від 08.07.2021 року накладено арешт на грошові кошти боржника та на майно боржника.

Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, станом на 06.07.2021р. відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з реєстру прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 відсутні. Разом з тим реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна містить інформацію про іпотеку: об`єкт обтяження - квартира АДРЕСА_1 ; іпотекодавець - ОСОБА_1 ; іпотекодержатель - ТОВ "ОТП Факторинг Україна".

За змістом ч. 10 ст. 440 ЦПК України судом вирішується питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку.

Виконанням рішення суду завершується процес захисту суб`єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян.

Судові гарантії законності виконавчого провадження та захисту прав його учасників полягають у тому, що до юрисдикції суду віднесено вирішення низки питань, які мають значення для виконання рішень суду та інших юрисдикційних органів, зокрема, таким є питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини 1 статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Статтею 10 Закону встановлено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 1 статті 48 Закону встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно частин 1, 4 статті 50 Закону у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до частини 10 статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Законодавець у вказаній нормі чітко визначив умову, за якої суд вирішує питання звернення стягнення на нерухоме майно боржника, це відсутність реєстрації права власності в установленому законом порядку як юридичного факту.

Крім цього, в постанові Верховного Суду від 16.03.2020 (справа №5023/197/12) зазначено, що звертаючись з відповідною заявою, державний виконавець (приватний виконавець) повинен надати докази на підтвердження того, що вказане право власності на нерухоме майно належить боржнику, але не зареєстроване в установленому законом порядку.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу №16497 від 27.10.2006р., посвідченого приватним нотаріусом Сєтаком В.Я., власником квартири АДРЕСА_1 , була ОСОБА_4 . Наведене підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради (а.с.17).

Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 26.12.2007р. ОСОБА_1 купив (прийняв у власність) належну на праві приватної власності ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 (а.с.21).

Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ширяєвою О.В. 26.12.2007р. за №5973.

Витяг №5242610 з державного реєстру правочинів підтверджує, що набувачем нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , став ОСОБА_1 (а.с.22).

На підставі вказаних документів боржник є власником нерухомого майна.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

З огляду на зазначене слід застосовувати положення актів законодавства, чинних на момент укладення правочинів щодо нерухомого майна.

Згідно частини першої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

За правилами ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( в редакції на час укладення правочинів) речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав є публічною, здійснюється місцевим органом державної реєстрації прав, який зобов`язаний надавати інформацію про зареєстровані речові права та їх обмеження в порядку, встановленому законом.

Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що з 01 січня 2013 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно, офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав на нерухоме майно, здійснюється шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Відповідно до п.5 розділу V Прикінцевих Положень Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до створення єдиної системи органів реєстрації прав, а також до формування Державного реєстру прав у складі державного земельного кадастру реєстрація об`єктів нерухомості проводиться комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації.

Як встановлено судом, квартира АДРЕСА_1 , належить боржнику ОСОБА_1 на підставі та на умовах договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного між боржником та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ширяєвою О.В. 26.12.2007р. за №5973 (а.с. 21), зареєстрованим тим же приватним нотаріусом в Державному реєстрі правочинів 26.12.2007р. за №2609990, витяг про реєстрацію виданий приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ширяєвою О.В. 26.12.2007р. за №5242610 (а.с.22).

Натомість, в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 зареєстрував своє право власності на вказане нерухоме майно у встановленому законом порядку, чинному на момент укладення правочину.

З`ясуванням матеріалів справи судом встановлено, що ТОВ "ОТП Факторинг Україна" є кредитором та іпотекодержателем майна боржника ОСОБА_1 .

Норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному (приватному) виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов`язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».

Будь-яких пропозицій щодо повернення суми боргу від стягувача та шляхів вирішення даного спірного питання до приватного виконавця не надходило.

Єдиним майном, на яке можна звернути стягнення є квартира за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів.

Відповідно до відповіді на запит відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області від 04.10.2021р. боржник у квартирі АДРЕСА_1 , не проживає. Боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Суд звертає увагу, що звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 не вбачається можливим у позасудовому порядку через відсутність реєстрації права власності на нерухоме майно боржника в установленому законом порядку.

Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що приватним виконавцем доведено наявність передбачених законом підстав для звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке не зареєстроване у встановленому законом порядку, а відтак, подання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 18, 27, 50, 51, 63 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 258, 259, 260, 261, 440 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Подання приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Євгенії Олегівни задовольнити.

Звернути стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_6 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень, а саме : квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду протягом 15 днів із дня її проголошення.

Суддя В. П. Маслак