Головуючий у І інстанції Остапчук Т.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 листопада 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Гуля В.В., Шебуєвої В.А.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом та просив ухвалити рішення про його задоволення, посилаючись на те, що працював на посаді начальника управління Департаменту економічної та інформаційної безпеки Одеського регіонального управління АТ «Укрзалізниця» з 25.01.2019.

21 липня 2020 року позивач був ознайомлений з повідомленням АТ «Укрзалізниця» від 15 липня 2020 року № ЦПК-276 про зміну істотних умов праці, а саме: іншого посадового (місячного) окладу у межах, визначених Положенням про оплату праці працівників АТ «Укрзалізниця», - 5 470 грн.; режиму неповного робочого часу, що здійснюватиметься у режимі неповного робочого дня протягом чотирьох годин з 08 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу, а у разі відмови від запропонованих умов трудовий договір із позивачем буде розірвано на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Крім того, 21 липня 2020 року позивача ознайомлено з повідомленням АТ «Укрзалізниця» від 15 липня 2020 року № ЦПК-275, на підставі якого, у відповідності до рішення правління «Укрзалізниця» від 14.05.2020 (протокол № Ц-45/43 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.05.2020), рішення Наглядової Ради АТ «Укрзалізниця» (№ А-10/16-20 Ком.т.) та змін до штатного розпису апарату управління АТ «Укрзалізниця» від 30.06.2020 № 91, Департамент економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» ліквідовано та посада, яку позивач обіймав, підлягає скороченню відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП, з дотриманням вимог чинного законодавства. Цим же повідомленням позивачу запропоновано іншу роботу, а саме переведення на посаду начальника сектору аналітичної роботи та контролю юридичної служби регіональної філії «Одеська залізниця» - 9 490 грн., а у разі відмови від запропонованої посади, позивача повідомлено про можливе розірвання трудового договору на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП.

04 серпня 2020 року позивача повторно ознайомлено з повідомленням АТ «Укрзалізниця» від 22 липня 2020 року № ЦПК-489, на підставі якого у відповідності до рішення правління «Укрзалізниця» від 14.05.2020 (протокол № Ц-45/43 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.05.2020), рішення Наглядової Ради АТ «Укрзалізниця» (№ А-10/16-20 Ком.т.) та змін до штатного розпису апарату управління АТ «Укрзалізниця» від 30.06.2020 № 91, Департамент економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» ліквідовано та посада, яку позивач обіймав, підлягає скороченню відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП, з дотриманням вимог чинного законодавства. Цим же повідомленням позивачу запропоновано іншу роботу, а саме переведення на посаду заступника начальника стрілецької команди з профілактичної роботи виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Одеська залізниця» - 8 415 грн., а у разі відмови від запропонованої посади позивача повідомлено про можливе розірвання трудового договору на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП.

Наказом (розпорядженням) № 1935/ос від 22.09.2020 ОСОБА_1 звільнено з займаної посади з 23.09.2020 року за п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку з відмовою від продовження роботи в істотних умовах праці.

Разом з тим, на думку позивача, його звільнення було проведено без дотримання вимог закону, оскільки йому не було запропоновано повного переліку вакантних посад на момент звільнення, а роботодавцем не враховано переважне право позивача на залишення на роботі.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати незаконним та скасувати наказ акціонерного товариства «Українська залізниця» № 1935/ос від 22.09.2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління Одеського регіонального управління Департаменту економічної та інформаційної безпеки AT «Укрзалізниця» з 23.09.2020 на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України; поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління Одеського регіонального управління Департаменту економічної та інформаційної безпеки AT «Укрзалізниця»; стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано Наказ акціонерного товариства «Українська залізниця» № 1898/ос від 18.09.2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління Одеського регіонального управління Департаменту економічної та інформаційної безпеки AT «Укрзалізниця» з 23.09.2020 на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління Одеського регіонального управління Департаменту економічної та інформаційної безпеки AT «Укрзалізниця» з 23.09.2020 року.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.

Стягнуто з AT «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач АТ «Українська залізниця» в особі представника - адвоката Степової О.В. подав на рішення апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову. Обгрунтовуючи скаргу, посилався на те, що звільнення позивача було проведено за п. 6 ст. 36 КЗпП з дотриманням вимог закону, а посилання суду на правову невизначеність у зв`язку із врученням позивачу повідомлень про можливе звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП у зв`язку із скороченням штатів не має жодного правового значення по справі і безпідставно покладено судом в основу рішення про відмову в позові.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Мінаєв Д.Д. заперечив проти задоволення скарги АТ «Українська залізниця» та просив залишити рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване.

В судовому засіданні представник АТ «Українська залізниця» адвокат Лазаренко В.В. апеляційну скаргу підтримала та просила про її задоволення з викладених у ній підстав.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Мінаєв Д.Д. до апеляційного суду не з`явились, надіславши суду клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 працював на посаді начальника управління Одеського регіонального управління Департаменту економічної та інформаційної безпеки AT «Укрзалізниця» з 29.01.2018 року на підставі наказу № 115/ос від 25.01.2018 року.

Наказом акціонерного товариства «Українська залізниця» № 1935/ос від 22.09.2020 року ОСОБА_1 звільнено з посади начальника управління Одеського регіонального управління Департаменту економічної та інформаційної безпеки AT «Укрзалізниця» з 23.09.2020 року на підставі п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с.13).

Ухвалюючи рішення про скасування наказу про звільнення позивача та поновлення його на роботі, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача проведено з порушенням вимог закону, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Право будь-якого підприємства самостійно визначати власну систему організації виробництва і праці є складовою частиною таких принципів підприємницької діяльності, як принцип комерційного розрахунку та власного комерційного ризику, принцип вільного найму працівників, що закріплені у ст. 44 Господарського кодексу України.

Статтею 134 ГК України визначено право власника майна, на основі якого заснована господарська організація або здійснюється господарська діяльність в інших організаційно-правових формах господарювання, не заборонених законом, на свій розсуд визначати в тому числі структуру утвореного ним суб`єкта господарювання, склад і компетенцію його органів управління, порядок використання майна, інші питання управління діяльністю суб`єкта господарювання.

Дані принципи реалізуються в тому числі через право підприємства самостійно визначати свою організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників і штатний розпис, як це передбачене ч. 3 ст. 64 ГК України.

Зі змісту ст. 64 ГК України також вбачається, що організаційну структуру підприємства складають його відокремлені (філії, представництва, відділення) та невідокремлені (виробничі та структурні) підрозділи.

Зміна організаційної структури, в тому числі шляхом створення, реорганізації, ліквідації структурних підрозділів, визначення чисельності працівників та штатного розпису, перерозподіл функцій між працівниками підприємства, питання підбору і перестановки працівників є невід`ємним правом кожного суб`єкта господарювання. Таким правом воно може скористатися в будь-який час, в т.ч. враховуючи потреби виробництва.

Вирішення будь-яких питань щодо необхідності, доцільності, правильності таких змін, їх суті та змісту лежить виключно у площині прав самого підприємства та реалізується через відповідні повноваження його органів управління.

Акціонерне товариство «Українська залізниця» створене відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» від 23.02.2012 № 4442-УІ (далі - Закон № 4442-УІ) та діє на підставі статуту, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 р. № 735 "Питання публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (з наступними змінами).

Пунктом 6 статуту АТ «Укрзалізниця» передбачено, що метою діяльності Товариства є задоволення потреб держави, юридичних і фізичних осіб у безпечних та якісних залізничних перевезеннях у внутрішньому та міжнародному сполученні, роботах та послугах, що виконує та надає товариство, забезпечення ефективного функціонування та розвитку залізничного транспорту, створення умов для підвищення конкурентоспроможності транспортної галузі, а також отримання прибутку від провадження підприємницької діяльності.

Пунктами 26, 27, 55 статуту Товариства передбачено, що засновником та єдиним акціонером товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України, який виконує функції загальних зборів Товариства.

Пунктами 53, 54 статуту Товариства визначено, що для забезпечення функціонування товариства утворюються органи товариства. Органами товариства є: 1) загальні збори; 2) наглядова рада; 3) правління; 4) ревізійна комісія.

Відповідно до п. 20 статуту Товариство наділене повноваженнями самостійно визначати свою організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників і штатний розпис, формувати облікову політику.

Пунктами 87, 105 статуту передбачено, що правління товариства є колегіальним виконавчим органом товариства, який здійснює управління його поточною діяльністю. Правління вирішує усі питання, пов`язані з поточною діяльністю товариства, що не належать до компетенції загальних зборів та наглядової ради.

Наглядова рада Товариства є колегіальним органом, що здійснює захист прав акціонерів товариства і в межах компетенції, визначеної законом і статутом, здійснює управління товариством, а також контролює та регулює діяльність правління (п. 59 статуту Товариства).

Пунктом 71 статуту до виключної компетенції наглядової ради Товариства належить прийняття рішення про створення, реорганізацію та/або ліквідацію структурних та/або відокремлених підрозділів товариства.

Тобто, АТ «Укрзалізниця» має право самостійно приймати рішення щодо визначення та зміни організаційної структури товариства, повноважень підрозділів, чисельності штату шляхом прийняття рішень уповноваженими органами управління Товариства.

