ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/5878/20 Головуючий суддя І інстанції Шелест І. М.
Провадження № 22-ц/818/1081/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: забезпечення позову
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» на ухвалу Червонозаводського районного суду м Харкова від 20 жовтня 2020 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» про визнання договору іпотеки припиненим та визнання договору іпотеки припиненим та визнання договорів недійсними,

В С Т А Н О В И В :

01 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Фідобанк», ТОВ «ФК «Маніту» про визнання договору іпотеки припиненим та визнання договорів недійсними.

06 жовтня 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Лагутін І.В. звернувся з заявою про забезпечення позову та просив забезпечити позов шляхом заборони відчуження житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 582,8 кв.м, житловою площею 238,6 кв.м, за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 01; заборонити ТОВ «ФК «Маніту» вживати заходів щодо виселення ОСОБА_1 ат членів її сім`ї ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ) із житлового будинку, з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 582,8 кв.м житловою площею 238,6 кв.м, за адресою АДРЕСА_1 , обмежувати їх у доступі до будинку, а також будь-яким способом створювати перешкоди для володіння та користування житловим будинком, зокрема але не виключно: змінювати замки, вселяти до квартири третіх осіб, проводити ремонтні роботи, демонтаж та/або монтаж конструкцій тощо; заборонити ТОВ «ФК «Маніту» вживати заходів щодо реєстрації місця проживання третіх осіб у зазначеному житловому будинку, та вживати заходів щодо відключення, призупинення, припинення роботи будь-яких систем забезпечення у житловому будинку, з надвірними будівлями та спорудами, загальною площе. 582,8, кв.м, житловою площею 238,6 кв.м, а адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви зазначала, що вона звернулась до суду з позовом до відповідачів, вимоги позивача спрямовані на захист права власності, яке порушено з боку відповідачів. Визнання іпотеки припиненою та визнання недійсними спірних договорів, які є підставою для набуття ТОВ «ФК «Маніту» права власності на спірний житловий будинок, є підставою для подальшого скасування державної реєстрації права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння. Подальше відчуження відповідачем спірного житлового будинку утруднить ефективний захист порушеного права, адже фактично породить необхідність подання окремого позову про витребування майна з чужого незаконного володіння, залучення нового кола відповідачів тощо.

Окрім цього зазначає, що спірний житловий будинок є місцем постійного проживання позивача, а внаслідок протиправних дій представників ТОВ «ФК «Маніту» позивач разом із сім`єю були незаконно виселені з вказаного будинку без рішення суду.

Зазначала, що з метою недопущення негативних наслідків необхідно забезпечити позов у спосіб, викладений у заяві, до завершення розгляду справу по суті.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2020 року заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Лагутіна І.В. про забезпечення позову задоволено частково.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, житловою площею 238,6 кв.м, загальною площею 528,8 кв.м, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 01 шляхом заборони його відчуження.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Маніту», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити у задоволення заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування скарги зазначає, що позов ОСОБА_1 є немайнового характеру, не стосується визнання права на майно, витребування майна чи стягнення грошових коштів.

Зазначає, що посилання позивача на потенційну можливість настання в майбутньому негативних наслідків, без надання відповідного обґрунтування, в тому числі доказів вчинення відповідачами певних реальних дій, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення чи зменшення їх майна, не є достатньою підставою дядя вжиття заходів забезпечення позову.

Зауважує, що майно, на яке накладено арешт не належить до предмету спору, є недоцільним, неспівмірним та жодним чином не співвідноситься з предметом заявленого спору.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Колегія суддів, вислухала доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

За правилом п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення клопотання.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з єдиного державного реєстру нерухомого майна №226225792 від.30.09.2020 спірний будинок на праві приватної власності зареєстрований за ТОВ «ФК «Маніту». Підстава для державної реєстрації права власності: іпотечний договір №672 від 14.03.2005, договір про відступлення права вимоги, тобто договори, які є предметом спору у даній справі.

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо розпорядження спірним будинком можуть в подальшому утруднити виконання рішення суду у справі та поновлення прав позивача.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до проявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених або оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам було роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Із позовної заяви вбачається, що позивач просить визнати договір іпотеки припиненим та визнати недійсними договори про відступлення права вимоги за кредитним договором та іпотечним договором щодо житлового будинку АДРЕСА_1 .

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Отже, встановивши наявність реального спору між сторонами, надавши оцінку обставинам та доказам, долученим до заяви позивачем, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, що внаслідок зміни особи відповідача об`єктивно ускладнює та збільшує строк розгляду справи - дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви ОСОБА_1 та правомірно застосував заходи забезпечення позову у вигляді заборони відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

З огляду на те, що в межах даної справи оспорюється дійсність правочинів щодо житлового будинку з метою недопущення обмеження права позивача на ефективний захист її прав, співмірним та обґрунтованим способом забезпечення позову є заборона відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 , як це і просив позивач у своїй заяві про забезпечення позову.

Проте з резолютивної частини ухвали вбачається, що судом вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно на спірний будинок шляхом заборони його відчуження.

При цьому ОСОБА_1 просила застосувати заходи забезпечення позову у вигляді заборони відчуження на житловий будинок, а не про накладення арешту на майно.

Враховуючи наведене, накладення арешту на нерухоме майно виходить поза межі заявлених вимог та є неспівмірним заходом забезпечення позову, порушує норми цивільного процесуального права, а доводи скарги знайшли своє часткове підтвердження, суд апеляційної інстанції на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу частково та змінює оскаржувану ухвалу шляхом виключення із резолютивної частини ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2020 року посилання на вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, житловою площею 238,6 кв.м, загальною площею 528,8 кв.м, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 01.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» задовольнити частково.

Ухвалу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2020 року змінити.

Виключити із резолютивної частини ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2020 року посилання на вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 18 січня 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.