ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року м.Суми

Справа №583/891/18

Номер провадження 22-ц/816/23/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

сторони:

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , Охтирська міська рада Сумської області в особі Староіванівського старостинського округу Охтирського району Сумської області, ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Ємельяненка Сергія Вікторовича

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 вересня 2020 року, ухвалене у складі судді Сидоренка Р.В. в приміщенні Охтирського міськрайонного суду Сумської області,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , треті особи: Охтирська міська рада Сумської області в особі Староіванівського старостинського округу Охтирського району Сумської області, Гетьманський національний природний парк, ОСОБА_4 , Державна екологічна інспекція у Сумській області, про усунення перешкод у користуванні майном.

Свої вимоги мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1188 га, кадастровий номер :04:001:5223, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які є орендарями розташованої неподалік земельної ділянки площею 0,0302 га, кадастровий номер :04:001:0107, що належить Староіванівській сільській раді Охтирського району Сумської області, встановили дерев`яний паркан, чим самовільно зайняли частину земельної ділянки ОСОБА_1 площею 0,0054 га. Вказує, що у неї відсутній доступ до належної їй частини земельної ділянки.

Посилаючись на вказані обставини, просить зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту частину земельної ділянки площею 0,1188 га, кадастровий номер :04:001:5223, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення встановленого дерев`яного паркану.

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до Охтирської міської ради Сумської області в особі Староіванівського старостинського округу Охтирського району Сумської області, ОСОБА_1 , третя особа: Охтирська районна державна адміністрація Сумської області, про незаконне визнання права власності на земельну ділянку.

Свої вимоги мотивує тим, що їй на підставі рішення Господарського суду Сумської області від 15 лютого 2010 року належить територія лодочної станції, розташованої в с. Климентове, Охтирського району, Сумської області.

Вказує, що земельна ділянка, яка належить ОСОБА_1 , відповідно до вимог чинного законодавства відноситься до прибережної захисної смуги, у зв`язку з тим, що знаходиться неподалік річки Ворскла, а також перебуває в межах землі рекреаційного призначення.

Крім того зазначає, що під час виділення ОСОБА_1 вказаної земельної ділянки не було враховано, що згідно фактичного використання вона накладається на об`єкт нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 .

Посилаючись на вказані обставини, просить скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку від 10 лютого 2011 року серії ЯЛ № 407552, виданий ОСОБА_1 , як незаконний.

Охтирський міськрайонний суд Сумської області рішенням від 09 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково.

Зобов`язав ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту частину земельної ділянки площею 0,1188 га, кадастровий номер :04:001:5223, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , шляхом знесення встановленого дерев`яного паркану.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовив.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 704 грн 80 коп.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_2 адвокат Ємельяненко С.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2 .

В доводах апеляційної скарги зазначає, що спочатку ОСОБА_3 , а в подальшому ОСОБА_2 набули у власність об`єкт нерухомості, як цілісний майновий комплекс, включаючи огорожу, в межах згідно з планом, який зазначено у технічному паспорті. Вказує, що земельною ділянкою, у зазначених межах, користувались і попередні власники, тобто такий порядок землекористування існує тривалий час.

Вважає, що права ОСОБА_2 , як власника нерухомості порушено, оскільки вона планує набути в оренду земельну ділянку в межах фактичного користування. Зазначає, що при виділенні земельної ділянки ОСОБА_1 не було враховано, що у межах фактичного використання вона накладається на об`єкт нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 . Також вважає, що ОСОБА_5 виділено земельну ділянку для житлової забудови незаконно, оскільки вона розташована на відстані менше, ніж 50 м від русла річки.

Крім того вказує, щодо розміщення земельної ділянки ОСОБА_1 в межах рекреаційного призначення, за заявою ОСОБА_2 , поданої до Охтирської місцевої прокуратури, відкрито кримінальне провадження за фактом незаконної передачі земель рекреаційного призначення в приватний фонд.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 адвоката Ємельяненка С.В., який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_6 , суд першої інстанції виходив з того, що належними та допустимими доказами, у тому числі планом фактичного використання земельної ділянки за кадастровим номером :04:001:5223 та дослідною частиною висновку судової земельно-технічної експертизи №21/1760/1761/1762/1875/176 від 28 січня 2020 року підтверджено, що частина земельної ділянки, яка на праві власності належить ОСОБА_1 , самовільно зайнята попереднім власником ОСОБА_3 , а наразі - ОСОБА_2 шляхом влаштування на ній дерев`яного паркану. Таким чином права ОСОБА_1 підлягають захисту шляхом зобов`язання звільнити належну останній земельну ділянку та знести самовільно встановлену огорожу.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з його недоведеності належними та допустимими доказами.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 10 лютого 2011 року серії ЯЛ № 407552 ОСОБА_1 , на підставі рішення 53 сесії 5 скликання Староіванівської сільської ради Охтирського району Сумської області від 09 вересня 2010 року, є власницею земельної ділянки площею 0,1188 га, кадастровий номер :04:001:5223, за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої в с. Климентове, Охтирського району Сумської області (т. 1, а. с. 6, 146)

Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) наданої у власність ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , вказана земельна ділянка за кадастровим номером :04:001:5223 межує із земельними ділянками ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , землями загального користування (проїзд) та землями запасу сільської ради (пасовища) (т. 1, а. с. 143-152)

Згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_2 на праві приватної власності належить нежитлова будівля (лодочна станція), загальною площею 41,9 кв.м, розташована за адресою: Сумська область, Охтирський район, с. Климентове, територія лодочної станції (т. 1, а. с. 53-54, 74-77)

Згідно інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку та поземної книги від 03 листопада 2004 року земельна ділянка за кадастровим номером :04:001:0107, площею 0,0302 га відноситься до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель для розміщення та обслуговування лодочної станції, перебуває у державній власності та передана в оренду ОСОБА_3 строком на 49 років (т. 1, а. с. 7, т. 2, а. с. 36-42).

У технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, надані для індивідуального дачного будівництва ОСОБА_4 кадастровий номер :04:001:5338, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , дана земельна ділянка від точки «Д» до «А» межує із земельною ділянкою ОСОБА_3 (т. 1, а. с. 153-161).

Відповідно до листа відділу з питань державної реєстрації Охтирської міської ради від 17 травня 2018 року № 15-11/1775 згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про проведення реєстраційних дій стосовно реєстрації договору оренди земельної ділянки за кадастровим номером :04:001:0107, яка знаходиться на території Староіванівської сільської ради Охтирського району Сумської області, відсутні (т. 1, а. с. 50).

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 21/1760/1761/1762/1875/176 від 28 січня 2020 року розташування, конфігурація, лінійні розміри та площа земельних ділянок з кадастровими номерами :04:001:5223, :04:001:5338 та :04:001:0107 відповідно до даних Поземельної книги 040015223 від 10 лютого 2011 року, Поземельної книги 040015338 від 24 липня 2018 року, Поземельної книги 040010107 від 03 листопада 2014 року та даних обмінних файлів в електронному вигляді є тотожними. Експертом проведено графічне та аналітичне співставлення даних місця розташування земельних ділянок з кадастровими номерами :04:001:5223, 920388000:04:001:5338, :04:001:0107, відповідно до даних Державного земельного кадастру. При цьому, дослідженням встановлено відповідність розташування спільних меж досліджуваних земельних ділянок. Проведеним співставленням адрес досліджуваних земельних ділянок та даних листа Гетьманського національного природного парку Міністерства екології та природних ресурсів України від 18 березня 2019 року №126/02-03 встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами :04:001:5223, :04:001:5338, :04:001:0107 знаходяться поза межами території Гетьманського національного природного парку. Відповісти на питання про те чи знаходиться земельна ділянка з кадастровим номером :04:001:5223 в межах захисної смуги річки Ворскла експерту не вдалося за можливе у зв`язку з не наданням правовстановлюючих документів на прибережну захисну смугу річки Ворскла в районі розташування вказаної земельної ділянки (т. 2, а. с. 130-147).

Відповідно до плану фактичного використання земельної ділянки за кадастровим номером :04:001:5223, виготовленого ПП «Бюро землевпорядного проектування», вказана земельна ділянка не є суміжною із земельною ділянкою кадастровий номер :04:001:0107, в найближчій точці відстань між ними складає 5,59 м. По території земельної ділянки за кадастровим номером :04:001:5223, що належить ОСОБА_1 , проходить дерев`яна огорожа. (т. 1, а. с. 8).

На схемі співставлення розташування меж земельних ділянок відповідно до даних обмінних файлів та даних топографічно-геодезичного знімання, яка є додатком 7 до висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 21/1760/1761/1762/1875/176 від 28 січня 2020 року, також відображена вказана дерев`яна огорожа, що перетинає земельну ділянку кадастровим номером :04:001:5223 (т. 2, а. с. 147).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги з огляду на наступне.

За змістом статті 41 Конституції України та статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. ч. 1 та 2 ст. 319 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За приписами ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 391 ЦК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч. 2 ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

За приписами ч. 2 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з положеннями п. б ч. 1 ст. 211 ЗК України громадяни та юридичні особи несуть цивільну відповідальність за самовільне зайняття земельних ділянок.

У статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» визначено, що самовільне зайняття земельної ділянки це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до ст. 212 ЦК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України).

Судом першої інстанції на підставі належних та допустимих доказів, зокрема плану фактичного використання земельної ділянки за кадастровим номером :04:001:5223 та висновку судової земельно-технічної експертизи №21/1760/1761/1762/1875/176 від 28 січня 2020 року (додаток 7), встановлено, що частина земельної ділянки, яка на праві власності належить ОСОБА_1 , самовільно зайнята попереднім власником нежитлової будівлі (лодочної станції) ОСОБА_3 , а в подальшому ОСОБА_2 , якій належить вказана будівля на даний час, шляхом влаштування на ній дерев`яного паркану.

Твердження представника ОСОБА_2 про те, що земельною ділянкою, в межах по яких влаштовано спірний паркан, користувались і попередні власники, тобто такий порядок землекористування існує тривалий час, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки належних доказів на підтвердження вказаної обставини не надано. Навпаки планом фактичного використання земельної ділянки за кадастровим номером :04:001:5223 та висновком судової земельно-технічної експертизи №21/1760/1761/1762/1875/176 від 28 січня 2020 року підтверджується, що ОСОБА_3 , як попередньому власнику лодочної станції, було надано в оренду земельну ділянку для розміщення та обслуговування лодочної станції за кадастровим номером :04:001:0107, площею 0,0302 га. Вказана земельна ділянка не є суміжною із земельною ділянкою, що належить ОСОБА_1 , в найближчій точці відстань між ними складає 5,59 м.

Враховуючи встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що права ОСОБА_1 підлягають захисту шляхом зобов`язання ОСОБА_2 звільнити належну позивачці земельну ділянку шляхом знесення встановленого дерев`яного паркану, оскільки саме ОСОБА_2 , як власник лодочної станції, на даний час користується самовільно зайнятою частиною земельної ділянки та спірним парканом. Крім того саме ОСОБА_2 не визнає та оспорює право ОСОБА_1 володіти та користуватися огородженою парканом частиною належної останній на праві власності земельної ділянки та взагалі оспорює законність набуття ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_2 , всупереч зазначених вимог закону, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 незаконно набула у власність земельну ділянку площею 0,1188 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1188 га, кадастровий номер :04:001:5223, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджено державним актом на право власності на земельну ділянку від 10 лютого 2011 року серії ЯЛ № 407552.

Наявна в матеріалах справи технічна документація із землеустрою на земельну ділянку кадастровий номер :04:001:5223 містить усі необхідні реквізити та картографічні матеріали, у встановленому порядку погоджена та затверджена. Доказів накладення вказаної земельної ділянки на об`єкт нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 останньою суду не надано. Як вже зазначалося, відповідно до плану фактичного використання земельної ділянки, виготовленого ПП «Бюро землевпорядного проектування», земельна ділянка з кадастровим номером :04:001:5223, не є суміжною із земельною ділянкою кадастровий номер :04:001:0107, яка надана в оренду для обслуговування лодочної станції, в найближчій точці відстань між ними складає 5,59 м.

Не знайшли свого підтвердження, під час проведення судової земельно-технічної експертизи №21/1760/1761/1762/1875/176 від 28 січня 2020 року, і доводи ОСОБА_2 про те, що земельна ділянка належна ОСОБА_1 перебуває в межах землі рекреаційного призначення. Отже, ОСОБА_2 не доведено, що наданням ОСОБА_1 у власність спірної земельної ділянки, було порушено її права, свободи чи інтереси, які б підлягали захисту.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування оскаржуваного рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У зв`язку із відмовою в задоволенні апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення на її користь витрат на професійну правничу допомогу за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

При визначенні розміру витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, колегія суддів виходить з того, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до п.4 Договору про надання професійної правничої допомоги, укладеного 21 грудня 2020 року між адвокатом Ясинком М.М. та ОСОБА_1 , сторони домовились про те, що за надану професійну правничу допомогу клієнт сплачує адвокату гонорар в залежності від витрат часу адвоката, складності справи та обсягу наданих послуг, в наступних розмірах: за вивчення наданих клієнтом матеріалів справи, зокрема апеляційної скарги та доданих до неї документів, формування правової позиції клієнта з урахуванням нової судової практики Верховного суду 500 грн за одну годину роботи; складання проекту відзиву на апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Ємельяненка С.В. на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 вересня 2020 року - 1000 грн за одну годину роботи.

З акту про отримання професійної правничої допомоги від 29 грудня 2020 року вбачається, що адвокатом Ясинком М.М. на надання професійної правничої допомоги витрачено 6 годин. Загальна вартість гонорару за надану професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції становить 5000 грн.

Сплачений ОСОБА_1 гонорар на користь адвоката в сумі 5000 грн підтверджується квитанцією від 29 грудня 2020 року.

Враховуючи складність справи та обсяг необхідних послуг, наданих адвокатом, час, витрачений адвокатом на складання письмового відзиву на апеляційну скаргу, а також те, що він був обізнаний з матеріалами справи, оскільки брав участь під час розгляду справи в суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 1000 гривень.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Ємельяненка Сергія Вікторовича залишити без задоволення.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 вересня 2020 року в даній справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 1000 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 січня 2021 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: О.Ю.Кононенко

В.І. Криворотенко