Справа № 466/3777/21 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/811/2112/21 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Івасюти М.В.

з участю: державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Домерецької В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 20 травня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

28 квітня 2021 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Масарика 18» звернулося до суду зі скаргою на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Домерецької В.І.

В обґрунтування скарги покликається на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 27 листопада 2020 року визнано протиправною бездіяльність ОСББ «Масарика 18» в частині порушень законодавства про звернення громадян та нерозгляду звернення від 11.10.2019 року та зобов`язано ОСББ «Масарика 18» розглянути подане ОСОБА_1 звернення від 11.10.2019 року. Постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Домерецької В.І. від 23 березня 2021 року відкрито виконавче провадження № 64906990 на підставі виконавчого листа № 466/853/20 від 10.02.2021 року, виданого Шевченківським районним судом м. Львова на виконання вищезазначеного рішення суду. Крім того, державним виконавцем винесено постанову від 23 березня 2021 року про стягнення виконавчого збору в розмірі 24 000 грн. Стверджує, що на адресу ОСББ «Масарика 18» постанови державного виконавця від 23 березня 2021 року надійшли 14 квітня 2021 року, після чого рішення суду було виконане в добровільному порядку та надано ОСОБА_1 відповідь на його звернення. Зазначає, що рішення суду не надіслане ОСББ «Масарика 18» у встановленому законом порядку, відтак у нього не було можливості добровільно виконати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 листопада 2020 року у справі № 466/853/20. Вважає, що, відкриваючи виконавче провадження, державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Домерецька В.І. не з`ясувала наявність можливості добровільного виконання рішення суду, чим порушила права ОСББ «Масарика 18». З наведених підстав просить визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Домерецької В.І. від 23 березня 2021 року про відкриття виконавчого провадження № 64906990; визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Домерецької В.І. від 23 березня 2021 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 64906990.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 20 травня 2021 року скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Масарика 18» задоволено.

Cкасовано постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження від 23 березня 2021 року ВП №64906990.

Cкасовано постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору від 23 березня 2021 року ВП №64906990.

Ухвалу суду оскаржив Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Апелянт покликається на те, що у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець не пізніше наступного робочого дня виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей, а за рішенням немайнового характеру зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом десяти робочих днів. Зазначає, що за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з божника юридичної особи. Вказує, що одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Вважає, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець в межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку з ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання. З наведених підстав просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Домерецької В.І. на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи скаргу ОСББ «Масарика 18» на дії державного виконавця Шевченківського відділу ДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Домерецької В.І., суд першої інстанції дійшов висновку, що скарга є обґрунтованою, оскільки відповідачу не було вручено судового рішення у встановленому законом порядку та строки, а також державним виконавцем не було з`ясовано обставин можливості добровільного виконання судового рішення ОСББ «Масарика 18».

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 27 листопада 2020 року у справі № 466/853/20 визнано протиправною бездіяльність ОСББ «Масарика 18» в частині порушень законодавства про звернення громадян та нерозгляду звернення від 11.10.2019 року, зобов`язано ОСББ «Масарика 18» розглянути подане позивачем ОСОБА_1 звернення від 11.10.2019 року. Стягнуто з ОСББ «Масарика 18» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2942,80 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Повний текст судового рішення виготовлено 04 грудня 2020 року. Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили 04 січня 2021 року.

На підставі вказаного судового рішення, Шевченківським районним судом м. Львова 10 лютого 2021 року видано виконавчий лист №466/853/20.

23 березня 2021 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Домерецькою В.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 466/853/20 від 10.02.2021.

23 березня 2021 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Домерецькою В.І. також винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 24000 грн.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною 1 статті 449 ЦПК України встановлено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Відповідно до частини 5 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Встановивши, що про постанови державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Домерецькою В.І. від 23.03.2021 року ОСББ «Масарика 18» отримало лише 14 квітня 2021 року, останнім днем подачі скарги припало на вихідний день (24.04.2021), скаргу подано 26 квітня 2021 року, тобто, в межах передбаченого законом строку.

Зі змісту скарги вбачається, що ОСББ «Масарика 18» просить визнати неправомірними дії державного виконавця, які полягають у відкритті виконавчого провадження, визнати незаконною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 23 березня 2021 року у ВП №64906990, мотивуючи тим, що рішення суду не було вручено ОСББ «Масарика 18» у встановленому законом порядку, відтак у нього не було можливості добровільно виконати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 листопада 2020 року у справі №466/853/20.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) рішення підлягають примусовому виконанню на підставі, зокрема виконавчих листів.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно п.1 ч.1 ст. 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення;

Положеннями ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Доводи скарги, що дії державного виконавця, які полягають у не з`ясуванні питання про отримання боржником судового рішення, є безпідставними, оскільки при вирішенні питання прийняття до виконання виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження, виконавець перевіряє виконавчий документ на відповідність його вимогам ст. 4 Закону, в іншому випадку вирішує про повернення виконавчого листа без прийняття до виконання, перелік підстав якого є чітко визначений Законом і розширеному тлумаченню не підлягає.

У зв`язку з викладеним, підставними є доводи апелянта про те, що обов`язок вручити судове рішення у встановленому порядку та строки покладається на суд, а не на державного виконавця.

Покликання ОСББ «Масарика 18» про те, що державним виконавцем не з`ясовано обставин можливості добровільного виконання судового рішення, суд апеляційної інстанції вважає такими, що не дають правових підстав для визнання постанови про відкриття виконавчого провадження протиправною, оскільки такі доводи не ґрунтуються на вимогах Закону України «Про виконавче провадження», яким не передбачено відкриття виконавчого провадження після з`ясування обставин можливості добровільного виконання рішення суду, окрім виконання рішень про стягнення періодичних платежів. /див. постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 листопада 2019 року, справа № 751/3157/19/.

Таким чином, станом на час прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено з`ясування державним виконавцем можливості добровільного виконання судового рішення, і примусове виконання рішення суду розпочинається з прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, яка повинна бути винесена виконавцем не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа.

Відтак, винесена державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Доморецькою В.І. постанова про відкриття виконавчого провадження від 23 березня 2021 року ВП №64906990 на підставі виконавчого листа №466/853/20 від 10.02.2021 року, є правомірною.

Тобто, державний виконавець діяла у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до положень ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСББ «Масарика 18» в частині неправомірності дій державного виконавця при винесенні постанови про відкриття виконавчого від 23 березня 2021 року ВП №64906990 з виконання виконавчого листа №466/853/20 від 10.02.2021.

У зв`язку з чим, оскаржувана ухвала суду першої інстанції в частині вимог скарги про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Домерецької В.І. від 23 березня 2021 року про відкриття виконавчого провадження № 64906990 слід скасувати та в цій частині відмовити у задоволенні скарги.

Перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в частині задоволення скарги та скасування постанови державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Домерецької В.І. про стягнення виконавчого збору від 23 березня 2021 року ВП №64906990, колегія суддів виходить з наступного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 вказаного Закону постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, про стягнення основної винагороди, є окремими виконавчими документами.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Отже, постанова про стягнення виконавчого збору є самостійним виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Згідно з частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Водночас, відповідно до частини другої вказаної статті рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, Закон України «Про виконавче провадження» встановлює спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово робила висновок про те, що спір з приводу оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, прийнятої під час дії Закону № 1404-VIII, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, було видано виконавчий документ, що знаходився на примусовому виконанні у державного виконавця (постанови від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17 (провадження № 11-734апп18), від 20 січня 2019 року у справі № 161/8267/17 (провадження № 14-604цс18) та інші).

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справах № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18), від 03 та 10 квітня 2019 року у справах № 370/1288/15 (провадження № 14-612цс18) та № 766/740/17-ц (провадження № 14-664цс18).

Отже, вимоги скарги у частині оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому ухвала суду першої інстанції в цій частині постановлена з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню із закриттям провадження в цій частині.

Відповідно до частини першої, другої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (частина перша статті 256 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 377ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції в частині вирішення вимог скарги про скасування постанови від 23 березня 2021 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП №64906990 підлягає скасуванню, а провадження у справі в цій частині підлягає закриттю.

При цьому, суд апеляційної інстанції роз`яснює ОСББ «Масарика 18», що розгляд його скарги на дії державного виконавця щодо винесення у виконавчому провадженні постанови від 23 березня 2021 року про стягнення виконавчого збору віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях (пункт 5 частини першої статті 7 Закону України 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір»).

Враховуючи заявлену в апеляційній скарзі вимогу про стягнення судових витрат, колегія суддів доходить висновку про стягнення із ОСББ «Масарика 18» на користь Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) сплаченого судового збору в розмірі 2270 грн. за подання апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 20 травня 2021 року скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні скарги ОСББ «Масарика 18» про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Домерецької В.І. від 23 березня 2021 року про відкриття виконавчого провадження № 64906990 відмовити.

В частині вимог скарги ОСББ «Масарика 18» про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Домерецької В.І. від 23 березня 2021 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 64906990 закрити.

Стягнути з ОСББ «Масарика 18» на користь Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 2 270 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 18 листопада 2021року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Івасюти М.В.

з участю: державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Домерецької В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 20 травня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

28 квітня 2021 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Масарика 18» звернулося до суду зі скаргою на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Домерецької В.І.

В обґрунтування скарги покликається на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 27 листопада 2020 року визнано протиправною бездіяльність ОСББ «Масарика 18» в частині порушень законодавства про звернення громадян та нерозгляду звернення від 11.10.2019 року та зобов`язано ОСББ «Масарика 18» розглянути подане ОСОБА_1 звернення від 11.10.2019 року. Постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Домерецької В.І. від 23 березня 2021 року відкрито виконавче провадження № 64906990 на підставі виконавчого листа № 466/853/20 від 10.02.2021 року, виданого Шевченківським районним судом м. Львова на виконання вищезазначеного рішення суду. Крім того, державним виконавцем винесено постанову від 23 березня 2021 року про стягнення виконавчого збору в розмірі 24 000 грн. Стверджує, що на адресу ОСББ «Масарика 18» постанови державного виконавця від 23 березня 2021 року надійшли 14 квітня 2021 року, після чого рішення суду було виконане в добровільному порядку та надано ОСОБА_1 відповідь на його звернення. Зазначає, що рішення суду не надіслане ОСББ «Масарика 18» у встановленому законом порядку, відтак у нього не було можливості добровільно виконати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 листопада 2020 року у справі № 466/853/20. Вважає, що, відкриваючи виконавче провадження, державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Домерецька В.І. не з`ясувала наявність можливості добровільного виконання рішення суду, чим порушила права ОСББ «Масарика 18». З наведених підстав просить визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Домерецької В.І. від 23 березня 2021 року про відкриття виконавчого провадження № 64906990; визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Домерецької В.І. від 23 березня 2021 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 64906990.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 20 травня 2021 року скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Масарика 18» задоволено.

Cкасовано постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження від 23 березня 2021 року ВП №64906990.

Cкасовано постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору від 23 березня 2021 року ВП №64906990.

Ухвалу суду оскаржив Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Апелянт покликається на те, що у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець не пізніше наступного робочого дня виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей, а за рішенням немайнового характеру зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом десяти робочих днів. Зазначає, що за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з божника юридичної особи. Вказує, що одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Вважає, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець в межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку з ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання. З наведених підстав просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Домерецької В.І. на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи скаргу ОСББ «Масарика 18» на дії державного виконавця Шевченківського відділу ДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Домерецької В.І., суд першої інстанції дійшов висновку, що скарга є обґрунтованою, оскільки відповідачу не було вручено судового рішення у встановленому законом порядку та строки, а також державним виконавцем не було з`ясовано обставин можливості добровільного виконання судового рішення ОСББ «Масарика 18».

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 27 листопада 2020 року у справі № 466/853/20 визнано протиправною бездіяльність ОСББ «Масарика 18» в частині порушень законодавства про звернення громадян та нерозгляду звернення від 11.10.2019 року, зобов`язано ОСББ «Масарика 18» розглянути подане позивачем ОСОБА_1 звернення від 11.10.2019 року. Стягнуто з ОСББ «Масарика 18» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2942,80 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Повний текст судового рішення виготовлено 04 грудня 2020 року. Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили 04 січня 2021 року.

На підставі вказаного судового рішення, Шевченківським районним судом м. Львова 10 лютого 2021 року видано виконавчий лист №466/853/20.

23 березня 2021 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Домерецькою В.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 466/853/20 від 10.02.2021.

23 березня 2021 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Домерецькою В.І. також винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 24000 грн.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною 1 статті 449 ЦПК України встановлено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Відповідно до частини 5 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Встановивши, що про постанови державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Домерецькою В.І. від 23.03.2021 року ОСББ «Масарика 18» отримало лише 14 квітня 2021 року, останнім днем подачі скарги припало на вихідний день (24.04.2021), скаргу подано 26 квітня 2021 року, тобто, в межах передбаченого законом строку.

Зі змісту скарги вбачається, що ОСББ «Масарика 18» просить визнати неправомірними дії державного виконавця, які полягають у відкритті виконавчого провадження, визнати незаконною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 23 березня 2021 року у ВП №64906990, мотивуючи тим, що рішення суду не було вручено ОСББ «Масарика 18» у встановленому законом порядку, відтак у нього не було можливості добровільно виконати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 листопада 2020 року у справі №466/853/20.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) рішення підлягають примусовому виконанню на підставі, зокрема виконавчих листів.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно п.1 ч.1 ст. 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення;

Положеннями ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Доводи скарги, що дії державного виконавця, які полягають у не з`ясуванні питання про отримання боржником судового рішення, є безпідставними, оскільки при вирішенні питання прийняття до виконання виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження, виконавець перевіряє виконавчий документ на відповідність його вимогам ст. 4 Закону, в іншому випадку вирішує про повернення виконавчого листа без прийняття до виконання, перелік підстав якого є чітко визначений Законом і розширеному тлумаченню не підлягає.

У зв`язку з викладеним, підставними є доводи апелянта про те, що обов`язок вручити судове рішення у встановленому порядку та строки покладається на суд, а не на державного виконавця.

Покликання ОСББ «Масарика 18» про те, що державним виконавцем не з`ясовано обставин можливості добровільного виконання судового рішення, суд апеляційної інстанції вважає такими, що не дають правових підстав для визнання постанови про відкриття виконавчого провадження протиправною, оскільки такі доводи не ґрунтуються на вимогах Закону України «Про виконавче провадження», яким не передбачено відкриття виконавчого провадження після з`ясування обставин можливості добровільного виконання рішення суду, окрім виконання рішень про стягнення періодичних платежів. /див. постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 листопада 2019 року, справа № 751/3157/19/.

Таким чином, станом на час прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено з`ясування державним виконавцем можливості добровільного виконання судового рішення, і примусове виконання рішення суду розпочинається з прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, яка повинна бути винесена виконавцем не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа.

Відтак, винесена державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Доморецькою В.І. постанова про відкриття виконавчого провадження від 23 березня 2021 року ВП №64906990 на підставі виконавчого листа №466/853/20 від 10.02.2021 року, є правомірною.

Тобто, державний виконавець діяла у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до положень ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСББ «Масарика 18» в частині неправомірності дій державного виконавця при винесенні постанови про відкриття виконавчого від 23 березня 2021 року ВП №64906990 з виконання виконавчого листа №466/853/20 від 10.02.2021.

У зв`язку з чим, оскаржувана ухвала суду першої інстанції в частині вимог скарги про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Домерецької В.І. від 23 березня 2021 року про відкриття виконавчого провадження № 64906990 слід скасувати та в цій частині відмовити у задоволенні скарги.

Перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в частині задоволення скарги та скасування постанови державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Домерецької В.І. про стягнення виконавчого збору від 23 березня 2021 року ВП №64906990, колегія суддів виходить з наступного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 вказаного Закону постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, про стягнення основної винагороди, є окремими виконавчими документами.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Отже, постанова про стягнення виконавчого збору є самостійним виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Згідно з частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Водночас, відповідно до частини другої вказаної статті рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, Закон України «Про виконавче провадження» встановлює спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово робила висновок про те, що спір з приводу оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, прийнятої під час дії Закону № 1404-VIII, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, було видано виконавчий документ, що знаходився на примусовому виконанні у державного виконавця (постанови від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17 (провадження № 11-734апп18), від 20 січня 2019 року у справі № 161/8267/17 (провадження № 14-604цс18) та інші).

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справах № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18), від 03 та 10 квітня 2019 року у справах № 370/1288/15 (провадження № 14-612цс18) та № 766/740/17-ц (провадження № 14-664цс18).

Отже, вимоги скарги у частині оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому ухвала суду першої інстанції в цій частині постановлена з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню із закриттям провадження в цій частині.

Відповідно до частини першої, другої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (частина перша статті 256 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 377ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції в частині вирішення вимог скарги про скасування постанови від 23 березня 2021 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП №64906990 підлягає скасуванню, а провадження у справі в цій частині підлягає закриттю.

При цьому, суд апеляційної інстанції роз`яснює ОСББ «Масарика 18», що розгляд його скарги на дії державного виконавця щодо винесення у виконавчому провадженні постанови від 23 березня 2021 року про стягнення виконавчого збору віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях (пункт 5 частини першої статті 7 Закону України 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір»).

Враховуючи заявлену в апеляційній скарзі вимогу про стягнення судових витрат, колегія суддів доходить висновку про стягнення із ОСББ «Масарика 18» на користь Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) сплаченого судового збору в розмірі 2270 грн. за подання апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 20 травня 2021 року скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні скарги ОСББ «Масарика 18» про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Домерецької В.І. від 23 березня 2021 року про відкриття виконавчого провадження № 64906990 відмовити.

В частині вимог скарги ОСББ «Масарика 18» про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Домерецької В.І. від 23 березня 2021 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 64906990 закрити.

Стягнути з ОСББ «Масарика 18» на користь Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 2 270 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 18 листопада 2021року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк