Справа № 740/3837/20
Провадження № 2/740/155/21
Р І Ш Е Н Н Я

з а о ч н е

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2021 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участю секретарів судового засідання Кубрак Н. М., Бережняк О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ніжинської міської об`єднаної територіальної громади в особі Ніжинської міської ради Чернігівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на спадкове майно,

установив:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 .

Позов мотивовано тим, що вищезазначена квартира є спільною сумісною власністю подружжя, яка належить ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 18 лютого 1993 року органом приватизації при Ніжинському механічному заводі. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, після її смерті залишилася спадщина у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , яку ОСОБА_4 як єдиний спадкоємець першої черги за законом прийняв, оскільки постійно проживав зі спадкодавцем на час смерті та протягом шести місяців після. Таким чином, ОСОБА_4 став власником указаної квартири в цілому.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. За свого життя на випадок своєї смерті він залишив заповіт на користь позивачки, яка прийняла спадщину в установленому законом порядку. Оформити документально спадщину ОСОБА_1 не змогла, оскільки онуки спадкодавця оспорили в суді законність заповіту, але рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 березня 2017 року їм відмовлено у задоволенні позову, рішення суду набрало законної сили. Оформити право власності в порядку спадкування на цей час позивачка не може, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 вересня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 14-00 год. 29 вересня 2020 року. Крім цього, залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 та ОСОБА_3

29 вересня 2020 року судове засідання відкладено на 11-00 год. 11 листопада 2020 року.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11 листопада 2020 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду на 11-00 год. на 21 грудня 2020 року.

21 грудня 2020 року судове засідання відкладено на 11-00 год. 19 січня 2021 року.

Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися. Представник позивачки подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу в його та позивачки відсутність, позов підтримав, просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач у судові засідання жодного разу не з`являвся, повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, судові виклики отримав, що підтверджується відповідними розписками. Відзиву на позов та клопотання про відкладення розгляду справи відповідач не подавав.

Третя особа - ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, подав до суду пояснення, в яких заперечив проти задоволення позову з посиланням на те, що позивачем не надано жодних допустимих доказів на підтвердження неможливості отримання правовстановлюючого документа на спадкове майно, а отже, її вимоги не підлягають розгляду в судовому порядку. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Третя особа - ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, судові виклики не отримала, рекомендована кореспонденція повернулася до суду неврученою з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою.

Відповідно до ч. 7, 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Статтею 280 ЦПК України встановлено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно зі ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Установлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 18 лютого 1993 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що також підтверджується довідками Комунального підприємства «Ніжинське міське бюро технічної інвентаризації» від 03 березня 2020 року № 00495 та № 500 (а. с. 20 - 22).

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували в шлюбі з 26 травня 1950 року, що вбачається зі свідоцтва про одруження від 05 жовтня 1974 року (а. с. 8).

Згідно із свідоцтвом про смерть від 11 вересня 2014 року серії НОМЕР_1 ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 6).

Як убачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (а. с. 46), спадкова справа після смерті ОСОБА_5 не заводилася.

Згідно з довідкою виконкому Ніжинської міської ради від 26 серпня 2020 року № 393 на день смерті ОСОБА_5 з нею в квартирі АДРЕСА_1 проживав її чоловік ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 за свого життя 22 серпня 2014 року склав заповіт, який посвідчив приватний нотаріус Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області Зеленський В. В., на все своє майно, яке залишиться після його смерті, на користь ОСОБА_1 (а. с. 63).

Відповідно до свідоцтва про смерть від 06 жовтня 2016 року серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 7).

Позивачка ОСОБА_1 подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 (а. с. 56).

Відповідно до наданої на запит суду копії спадкової справи № 41/2016, заведеної щодо майна померлого ОСОБА_4 , заяви про прийняття спадщини подали: на підставі заповіту - ОСОБА_1 ; за правом представлення - онуки померлого - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 31 травня 2017 року, ухваленим у справі № 740/3887/16-ц, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області Зеленського В. В. про визнання заповіту нікчемним (а. с. 10 - 14).

Указаний вище позов обгрунтований тим, що ОСОБА_4 доводиться дідом позивачів і за правом представлення вони є спадкоємцями першої черги за законом. Звернувшись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, вони дізналися про наявність заповіту від 22 серпня 2014 року, складеного від імені ОСОБА_4 на все його майно, яке залишиться після його смерті, на користь ОСОБА_1 . Вважали зазначений заповіт нікчемним, оскільки відповідачка могла ввести в оману нотаріуса при посвідченні цього заповіту, так як у неї був оригінал паспорта ОСОБА_4 , спадкодавець мав поганий зір, не міг прочитати текст довіреності на його ім`я, не міг себе обслуговувати.

Вищевказані судові рішення мотивовані тим, що позивачі не довели, що оспорюваний ними заповіт посвідчений з порушенням вимог ст. 1248, 1257 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а також відсутні підстави для визнання цього заповіту нікчемним з підстав, зазначених у позові.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 листопада 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 31 травня 2017 року залишено без змін (а. с. 15 - 17).

У поданому позові ОСОБА_1 зазначила, що не може на теперішній час оформити у нотаріуса спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, а тому вона змушена звернутися з позовом до суду, щоб визнати право власності на квартиру.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що з авданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

У ч. 4 ст. 82 ЦПК України зазначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

З огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України, Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

За ст. 13 Конвенції визнається право людини на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Право на ефективний судовий захист регламентовано також ст. 2 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Отже, як у міжнародному, так і в національному законодавстві закріплено принцип справедливого судового розгляду спору та єфективного судового захисту.

Разом з цим у ст. 6 Конвенції, закріплено принцип доступу до правосуддя.

Як доступ до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»).

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає позов доведеним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Указана норма встановлює об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушені, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 2 цієї статті одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що рівною мірою означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ч. 1 ст. 1233 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України с падкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що с падкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З урахуванням викладеного суд вважає, що неможливість оформлення позивачкою права власності на спірну квартиру внаслідок відсутності правовстановлюючих документів свідчить про наявність правових підстав для визнання цього права в судовому порядку.

З огляду на вказане суд вважає безпідставними доводи третьої особи - ОСОБА_2 про те, що позов не підлягає розгляду в судовому порядку.

При цьому зі справи не вбачається, що набуття позивачкою права власності в порядку спадкування за заповітом на зазначену квартиру порушує права та законні інтереси інших осіб, оскільки спір стосовно нікчемності заповіту спадкодавця завершився, і рішенням суду, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні відповідного позову третіх осіб у цій справі про визнання заповіту нікчемним.

За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення зазначеного позову ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та якому, як установлено під час розгляду справи, зазначена квартира належала на праві власності одноособово у зв`язку з прийняттям спадщини у вигляді Ѕ частини квартири після смерті його дружини.

Вимог щодо судового збору позивачкою не заявлено і таке питання в порядку ст. 141 ЦПК України судом не вирішується.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 76 - 81, 89, 247, 263 - 265, 280 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Ніжинської міської об`єднаної територіальної громади в особі Ніжинської міської ради Чернігівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_3 ; зареєстрована в АДРЕСА_2 ) право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено без змін за результатами апеляційного розгляду справи. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення складене і підписане 19 січня 2021 року.

Суддя І. М. Шевченко