Дата документу 17.08.2021 Справа № 317/2772/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №317/2772/20 Головуючий у 1 інстанції: Ткаченко М.О.
Провадження № 22-ц/807/2312/21 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17» серпня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 19 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, про розірвання договору оренди земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, про розірвання договору оренди земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка, загальною площею 9,5398 га, яка розташована на території Веселівської сільської ради Запорізького району Запорізької області. Земельній ділянці присвоєно кадастровий номер № :01:003:0074 та визначено цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

29.03.2012 року між ним як орендодавцем (позивачем) та ОСОБА_2 як орендарем (відповідачем) було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого земельна ділянка за кадастровим номером № :01:003:0074, загальною площею 9,54 га, яка розташована на території Веселівській сільській раді, була передана в строкове платне користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

З моменту укладення договору оренди земельної ділянки з боку відповідача постійно (систематично) порушуються обов`язки орендаря, визначені Законом України «Про оренду землі» та умовами договору, примірник договору оренди та Державного акту на права власності на земельну ділянку було вилучено у орендодавця та не повернуто, також орендарем не сплачується орендна плата за час користування земельною ділянкою, на неодноразові звернення до орендаря з вимогою належного виконання обов`язків відповідач не реагує та не виконує належним чином своїх обов`язків, що свідчить про істотні порушення права власника земельної ділянки.

Крім того, на його думку, умови договору не відповідають вимогам законодавства в частині визначення орендної плати, у визначеному порядку не здійснюється обчислення розміру орендної плати з урахуванням індексів інфляції.

На підставі зазначеного просив розірвати договір оренди земельної ділянки площею 9,5398 га, яка розташована та території Веселівської сільської ради Запорізького району Запорізької області за кадастровим номером №:01:003:0074, укладений 29.03.2012 року між ним та ОСОБА_2 , судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 19 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, зазначаючи про порушення судом норм процесуального та матеріального права, посилаючись на неналежність розписки про отримання грошових коштів як доказу, не зазначення в розписці про передачу коштів на виконання умов договору оренди землі, ненадання судом першої інстанції оцінки доводам про відсутність в договорі оренди всіх обов`язкових умов, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що позивачем не зазначено за яки роки та в якій сумі виникла заборгованість, нею було виплачено позивачу наперед оренду плату в розмірі 40 000 грн., про що складено розписку, права позивача не порушені, в п.п. 9-12 договору зазначені всі істотні умови договору, після укладання договору від позивача не було претензій, предметом спору є не стягнення орендної плати, а розірвання договору оренди земельної ділянки, згідно п. 35 договору розірвання в односторонньому порядку не допускається, заборгованість з орендної плати відсутня.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходів з того, що орендарем зобов`язання щодо сплати орендної плати були виконані достроково, що підтверджується належними доказами.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка загальною площею 9,5398 га, яка розташована на території Веселівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, кадастровий номер :01:003:0074, призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЗП №2061724, виданого на підставі розпорядження Запорізької райдержадміністрації № 4/144 від 02.10.2003 (а.с.79-80).

29.03.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір оренди землі (далі договір оренди землі), відповідно до умов якого земельна ділянка за кадастровим номером № :01:003:0074, загальною площею 9,54 га і яка розташована на території Веселівській сільській раді, передана в строкове платне користування на 49 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.74-78).

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 15.10.2020 року вказана земельна ділянка, яка належить на праві власності ОСОБА_1 , перебуває в оренді у ОСОБА_2 , дата реєстрації речового права 24.02.2016 року, строк 49 років (а.с.34-35).

Відповідно до пункту 9 договору оренди землі орендна плата вноситься орендарем у формі та в розмірі 500 грн. за рік.

За приписами пункту 11 договору оренди землі розмір орендної плати переглядається у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; збільшення розмірів грошової оцінки земельної ділянки; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом. В разі зміни орендної плати на вимогу однієї із сторін, зацікавлена сторона повинна повідомити про те іншу сторону не пізніше ніж за один сільськогосподарський рік.

Пунктом 33 договору оренди землі визначено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за: - взаємною згодою сторін; - рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається (пункт 35).

Згідно з копією розписки ОСОБА_1 від 29.03.2012 року, оригінал якої було оглянуто судом першої інстанції в судовому засіданні, він отримав орендну плату за земельний пай за 49 років в сумі 40 000 грн. (а.с.90).

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (частина друга статті 21 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Згідно зі статтями 13, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.

За приписами частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено статтями 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статей 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як установлено статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказував як на підставу своїх позовних вимог щодо розірвання договору оренди земельної ділянки систематичну невиплату орендної плати.

Матеріалами справи підтверджується, що 29.03.2012 року ОСОБА_1 надав відповідачеві розписку, згідно з якою фактично виявив волю на отримання орендної плати наперед, а орендар вчинив дії сплатив на користь орендодавця орендну плату у розмірі 40 000 грн. за майбутній період користування земельною ділянкою, який визначений договором оренди землі, як 49 років (а.с.90).

Розписка орендодавця і дії орендаря за обставинами справи свідчать про погодження сторонами порядку сплати орендної плати за майбутні періоди, оскільки така домовленість не суперечить умовам договору оренди з приводу форм та способів внесення орендної плати.

Позивач факт написання розписки від 29.03.2012 року і отримання 40 000 грн. не оспорює, що спростовує доводи апеляційної скарги стосовно того, що вказана розписка не є належним доказом по справі.

Зміст розписки свідчить про те, що грошові кошти в розмірі 40 000 грн. є саме орендною платою за земельний пай за 49 років.

ОСОБА_1 не надано доказів існування між сторонами інших правовідносин, на виконання яких відповідачем були сплачені вказані грошові кошти.

Згідно зі статтею 531 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Чинне законодавство про оренду землі не містить заборони сплати орендної плати за майбутні періоди користування земельною ділянкою.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що укладений сторонами договір не містить всіх суттєвих умов, визначених Законом України «Про оренду землі», не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для розірвання договору з підстав, зазначених у позовній заяві.

Невідповідність умов договору вимогам Закону «Про оренду землі» може бути підставою для визнання договору недійсним, проте з такими вимогами позивач до суду н5е звертався, доказів на підтвердження своїх доводів суду не надавав.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 19 лютого 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 серпня 2021 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова