Провадження 22-ц812/285/21 Головуючий по 1 інстанції Нікітін Д.Г.
Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

27 січня 2021р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Ямкова О.О.,

секретар судового засідання Богуславська О.М.,

за участі: прокурора Волкожи С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 жовтня 2020р.

за скаргою ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій та рішення головного державного виконавця Заводського відділу Державної виконавчої служби у м. Миколаєві Буділовської Олени Олександрівни,

встановила:

У травні 2020р. ОСОБА_1 звернувся в інтересах ОСОБА_2 зі скаргою про визнання неправомірними дій та постанови головного державного виконавця Заводського ВДВС у м. Миколаєві Буділовської О.О. щодо відкриття виконавчого провадження.

Заявник вказував, що державний виконавець відкрив 04 травня 2020р. виконавче провадження за заявою Миколаївської місцевої прокуратури №1 на підставі виконавчого листа, виданого 12 лютого 2020р. Заводським районним судом м. Миколаєва по справі № 487/10127/14-ц.

Зазначена в постанові про відкриття виконавчого провадження резолютивна частина судового рішення не передбачає здійснення заходів на користь держави або державних органів. Навпаки, в рішенні зазначається про необхідність вжиття заходів на користь Миколаївської територіальної громади, при цьому відсутні відомості щодо такої особи (місцезнаходження, код ЄДРПОУ).

Оскільки прокурор не наділений правом ініціювати відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, виданим на користь органу місцевого самоврядування, то у державного виконавця були відсутні підстави, передбачені п.2 ч.1 ст.26 Закону «Про виконавче провадження» для відкриття виконавчого провадження.

Вважаючи такі дії та рішення державного виконавця неправомірним, заявник просив про задоволення скарги.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 жовтня 2020р. у задоволені скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі представник заявника, посилаючись на незаконність ухвали суду, порушив питання про її скасування та ухвалення нового рішення про задоволення скарги.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з п.2 ч.1 ст.2 Закону «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-У111) обов`язковість виконання судових рішень є засадничим принципом виконавчого провадження.

Примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень (п.1 ч.1 ст.3 Закону №1404-У111).

За правилами ст.26 Закону №1404-У111 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або прокурора у відповідних випадках і у разі подання всіх необхідних документів, передбачених цим Законом виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи № 487/10127/14-ц постановою Верховного Суду від 04 грудня 2019р. рішення апеляційного суду Миколаївської області від 20 квітня 2017р. змінено шляхом викладення його у такій редакції «Зобов`язати ОСОБА_2 повернути земельну ділянку площею 900 кв.м. з кадастровим номером :12:001:0009 по АДРЕСА_1 у комунальну власність Миколаївської територіальної громади.

Позов у цивільній справі № 487/10127/14-ц було заявлено Миколаївським міжрайонним прокурором з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері, який обґрунтовано як порушенням інтересів територіальної громади - належного власника землі, так і державного інтересу, який полягає у важливості відновлення водоохоронної зони, що створена для можливості охорони водних об`єктів від забруднення, збереження їх водності, зменшення коливань стоку вздовж водних об`єктів, тобто для забезпечення екологічної безпеки, що є обов`язком держави (ст.15 Конституції). Крім того, спірна земельна ділянка знаходиться в зеленій зоні міста, відноситься до перспективної ландшафтно-рекреаційної зони загального значення, а зміна її цільового призначення порушує суспільний інтерес.

Аргумент касаційної скарги про те, що у прокурора відсутні повноваження на ведення справи справи, оскільки останнім не обґрунтовано виключних підстав для представництва інтересів держави, відхилено Верховним Судом.

12 лютого 2020р. Заводським районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист № 487/10127/14-ц про зобов`язання ОСОБА_2 повернути земельну ділянку площею 900 кв.м. з кадастровим номером :12:001:0009 по АДРЕСА_1 повернути у комунальну власність Миколаївської територіальної громади.

Стягувачем у вказаному виконавчому листі зазначено територіальну громаду м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради, адреса: вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, .

04 травня 2020р. головним державним виконавцем Заводського ВДВС у м. Миколаєві Буділовською О.О. за наслідками розгляду заяви Миколаївської місцевої прокуратури №1 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61798079 з виконання виконавчого листа № 487/10127/14-ц.

Враховуючи те, що виконавчий лист було видано судом у відповідності до рішення суду, яке підлягало примусовому виконанню і з дотриманням вимог до виконавчого документа (ст.4 Закону №1404-У111), а до заяви про примусове виконання прокурором були додані всі необхідні документи (ст.26 Закону №1404-У111) для відкриття виконавчого провадження, то суд дійшов до вірного висновку про відсутність підстав вважати, що оскаржувані дії та рішення державного виконавця є неправомірними, а тому обґрунтовано відмовив у задоволені скарги.

Посилання в апеляційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права є безпідставними, тому що виконавчий документ повністю відповідав резолютивній частині рішення суду, яке набрало законної сили і потребувало примусового виконання з визначення стягувача, яким є юридична особа, а до компетенції державного виконавця не належить з`ясування законності звернення прокурором з позовом до суду, підстав для задоволення позову.

Доводи про те, що стягувач не звертався із заявою про відкриття виконавчого провадження не можна визнати обґрунтованими, тому що згідно висновком Верховного Суду, висловленим в постанові від 04 грудня 2019р. прокурор по даній справі набув статусу позивача.

Оскільки суд постановив ухвалу з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.367,374,375,382 ЦПК, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 жовтня 2020р. - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів лише у випадках, передбачених ст.389 ЦПК.

Повний текст постанови виготовлено 27 січня 2021р.

Головуючий: Судді: