ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1550/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/9236/20 Категорія: 305010300 Токова С. Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Василенко Л.І., Карпенко О.В.

Секретар Винник І.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі Головне управління Національної поліції в Черкаській області; Державне казначейство служби України;

особа, яка подає апеляційну скаргу відповідач Головне управління Національної поліції в Черкаській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 травня 2021 року, постановлене під головуванням судді Токової С.Є., 31.05.2021 року, повний текст рішення складений 14.06.2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, -

в с т а н о в и в :

17 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 17 вересня 2008 року постановою слідчого СВ Черкаського РВ УМВС України в Черкаській області капітана міліції Шаталова А.Є. ОСОБА_1 було притягнуто як обвинуваченого по справі № за ч.1 ст. 128 КК України.

11 вересня 2008 року відносно ОСОБА_1 обрано запобіжний захід підписку про невиїзд.

Вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 19 червня 2009 року ОСОБА_1 засуджений до покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 18 серпня 2009 року вирок Черкаського районного суду Черкаської області скасовано, а справу повернуто прокурору Черкаського району на додаткове розслідування.

В грудні 2009 року після проведення додаткового розслідування, справа була призначена до судового розгляду Черкаським районним судом Черкаської області та після проведення всіх необхідних слідчих дій під час судового розгляду в серпні 2011 року була повернута для проведення додаткового розслідування.

В подальшому, жодний слідчих дій не відбувалося, а кримінальне провадження № 0000061 було закрито 05 квітня 2018 року на підставі частини 1 статті 284 КПК України. Таким чином, кримінальне переслідування тривало 114 місяців та 18 днів.

Позивач ОСОБА_1 вказує, що у зв`язку з незаконними діями органу досудового слідства, прокуратури та суду, він був позбавлений права працювати, навчатись та жити повноцінним життям, спілкуватись з рідними та близькими, займатись вихованням свого сина. Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків та вимагало зусиль для організації свого життя.

Позивач оцінює розмір спричиненої моральної шкоди позивач з урахуванням заяви про збільшення розміру відшкодування шкоди, поданої 21 січня 2021 року в сумі 690 000 грн., яку просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку. Також просив суд стягнути на користь позивача ОСОБА_1 понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України, 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, Код шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 моральну шкоду в розмірі 690 000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції в Черкаській області через свого представника Желєзняк Ю.В. оскаржує рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує, що суд першої інстанції при винесенні рішення порушив основний принцип розгляду цивільних справ, визначений ст. 2 ЦПК України, адже суд вирішує справи відповідно до законів України, а також застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений законами України, що призвело до порушення норм матеріального та процесуального права та невірного вирішення справи по суті, а тому винесене рішення підлягає скасуванню.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд в порушення норм матеріального та процесуального права не обґрунтував, з чого виходив при задоволенні саме такого розміру моральної шкоди.

Позивачем до позовної заяви не надано жодного належного доказу на підтвердження завданої йому моральної шкоди, протиправності поведінки заподіювача, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

На думку скаржника, суд під час розгляду справи не встановив, чим підтверджується факт заподіювання позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин, чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, з чого він при цьому, виходить, причинний зв`язок між шкодою та фактом притягнення до кримінальної відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, а лише керувався Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та не врахував, що до даних правовідносин не застосовується презумпція моральної шкоди. Це право реалізується шляхом процесуального доведення наявності шкоди, її розміру та не надав оцінку аргументам, наведеним учасникам справи щодо відсутності будь-якого доказу на підтвердження розміру моральної шкоди, доказів застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми.

Дані обставини свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі представник ГУНП в Черкаській області Желізняк Ю.В. просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 31.05.2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовної заяви.

08.09.2021 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Микитенка В.І. надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В обґрунтування відзиву зазначається, що наведені в апеляційній скарзі підстави щодо незаконності та необґрунтованості рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 травня 2021 року, є неспроможними.

У відзиві представник позивача вказує, що внаслідок незаконного засудження, закриття кримінального провадження на підставі ч. 1 ст. 284 КПК України, ОСОБА_1 має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, ст. 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Представник позивача вважає, що не є обґрунтованими доводи скаржника у справі про те, що суд не встановив причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями завдавача шкоди та негативними наслідками у позивача, адже право на стягнення моральної шкоди у ОСОБА_1 виникло на підставі закону із самого факту наявності у нього моральних страждань через незаконне перебування у статусі обвинуваченого у кримінальному провадженні.

У відзиві представник позивача адвокат Микитенко В.І. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 травня 2021 року у справі № 712/9236/20 залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, позивача, які з?явились в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи скаржника, апеляційний суд вважає що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, прийшовши до висновку, що внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, позивачу спричинено моральну шкоду, яка спричинена та перебуває в причинному зв`язку з неправомірними діями органів досудового розслідування і прокуратури, у зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов до висновку про списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь позивача ОСОБА_1 в сумі 690 000 грн. моральної шкоди.

Стягуючи з Державної казначейської служби України за рахунок коштів з державного бюджету України саме 690 000 грн., суд першої інстанції керувався Законом України «Про державний бюджет на 2021 рік» ,у відповідності до якого розмір мінімальної заробітної плати становить 6 000 грн. та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання досудового слідства, прокуратури і суду», пославшись, що ОСОБА_1 перебував під слідством з 17 вересня 2008 року по 05 квітня 2018 року з моменту притягнення його як обвинуваченого до моменту закриття кримінального провадження, всього 9 років, 6 місяців, 18 днів (114 місяців, 18 днів).

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 08 вересня 2008 року позивач ОСОБА_1 був затриманий в порядку ст. 115 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України, та поміщений до ІТТ Придніпровського РВ УМВС України.

11 вересня 2008 року ОСОБА_1 був звільнений з ІТТ Придніпровського РВ УМВС України та відносно нього було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Постановою слідчого СВ Черкаського РВ УМВС України в Черкаській області Шаталова А.Є. від 17 вересня 2008 року позивача ОСОБА_1 притягнуто, як обвинуваченого по справі з пред`явленням обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 128 КК України.

Вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 19 червня 2009 року ОСОБА_1 засуджений до покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 18 серпня 2009 року вирок Черкаського районного суду скасовано, а справу повернуто прокурору Черкаського району на додаткове розслідування.

В грудні 2009 року після проведення додаткового розслідування, справа була призначена до судового розгляду Черкаським районним судом Черкаської області та після проведення всіх необхідних слідчих дій під час судового розгляду в серпні 2011 року була повторно повернута для проведення додаткового розслідування.

Постановою слідчого СВ Черкаського РВП Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області Романчі Є.А. від 05 квітня 2018 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000061 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону № 266/94-ВР (стаття 1 зазначеного Закону).

Частиною другою статті 1 вказаного Закону встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі, й відшкодування моральної шкоди.

На дату розгляду справи єдиним таким законом є Закон № 266/94-ВР, прийнятий ще у 1994 році, сфера дії якого поширюється на широке коло суб`єктів, у тому числі й на осіб, стосовно яких закрито кримінальне провадження за відсутності в діях складу кримінального правопорушення.

Відповідно до першої статті 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування шкоди у випадках, передбачених пункатами 1,3,4,5 ст. 3 цього Закону, проводиться за рахунок коштів державного бюджету.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров?я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім?ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з пунктом 1 статті 1, пунктом 5 статті 3 Закону № 266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Відповідно до частин другої, третьої статті 13 цього Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв?язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що на підставі положень Закону № 266/94-ВР позивач ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди, яку необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством ( з 17 вересня 2008 року по 05 квітня 2018 року з моменту притягнення як обвинуваченого до моменту закриття кримінального провадження, а всього 9 років, 6 місяців, 18 днів).

Керуючись вимогами закону, суд першої інстанції визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з встановленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом за кожен місяць перебування під слідством, а саме : станом на 2021 рік. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції правильно з`ясовано чинники, які враховуються під час визначення розміру відшкодування, а саме: негативні наслідки, які продовжувалися для позивача після закриття кримінального провадження стосовно нього, суд прийняв до уваги та врахував характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, можливість відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі за такий тривалий час понад 9 років.

За таких обставин, оскаржуване судове рішення в частині стягнення 690 000 грн. на відшкодування моральної шкоди є законним та обґрунтованим, а доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції.

Судом першої інстанції було вірно вказано стосовно того, що заперечення Головного Управління Національної поліції в Черкаській області та Державної казначейської служби України є безпідставними, оскільки факт заподіяння моральної шкоди позивачеві підтверджується матеріалами справи та обставинами самої справи, які не спростовано відповідачем.

Доводи скаржника стосовно того, що суд першої інстанції не встановив причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями завдавача шкоди та негативними наслідками у позивача, є не обґрунтованими та такими, що зводяться до незгоди з рішенням суду, оскільки право на стягнення моральної шкоди у позивача ОСОБА_1 виникло на підставі закону, із самого факту наявності у нього моральних страждань через незаконне перебування у статусі обвинуваченого у кримінальному провадженні.

Так, суд першої інстанції з`ясував усі фактичні підстави позову, якими обґрунтовано, як обставини спричинення, так і розмір відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, дослідив наявні в матеріалах справи докази, оцінив їх та визначив конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості та справедливості.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновку суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із того, що у справі, що переглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги, які значною мірою зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, не свідчать про неправильне застосування районним судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права, тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Устименко проти України", "Рябих проти Російської Федерації", "Нелюбін проти Російської Федерації"), які з огляду на положення статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується судами при розгляді справ як джерело права, повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох поглядів на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов?язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення згідно доводів та вимог апеляційної скарги, які не спростовують висновків суду, тому не підлягають задоволенню апеляційним судом.

З вищевикладеного не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції за доводів апеляційної скарги.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги слід залишити за особою, яка подавала скаргу, оскільки рішення суду залишено без змін, то судові витрати не переглядалися апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382,383,384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 23.11. 2021 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Л.І. Василенко

О.В. Карпенко