Справа № 372/1225/21
Провадження № 2-1035/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2021 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Зінченко О.М.,

при секретарі судового засідання - Литвинюк Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Обухівської міської ради Київської області про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про визнання в порядку спадкування право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в якій зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка до своєї смерті проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, зокрема житловий будинок, який знаходиться за вищевказаною адресою. Вищевказаний житловий будинок належав померлій на підставі запису в погосподарській книзі Копачівської сільської ради Обухівського району та технічного паспорту на житловий будинок. Разом з тим, за свого життя ОСОБА_2 не отримала свідоцтва на право власності на належний їй будинок, у зв`язку з чим її спадкоємці позбавлені можливості отримати у нотаріуса Свідоцтво про право на спадщину на вищевказаний будинок у порядку спадкування. Спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняла ОСОБА_3 , разом з тим ІНФОРМАЦІЯ_2 вона померла, про що в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 90 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 . Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняли ОСОБА_4 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та спадкоємців першої черги у якого не залишилось) та ОСОБА_1 . Таким чином, на даний час, єдиним спадкоємцем, який має право на спадкування будинку за адресою: АДРЕСА_1 , є позивачка. Проте, листом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу від 31 липня 2017 року за № 149/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки відсутні документи, які підтверджують право власності на такий об`єкт спадщини.

В судове засіданні представник позивача не з`явився, подав заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився надавши суду клопотання в якому просить слухати справу в їх відсутності.

Суд, перевіривши матеріали справи та оглянувши витребувану копію спадкової справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за номером 7 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 .

ОСОБА_2 до своєї смерті проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, зокрема житловий будинок, який знаходиться за вищевказаною адресою.

Вищевказаний житловий будинок належав померлій на підставі запису в погосподарській книзі Копачівської сільської ради Обухівського району та технічного паспорту на житловий будинок.

Спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняла ОСОБА_3 , разом з тим ІНФОРМАЦІЯ_2 вона померла, про що в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 90 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняли ОСОБА_4 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та спадкоємців першої черги у якого не залишилось) та ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 1223 Цивільного кодексу України вбачається, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 Цивільного кодексу України.

Таким чином, на даний час, єдиним спадкоємцем, який має право на спадкування будинку за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 .

Проте, листом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу від 31 липня 2017 року за № 149/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки відсутні документи, які підтверджують право власності на такий об`єкт спадщини.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої наказом Мінкомгоспу У PCP від 31.01.1966 року (надалі інструкція), реєстрації підлягали лише всі будинки та домоволодіння в межах міста і селища міського типу Української PCP, а відповідно до и. 6 Інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. Отже, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом проведення у погосподарській книзі сільської ради відповідного запису та відкриття особистого рахунку на ім`я забудовника. Інших правовстановлюючкх документів чинне на той час законодавство не передбачало.

Вказана правова позиція погоджується з Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.13.

Зокрема пунктом 3.1 Листа передбачено, що належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погоджено з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Таким чином ОСОБА_2 на підставі записів у погосподарських книгах Копачівської сільської ради являлась власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, згідно Технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 07.07.2008 року вбачається, що власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , вказується ОСОБА_2 .

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а згідно статті 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Стаття 1223 ЦК України вказує, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 Цивільного кодексу України.

ОСОБА_2 є бабусею ОСОБА_1 . Так спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняла її донька ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_3 спадщину після неї прийняли ОСОБА_4 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та спадщиню після його прийнялля ОСОБА_1 ) та ОСОБА_1 . Таким чином, на даний час, ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем, який має право на спадковий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями згідно ст. 1222 ЦК України за заповітом і законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, таким є позивач по справі, у зв`язку з чим суд вважає, що позивач є належною особою та спадкоємцем за законом і його звернення до суду є правомірним.

Згідно статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а згідно статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, а тому суд вважає, що позивач набувши право на спадкове майно набув на нього правомірно право власності, так як це відповідає законодавству України і на час розгляду справи відсутнє будь-яке рішення суду, вказуючи на незаконність набуття позивачем права власності, а тому суд, для захисту прав позивача, вважає за необхідне визнати його власником майна в порядку спадкування.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги не суперечать чинному законодавству, не порушує права інших осіб, тому позов слід задовольнити.

Враховуючи вищевказане, керуючись ст. ст. 12, 13, 19, 78, 81, 89, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 328, 380, 392, 1216,1217,1218,1222,1223,1261,1274 Цивільного кодексу, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.М. Зінченко