Ухвала

19 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 587/2820/19

провадження № 61-13343ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротуна В. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сумського районного суду Сумської області від 26 лютого 2021 року та постанову Сумського апеляційного суду від 01 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Лан»про визнання заяви про звільнення за угодою сторін недійсною та скасування наказу про звільнення,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Лан» (далі - ТОВ «Агрофірма Лан») про визнання недійсною заяви про звільнення за угодою сторін, скасування наказу № 121-ОС від 31 липня 2018 року як незаконного, стягнення 100 000 грн моральної шкоди, зобов`язання відповідача негайно усунути перешкоди у здійсненні повноважень директора відповідно до укладеного трудового контракту.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 17 січня 2017 року на підставі рішення загальних зборів учасників ТОВ «Агрофірма Лан» він був прийнятий на посаду директора, з ним був укладений трудовий контракт строком на 5 років, тобто до 2022 року. 14 травня 2018 року рішенням загальних зборів учасників товариства позивача відсторонено від посади директора у зв`язку з інформацією про факти нецільового використання коштів та зловживанням посадовим становищем. Цим же рішенням директором був призначений один із засновників - ОСОБА_2 та одночасно проведено державну реєстрацію змін до відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про юридичну особу. Фактично з цього часу заявник був звільнений з посади директора, а керівництво товариства зверталось до органів поліції із заявою про притягнення позивача до кримінальної відповідальності. Більше двох місяців заявнику та його дружині погрожували, а заява про звільнення за угодою сторін була написана ним вимушено, під психологічним тиском, в день її написання новим директором була написана заява про закриття справи, що, на думку позивача, свідчить про те, що умовою звільнення від кримінальної відповідальності було написання заяви про звільнення. Копію наказу про звільнення заявник не отримував, а в трудовій книжці зазначено про звільнення на підставі наказу від 31 липня 2018 року. Також вказує, що рішення загальних зборів про зміну директора товариства визнане незаконним у судовому порядку, а тому позивач вважає, що його трудові права були порушені та підлягають захисту у обраний ним спосіб.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 26 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 01 липня 2021 року, у задоволенні позову відмовлено.

07 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Сумського районного суду Сумської області від 26 лютого 2021 року та постанову Сумського апеляційного суду від 01 липня 2021 року, в якому просив рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб обчислюється станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачено, що у 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2021 року (на час подання касаційної скарги) - 2 270 грн.

ОСОБА_1 заявлено вимоги немайнового характеру: визнання недійсною заяви про звільнення за угодою сторін, скасування наказу № 121-ОС від 31 липня 2018 року як незаконного, зобов`язання відповідача негайно усунути перешкоди у здійсненні повноважень директора відповідно до укладеного трудового контракту, а також вимогу майнового характеру - стягнення 100 000 грн моральної шкоди.

Зазначена справа є незначної складності та такою, ціна позову у якій не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Крім того, при визначенні справи малозначною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам Ради Європи необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження.

Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалені в малозначній справі і не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргоюслід відмовити з підстав, встановлених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Керуючись частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського районного суду Сумської області від 26 лютого 2021 року та постанову Сумського апеляційного суду від 01 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Лан»про визнання заяви про звільнення за угодою сторін недійсною та скасування наказу про звільнення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

В. М. Коротун