Справа № 336/1514/21
Провадження № 2/336/2132/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2021 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Савеленко О.А.

за участі секретаря судового засідання - Брагіної І.В.

позивача- ОСОБА_1

представника позивача адвоката - Карчевського С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради,треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: П`ята запорізька державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 , про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради,треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: П`ята запорізька державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 , про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина після померлого ОСОБА_3 , котрий на день смерті постійно проживав в АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачки ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилася спадщина після померлої ОСОБА_4 котра на день смерті постійно проживала в АДРЕСА_1 .

Спадкову масу, після померлих ОСОБА_3 і ОСОБА_4 складає житловий будинок АДРЕСА_1 .

Даний будинок збудований на земельній ділянці, яка виділена ОСОБА_3 та на підставі рішення виконкому Шевченківської райради депутатів трудящих від 27.08.1970 року № 593, та у відповідності з договором від 21.10.1970 року, укладеним між виконкомом Шевченківської райради депутатів трудящих і ОСОБА_3 надана останьому у безстрокове користування для будівництва житлового будинку, який прийнятий актом прийомки індивідуального будинку від 15.08.1973 року.

ОСОБА_1 є дочкою померлих батьків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 .

На день смерті батьків, ОСОБА_1 разом з ними була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

11.11.2020 року позивач звернулася до П`ятої запорізької державної нотаріальної контори з заявою на видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 та та після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_4 . Однак, державний нотаріус П`ятої запорізької державної нотаріальної контори Зидорук К.В. постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.01.2021 року № 140/02-31 відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлих батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з підстави відсутності у спадкоємця необхідних документів для видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме відсутності документів про реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , вказавши на те, що право власності на даний житловий будинок не зареєстровано, інформація в реєстрі відсутня.

Окрі іншого позивач в позові вказала, що згідно матеріалів спадкових справ П`ятої запорізької державної нотаріальної контори № 438 за 2020 рік, та № 439 за 2020 рік є ще спадкоємець за законом після померлих ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , котра спадщину не прийняла, до нотаріальної контори, у встановлений законом строк, не зверталась.

За таких обставин просила визнати за нею право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 та померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_4 .

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2021 року провадження по справі відкрито, зобовязано Пяту запорізьку державну нотаріальну контору надати Шевченківському районному суду м. Запоріжжя належним чином завірені копії спадкових справ та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.04.2021 року підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті на 03.06.2021 року.

Від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі, заперечень та клопотань щодо заявлених позовних вимог відповідач не має.( а.с. 67)

Від третьої особи по справі ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи без її участі. В заяві ОСОБА_2 зазначила, що позовні вимоги ОСОБА_1 вважає законними та обгрунтованими.

Нормативне обґрунтування.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Окрім цього, згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно з частиною другою статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.

Згідно статі 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється в момент її смерті. Таким чином, після смерті особи, органи виконавчої влади не мають права оформляти право власності на об`єкт нерухомості.

У відповідності до частини першої статті 328 ЦК, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Як викладено в роз`ясненнях листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

До часу набрання чинності ЦК України 2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Відповідно до абз. 60 п.3.3 Інструкції про проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127 не належить до самовільного будівництва індивідуальні житлові будинки, садові, дачні будинки господарські /присадибні/ будинки і споруди, прибудови до них, що побудовані до 05 серпня 1992 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року житлових будинків вимогам законодавства, будівельним нормам та державним стандартам і правилам, зокрема, для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30 липня 2012 року).

Відповідно до роз`яснення Міністерства Юстиції України від 21 лютого 2005 року №19-32/319 в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

У відповідності до частини першої статті 328 ЦК, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встанволені наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області ( а.с. 27).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Шевченківським районним у м. Запоріжжя відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) ( а.с.8)

ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження ( а.с. 9).

27.08.1970 року ОСОБА_3 рішенням Виконавчого комітету Шевченківської ради депутатів виділено земельну ділянку в АДРЕСА_1 для будівництва будинку ( а.с. 14-16).

Згідно акту приймання індивідуального будинку від 15.08.1973 року у ОСОБА_3 міською прийомною комісією прийнято житловий будинок площею 75,6 кв.м. по АДРЕСА_1 ( а.с. 17).

08.02.1996 року видано технічний паспорт на житловий будинок по АДРЕСА_1 на власника будинку ОСОБА_5 ( а.с. 18-20).

Згідно довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької імської ради за адресою: АДРЕСА_1 був зареєстрований ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в період з 25.07.1977 по 09.11.2020 року, разом з ним на день смерті були зареєстровані наступні особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 16.06.1970 по 12.09.2016 року, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 .( а.с. 43)

Враховуючи вищевикладене, а саме те що позивач у справі є спадкоємцем першої черги, у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її матері ОСОБА_4 та батька ОСОБА_3 , та враховуючи той факт, що будинок збудовано ще у 1972 році тобто до набрання чинності ЦК України 2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у той час коли право власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права з огляду на відмову нотаріусом у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину з вищевказаних підстав після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11,60,88,214-215, 315 ЦПК України, ст. ст. 1216,1217,1218, 1261, 1268 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради,треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: П`ята запорізька державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 , про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 та померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.А. Савеленко

05.07.21