При цьому, прийняття рішення про створення та ліквідацію структурних підрозділів Товариства належить до компетенції наглядової ради АТ «Укрзалізниця», а організаційна структура та положення про структурний підрозділ затверджуються правлінням Товариства.

Відповідно до висновків Верховного Суду, що містяться у постанові від 22.01.2020 у справі № 451/706/18, прийняття рішення про визначення структури підприємства є виключною компетенцією власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ним органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою.

З матеріалів справи вбачається, що на засіданні 14.05.2020 року правлінням при розгляді питання організації діяльності АТ «Укрзалізниця» прийняті рішення: 1. Погодити ліквідацію Департаменту економічної та інформаційної безпеки та утворення Апарату директора з економічної та інформаційної безпеки (п. 12.1 рішення); 2. Директору з економічної та інформаційної безпеки забезпечити винесення питання про ліквідацію Департаменту економічної та інформаційної безпеки та утворення Апарату директора з економічної та інформаційної безпеки на розгляд наглядової ради АТ «Укрзалізниця» згідно із встановленим порядком; 3. У разі прийняття позитивного рішення наглядовою радою АТ «Укрзалізниця» з питання, визначеного в пункті 12.1 цього рішення: 3.1. Затвердити:

- Організаційну структуру Апарату директора з економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» згідно з додатком 20 до протоколу.

- Положення про Апарат директора з економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» згідно з додатком 21 до протоколу.

3.2. Визнати такими, що втратили чинність:

- пункти 11.1, 11.2 рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 21.12.2018 (протокол № Ц-64/103 Ком.т.);

- пункт 12.1 рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 01.11.2019 (протокол № Ц-46/99 Ком.т.).

Діючи в межах своїх повноважень, наглядова рада Товариства на засіданні 25.05.2020 року розглянула питання щодо організаційних змін вертикалі безпеки та прийняла рішення про ліквідацію Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» (рішення оформлене протоколом засідання наглядової ради АТ «Укрзалізниця» № А-10/16-20 Ком.т). Тобто, уповноваженим органом управління Товариства, наглядовою радою, прийнято рішення про ліквідацію структурного підрозділу АТ «Укрзалізниця».

Те, що ліквідація структурного підрозділу підприємства є одним із видів змін в організації виробництва і праці підтверджується, зокрема, висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 року у справі № 757/32634/16-ц.

Частиною 3 статті 32 КЗпП України передбачено, що у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою.

У результаті прийняття рішення про ліквідацію Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» втратило чинність рішення правління АТ «Укрзалізниця» 21.12.2018 (протокол № Ц-64/103 Ком.т.) зі змінами, внесеними рішенням правління від 01.11.2019 (протокол № Ц-46/99 Ком.т.), яким визначалися завдання, функції та повноваження ліквідованого Департаменту.

Пунктом 12.1 рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 01.11.2019 затверджувалося Положення про Департамент економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця». Даним Положенням визначалися завдання та функції Департаменту, виходячи з яких формувалися посадові функції та повноваження працівників Департаменту.

Зазначені зміни в організації виробництва і праці, а саме - ліквідація Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця», призвела до зміни істотних умов праці працівників зазначеного департаменту.

Частиною 3 статті 23 КЗпП України передбачено, що про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

21 липня 2020 року позивач ознайомлений з повідомленням АТ «Укрзалізниця» від 15 липня 2020 року № ЦПК-276 про зміну істотних умов праці, а саме: іншого посадового (місячного) окладу у межах, визначених Положенням про оплату праці працівників АТ «Укрзалізниця», - 5 470 грн.; режиму неповного робочого часу, що здійснюватиметься у режимі неповного робочого дня протягом чотирьох годин з 08 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу, а у разі відмови від запропонованих умов трудовий договір із позивачем буде розірвано на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України (а.с.15). У даному повідомленні позивачем зазначено, що він «не згоден» із зазначеною пропозицією.

Разом з тим, в цей же день, 21 липня 2020 року позивача також ознайомлено з повідомленням АТ «Укрзалізниця» від 15 липня 2020 року № ЦПК-275, на підставі якого, у відповідності до рішення правління «Укрзалізниця» від 14.05.2020 (протокол № Ц-45/43 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.05.2020), рішення Наглядової Ради АТ «Укрзалізниця» (№ А-10/16-20 Ком.т.) та змін до штатного розпису апарату управління АТ «Укрзалізниця» від 30.06.2020 № 91, Департамент економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» ліквідовано та посада, яку позивач обіймав, підлягає скороченню відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП, з дотриманням вимог чинного законодавства. Цим же повідомленням позивачу запропоновано іншу роботу, а саме переведення на посаду начальника сектору аналітичної роботи та контролю юридичної служби регіональної філії «Одеська залізниця" - 9 490 грн., а у разі відмови від запропонованої посади позивача повідомлено про можливе розірвання трудового договору на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП (а.с.16). У даному повідомленні позивачем зазначено «Не згоден у зв`язку із тим, що порушено вимоги п. 3 ст. 32 КЗпП України. А також вказана посада (запропонована) зайнята ОСОБА_2 ».

04.08.2020 року позивача повторно ознайомлено з повідомленням АТ «Укрзалізниця» від 22 липня 2020 року № ЦПК-489, на підставі якого у відповідності до рішення правління «Укрзалізниця» від 14.05.2020 (протокол № Ц-45/43 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.05.2020), рішення Наглядової Ради АТ «Укрзалізниця» (№ А-10/16-20 Ком.т.) та змін до штатного розпису апарату управління АТ «Укрзалізниця» від 30.06.2020 № 91, Департамент економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» ліквідовано та посада, яку позивач обіймав, підлягає скороченню відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП, з дотриманням вимог чинного законодавства. Цим же повідомленням позивачу запропоновано іншу роботу, а саме переведення на посаду заступника начальника стрілецької команди з профілактичної роботи виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Одеська залізниця» - 8 415 грн., а у разі відмови від запропонованої посади позивача повідомлено про можливе розірвання трудового договору на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП (а.с.17). У даному повідомленні позивачем зазначено, що він «не згоден» із зазначеною пропозицією.

Відповідач у судовому засіданні посилався на те, що із запропонованими зміненими умовами праці позивач не погодився, оскільки не надав згоди на продовження праці на нових умовах, у зв`язку із чим і був звільнений у встановленому законом порядку.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці.

Частинами третьою та четвертою статті 32 КЗпП України передбачено, що у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 частини першої ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадку змін в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Про наступне звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці (ст. 49-2 КЗпП).

До закінчення двомісячного строку з дня попередження звільнення працівника з власної ініціативи роботодавця без його згоди не допускається.

Зміна істотних умов праці, передбачена частиною третьою статті 32 КЗпП України, за своїм змістом не тотожна звільненню у зв`язку зі зміною організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці.

Таким чином, зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці (Постанова ВП ВС від 16.01.2019 року № 582/1001/15-ц).

З матеріалів справи вбачається, що зміни в організації виробництва та праці у АТ «Українська залізниця», дійсно, мали місце, оскільки 25.05.2020 року уповноваженим органом було прийнято рішення про ліквідацію Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» (рішення оформлене протоколом засідання наглядової ради АТ «Укрзалізниця» № А-10/16-20 Ком.т).

Разом з тим, сама по собі та обставина, що ОСОБА_1 поряд із врученням повідомлення про зміну істотних умов праці двічі вручались повідомлення про ліквідацію посади, яку він обіймає, свідчить про порушення відповідачем, як роботодавцем, порядку звільнення позивача, оскільки діюче трудове законодавство з метою дотримання та захисту прав працівника, як слабшої ланки у трудових відносинах, виключає можливість ініціювання роботодавцем процедури звільнення працівника за двома окремими підставами. Така ситуація свідчить про те, що звільнення проведене з порушенням порядку, встановленого законом, а відповідно до висновків, що містяться у постанові Верховного Суду від 28.03.2018, прийнятій у справі №522/5656/16-ц, під незаконним звільненням слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи те, що позивачем суду надано належні, допустимі та достовірні докази на підтвердження того, що його звільнення було проведено відповідачем з порушенням порядку, встановленого законом, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення позивача та, як наслідок, поновлення його на роботі. Такі висновки суду відповідають положенням ст. 5-1 КЗпП України, яка встановлює гарантії забезпечення права громадян на працю, серед яких передбачає правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що оскільки позивача було звільнено за п. 6 ст. 36 КЗпП, а не за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП, тому вручені позивачу повідомлення про ліквідацію його посади не мають жодного відношення до обставин справи, колегією суддів відхиляються, оскільки навіть за умови дотримання порядку звільнення позивача за п. 6 ст. 36 КЗпП в частині своєчасного повідомлення про зміну істотних умов праці, відповідачем, як роботодавцем, при звільненні позивача порушено вимоги закону, які не передбачають права роботодавця ініціювати процедуру звільнення працівника за двома окремими самостійними підставами, чим працівника, який є найбільш вразливим учасником трудових відносин, може бути поставлено у таке становище, при якому захист та відновлення його прав буде максимально ускладненим, що не відповідає завданням Кодексу законів про працю України, задекларованим у статті 1 цього Кодексу.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди відповідача з висновками суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення за наслідками розгляду даної категорії справ.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги відповідача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги АТ «Українська залізниця» - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: