ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2021 року м. Херсон

Справа № 658/2536/21

Провадження № 22-Ц/819/1970/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя доповідач) Воронцової Л. П.

суддів: Ігнатенко П. Я.

Полікарпової О.М.

секретар Савицька А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє від імені ОСОБА_2 , на ухвалу Каховського міськрайонного суду Херонської області від 08 веренся 2021 року, у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Каховського відділу державної виконавчої служби у Каховському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересовані особи: (стягувач) Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб по ліквідації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»,

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2021 року до Каховського міськрайонного суду Херсонської області звернулася ОСОБА_2 зі скаргою на дії головного державного виконавця Каховського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій просила зобов`язати посадових осіб Каховського відділу державної виконавчої служби зняти арешт з усього нерухомого майна ОСОБА_2 , що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 29.09.2015 р. №48335597, виданою старшим державним виконавцем Ждановою Н.А., номер запису про обтяження: 11380840 від 29.09.2015 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 24857342 від 20.09.2015 р.

Скарга обґрунтована тим, що скаржник у серпні 2021 року звернулася до приватного нотаріуса з метою консультації щодо збору необхідного пакету документів для продажу земельної ділянки, нотаріус надав відповідні роз`яснення, та додатково повідомив про той факт, що на все її нерухоме майно накладено арешт державним виконавцем Каховського МР ВДВС ГТУЮ у Херсонській області Ждановою Н.А.

Листом від 03.08.2021 р. № 146-32/19288 відділ ДВС повідомив ОСОБА_2 , що на виконанні у Каховському міськрайонному відділі державної виконавчої служби перебувало виконавче провадження ВП № 48335597 з примусового виконання виконавчого листа № 658/4422/14-ц від 14.01.2015 року, що видав Каховський міськрайонний суд Херсонської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» боргу у розмірі 17 133,92 грн.

В ході проведення виконавчих дій по ВП № 48335597 державним виконавцем був накладений арешт на все нерухоме майно боржника.

29.12.2015 р. виконавче провадження № 48335597 було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження», який діяв на момент вчинення виконавчих дій.

У своєму листі орган ДВС також повідомив, що надати копії документів (постанови про повернення виконавчого документу стягувачу) не можливо, оскільки строк зберігання завершених виконавчих проваджень в архіві становить 3 роки у відповідності до норм Наказу Міністерства юстиції України № 1829/8 від 07.06.2017 р. «Про затвердження правил ведення діловодства та архіву в органах ДВС та приватними виконавцями».

Відповідно до Інформаційної довідки від 05.08.2021 р. № 269096679 у розділі «Актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень» міститься номер запису про обтяження 11380840 від 29.09.2015 р. (арешт нерухомого майна, все нерухоме майно), який внесений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, серія та номер: 48335597, виданий 29.09.2015 р. старшим державним виконавцем Н.А. Ждановою.

Накладений арешт на майно в рамках ВП № 48335597, позбавляє ОСОБА_2 вільно розпоряджатися своїм майном, зокрема земельною ділянкою з кадастровим номером :02:001:0533, площею 0,5 га, для ведення особистого селянського господарства.

Скаржник вважає, що арешт всього її майна, встановлений на невизначений строк, порушує її фундаментальні права, як власника такого майна, та такий арешт підлягає скасуванню, однак посадові особи відділу ДВС відмовляють у його скасуванні.

Також посилається на те, що відповідно до інформації ВП - спецрозділ по ВП 48335597 строк повторного пред`явлення стягувачем виконавчого листа до органу ДВС до 29.12.2016 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження» (діючого на той час) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом. ПАТ «Дельта Банк» повторно протягом останніх 5 років не звертався до органу ДВС для повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання, а тому пропустив строк пред`явлення виконавчого листа до виконання (виконавчий лист № 658/4422/14-ц від 14.01.2015 р.).

Вважає що, в разі пропуску строку на повторне пред`явлення документу до виконання стягувачем повинні наступати наслідки закінчення виконавчого провадження.

Ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області в задоволені скарги ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Карнаух Володимир Вікторович, на дії державного виконавця Каховського відділу державної виконавчої служби у Каховському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту та зобов`язання зняти арешт з майна ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою адвокат Карнаух Володимир Вікторович, який діє від імені ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати ухвалу суду, постановити нову, якою скаргу ОСОБА_2 про зобов`язання посадових осіб Каховського відділу державної виконавчої служби у Каховському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з усього нерухомого майна ОСОБА_2 задовольнити.

В обґрунтування скарги апелянт зазначає, що права ОСОБА_2 порушуються, оскільки необхідність у застосуванні арешту зумовлена перебуванням виконавчого документу на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби відпала, виконавчий лист на виконанні не перебуває, у термін повторного звернення виконавчого документа до примусового виконання стягувач так і не пред`явив. Апелянт не може розпоряджатися належним йому майном через наявність арешту на це майно за відсутності підстав для арешту, судом не враховано позицію Верховного суду, викладену у постанові від 27.03.2020 року, у справі №817/928/17 про те, що не зняття арешту з майна боржника у виконавчому проваджені при повернені виконавчого документа стягувачу є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право підлягає захисту шляхом зняття арешту з майна.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник Каховського відділу державної виконавчої служби у Каховському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), посилаючись на встановлені судом першої інстанції обставини та приписи ЗУ «Про виконавче провадження», стверджує про законність і обґрунтованість судового рішення, що оскаржується. Вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, просила відмовити у задоволені скарги.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, належним чином були повідомлені, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, у Каховському відділі ДВС у Каховському районі Херсонської області перебувало виконавче провадження ВП № 48335597 з примусового виконання виконавчого листа № 658/4422/14-ц від 14.01.2015 року, що видав Каховський міськрайонний суд Херсонської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості у розмірі 17133,92 грн, яке було завершено 29.12.2015 року на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними).

З листа відділу ДВС у Каховському районі від 03.08.2021 р. № 146-32/19288 вбачається, що на виконанні у Каховському міськрайонному відділі державної виконавчої служби перебувало виконавче провадження ВП № 48335597 з примусового виконання виконавчого листа № 658/4422/14-ц від 14.01.2015 року, що видав Каховський міськрайонний суд Херсонської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» боргу у розмірі 17 133,92 грн.

В ході проведення виконавчих дій по ВП № 48335597 державним виконавцем 29.09.2015 року був накладений арешт на все нерухоме майно боржника. 29.12.2015 р. виконавче провадження № 48335597 було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження», який діяв на момент вчинення виконавчих дій. Копію постанови про повернення виконавчого документу надати неможливо, оскільки остання знищена у зв`язку з закінченням трирічного строку зберігання, у зв`язку з чим, на теперішній час у відділу відсутні документи щодо підстав накладення відповідного арешту.

Відхиляючи скаргу ОСОБА_2 на дії (бездіяльність) державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять даних про те, що державний виконавець виносив постанову про закінчення виконавчого провадження по даній справі, внаслідок чого у нього не було правових підстав для скасування примусових заходів, прийнятих під час примусового виконання рішення.

Також матеріали не містять даних про те, що позивач оскаржував дії державного виконавця з приводу невинесення ним вищезгаданої постанови.

Відомості про сплату заявником (боржником) виконавчого збору, а також суми грошових коштів, стягнутих за рішенням суду в сумі 17133,92 грн. в матеріалах справи відсутні.

Суд також вважає, що при поверненні виконавчого документа у державного виконавця були відсутні підстави для зняття арешту, не має для цього підстав і на даний час, оскільки повернення виконавчого документа стягувачу без виконання не є підставою для закінчення виконавчого провадження та зняття арешту. При цьому, державний виконавець, який виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, або інша посадова особа державної виконавчої служби вже позбавлені права вчиняти будь-які виконавчі дії у цьому виконавчому провадженні без повторного пред`явлення стягувачем виконавчого документу до виконання та за обставин, коли стягувачем виконавчий лист повторно не пред`являвся, а при зверненні до суду боржником не порушувалося питання щодо визнання незаконними або скасування постанов державного виконавця.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, оскільки він відповідає встановленим у справі обставинам , нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та до нього суд дійшов з дотриманням вимог процесуального права.

Доводи апеляційної скарги адвоката Карнаух В.В., який діє від імені ОСОБА_2 про те, що арешт всього її майна, встановлений на невизначений строк, порушує її фундаментальні права, як власника такого майна, і такий арешт підлягає скасуванню, оскільки необхідність у застосуванні арешту, зумовлена перебуванням виконавчого документу на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби відпала, виконавчий лист на виконанні не перебуває, у термін повторного звернення виконавчого документа до примусового виконання стягувач так і не пред`явив, не ґрунтуються на законі та підлягають відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 наведеного Закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, зокрема, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

За приписами ч. 5 ст. 47 наведеного Закону, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Підстави для закінчення виконавчого провадження викладені у ст. 48 цього Закону та такої підстави, як повернення виконавчого листа стягувачу для закінчення виконавчого провадження не передбачено.

Відповідно до ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у передбачених ч. 1 цієї статті випадках. При цьому, даною нормою не передбачено такого випадку закінчення виконавчого провадження, якщо виконавчий лист повернуто стягувачу у зв`язку з відсутністю майна у боржника.

Згідно з частинами першою та другою статті 50 наведеного Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

У частинах першій-четвертій статті 59 Закону України № 1404-VIII визначені підстави зняття арешту з майна.

Зокрема, згідно із частиною четвертою цієї статті підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1 -2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина п`ята статті 59 Закону України № 1404-VIII) .

У відповідності до частин третьої - п`ятої статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Крім того, згідно з підпунктом 4.11.1 пункту 4.11 Інструкції про проведення виконавчих дій, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України 15.12.1999 № 74/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15.12.1999 за № 865/4158 (в редакції станом на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві) виконавчий документ, який прийнятий державним виконавцем до виконання, і за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, зокрема якщо в боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Аналіз наведених положень закону дає підстави для висновку, що у разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження не є закінченим. До того ж, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, державному виконавцю і не надано право на зняття арешту з майна боржника,

Таким чином, у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б наступити правові наслідки, передбачені ч. 2 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" (зняття арешту, накладеного на майно боржника).

Скаржник є боржником за виконавчими листами та арешти на майно боржника накладені державним виконавцем у рамках виконавчих проваджень.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для скасування арештів.

До того ж, суд обґрунтовано виходив з того, що відсутні підстави вважати, що було порушено права заявника як власника майна, яке на думку останнього, підлягає захисту шляхом подання даної скарги, оскільки зобов`язання заявника, як боржника, за судовим рішенням не виконані.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Таким чином, законодавцем визначено, що захисту підлягає порушене, не визнане, оспорюване право чи інтерес.

Зі змісту скарги не вбачається, що між сторонами наявний спір про право власності (володіння, користування, розпорядження) на майно, на яке накладено арешт, і таке право позивача ніким не оспорюється. Також скарга не містить і матеріально-правових вимог до стягувача.

Звертаючись до суду зі скаргою заявниця не доводила обставин порушення її цивільних прав, тоді як захисту підлягає порушене право. Фактично ОСОБА_2 скаржиться на бездіяльність державного виконавця щодо нескасування арешту у зв`язку з поверненням виконавчого листа.

Оскільки повернення виконавчого документа стягувачеві, у зв`язку з відсутністю майна у боржника, не є підставою для закінчення виконавчого провадження за приписами статті 49 Закону України "Про виконавче провадження", колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано положення ст. 30, ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження", п. 3.17 Інструкції про проведення викоанвчих дій, затвердженої наказом міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, якими передбачено зняття арешту у разі повернення виконавчого листа.

З огляду на викладені вище обставини є необґрунтованими і доводи апеляційної скарги, що не зняття державним виконавцем арештів здійснених у виконавчому провадженні свідчить про їх незаконність та порушує майнові права боржника.

Більш того, як зазначає сама скаржниця в апеляційній скарзі нею не заявлялася вимога про визнання дій державного виконавця неправомірними чи незаконними щодо накладення арештів. Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, так і зі змісту скарги, скаржниця вважала, що внаслідок закінчення виконавчого провадження державним виконавцем не вирішено питання про зняття арешту.

Також слід враховувати, що згідно з частинами 3-5 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Як зазначалось вище, випадки, з якими пов`язується зняття арешту з майна боржника прямо визначені приписами Закону України "Про виконавче провадження", а винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення (тобто, коли рішення суду фактично не виконано), не є підставою для зняття накладеного арешту на майно боржника.

Посилання у скарзі на не врахування судом висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 27.03.2020 року № №817/928/17 є безпідставними, оскільки обставини у справі розглянуті Верховним Судом, і у даній справі обставини є відмінними, і крім того, касаційний цивільний суд у своїх постановах, прийнятих після 27.03.2020 року зокрема, у постанові від 15 вересня 2021 року у справі № 323/642/20 суд підтвердив свою правову позицію про те, що повернення виконавчого документу, не є закінченням виконавчого провадження, і не є наслідком зняття арешту з майна, накладеного для забезпечення виконання судового рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів скарги повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

Керуючись ст. 374, 375, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Карнаух Володимира Вікторовича, який діє від імені ОСОБА_2 залишити без задоволення, ухвалу Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 08 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції - Верховного Суду.

Повний текст постанови суду складено 19 листопада 2021 року.

Головуючий Л.П. Воронцова

Судді : П.Я. Ігнатенко

О.М. Полікарпова