Справа №333/7591/20
Провадження №2/333/1383/21
РІШЕННЯ

Іменем України

08 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Варнавської Л.О.,

за участю секретарів судового засідання Христової Н.К., Гешевої Ю.Л., Іщенко А.О.

представника позивача Железняка В.К. ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Жидкової Л.І. ,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування, -

ВСТАНОВИВ:

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_5 до ОСОБА_6 та ОСОБА_2 відповідно до якої позивач просить суд визнати недійсним з моменту вчинення договір дарування ј частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , посвідчений 03.03.2016 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чепковою О.В., за яким зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.03.2016 року, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01) за ОСОБА_6 право власності на ј частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначає наступне. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою 11.05.2001 р., ОСОБА_5 , на праві особистої приватної власності належить 3/4 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .Власником іншої 1/4 частини житлового будинку на підставі договору дарування від 11.06.2007 р. був ОСОБА_2 .

Станом на 2007 р. житловий будинок вже був поділений в натурі між співвласниками і складався з трьох ізольованих одна від одної квартир з самостійними виходами на земельну ділянку.Квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 належали та належать до сьогодні ОСОБА_5 і знаходяться у її користуванні та користуванні членів її родини.

Квартира АДРЕСА_4 , до складу якої входили в будинку літ. А приміщення: 1- коридор площею 4.1 м2; 2- кухня площею 8,1 м2; 3- прихожа площею 7,0 м2; 4- кімната площею 10,7 м3, знаходилась у володінні та користуванні ОСОБА_2 .

В 2007 році ОСОБА_2 зніс шляхом демонтажу належну йому 1/4 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка в технічному паспорті на житловий будинок зареєстрована як квартира АДРЕСА_4 .

Внаслідок знесення частини житлового будинку зовнішніми стали внутрішні стіни в належних ОСОБА_5 приміщеннях в квартирі АДРЕСА_2 .Так як зовнішні несучі стіни захищають будинок і повинні бути міцними, мати теплозахисні та звукоізоляційні якості, позивач змушена була здійснити реконструкцію стіни в кв. АДРЕСА_2 , для чого замовила в 2008 р. в ДКППІ «Запоріжагропроект» робочий проект підсилення зовнішньої стіни житлового будинку з боку демонтованої квартири АДРЕСА_4 .В робочому проекті серед інших наявні документи: план житлового будинку до демонтажу квартири АДРЕСА_4 та план житлового будинку після демонтажу квартири АДРЕСА_4 .

В 2007 році ОСОБА_2 особисто знищив належну йому 1/4 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка в технічному паспорті на житловий будинок зареєстрована як квартира АДРЕСА_4 , внаслідок чого припинилось право власності ОСОБА_2 на1/4 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Після цього ОСОБА_2 свою частину житлового будинку не відбудував.Тому з вказаного часу (з 2007 р.) в натурі на місцевості існують належні позивачу за документами 3/4 частини житлового будинку, а фактично їй належить весь існуючий нині житловий будинок, який включає тільки дві квартири: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 .

Згодом, в 2020 ропі ОСОБА_2 при зустрічі із ОСОБА_5 заявив, що свою частку житлового будинку він подарував своїй рідній сестрі і вони мають намір виділити для себе 1/4 частину в нині існуючому житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 знищив свою частку житлового будинку, однак документи на знищену 1/4 частину житлового будинку не анулював у встановленому законодавством порядку і в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстрував припинення права власності на 1/4 частину житлового будинку. Наразі ОСОБА_2 на підставі наяних-документів на знищену 1/4 частину житлового будинку має намір ще раз поділити житловий будинок в натурі та відібрати в натурі частину належної позивачу будівлі.

Задля перевірки отриманої від ОСОБА_2 інформації за рекомендацією адвоката 17.11.2020 р. ОСОБА_5 замовила інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме та отримала інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої дізналась, що за договором дарування від 03.03.2016 р., посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чепковою О.В., належна ОСОБА_2 1/4 частина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 перейшла у власність ОСОБА_6 .

Зважаючи на те, що укладений 03.03.2016 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 договір дарування 1/4 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 порушує права власника існуючого нині вказаного житлового будинку, позивач вправі оспорити цей правочин

Вважає, що належить визнати недійсним договір дарування від 03.03.2016 р„ за яким ОСОБА_2 подарував ОСОБА_6 1/4 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , так як укладений правочин суперечить ЦК України та іншим актам цивільного законодавства і він не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Порушення полягають у наступному. В договорі дарування вказано, що 03.03.2016 р. ОСОБА_2 подарував ОСОБА_6 1/4 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Однак зазначена частина житлового будинку була знищена її власником ще у 2007 р. та не відновлена до цього дня. Станом на 03.03.2016 р. не існувало предмету дарування у вигляді 1/4 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 не був власником зазначеної частини житлового будинку, з чим була обізнана і інша сторона за договором дарування - ОСОБА_6 , рідна сестра ОСОБА_2 .

Тому внаслідок укладення договору дарування від 03.03.2016 р. не могли настати правові наслідки, обумовлені цим договором - не могла відбутись передача дарувателем обдарованій 1/4 частини житлового будинку у вигляді квартири АДРЕСА_4 .

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.01.2021 року прийнято позовну заяву та призначено до розгляду в загальному позовному провадженні (а.с. 27-28).

15.01.2021 року на адресу суду, на виконання вимог ухвали суду від 04.01.2021 року, приватним нотаріусом Чепковою О.В. надано копію договору дарування від 03.03.2016 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_6

17.03.2021 року представником відповідача Жидковою Л.І. , яка діє в інтересах ОСОБА_6 надано відзив на позовну заяву відповідно до якого просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що підстав для визнання недійсним договору дарування 1/4 частини житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 від 03.03. 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Чепковою О.В., р. № 215 не існувало як на час укладанням вказаного договору, так і на цей час.

ОСОБА_6 було прийнято в дар 1/4 частину вказаного будинку, який в подальшому у зв`язку з руйнуванням був нею розібраний після укладання вказаного договору дарування 1/4 частини цього будинку значно пізніше.

За її проханням, у зв`язку з постійними претензіями з боку позивачки щодо стану 1/4 частини спірного будинку, її брат - ОСОБА_2 передав 02.11.2016 року позивачці для утеплення стін будинку її гроші в сумі 3000 (три тисячі гривень) для придбання будівельних матеріалів та робітнику, після демонтажу стін належної їй частини будинку.

Про отримання вказаних коштів ОСОБА_5 написала власноручно розписку, яка долучена до відзиву. На час написання розписки ОСОБА_5 дійсно не знала про те, що ОСОБА_2 не був власником спірної 1/4 частини будинку та що він допомагав ОСОБА_6 і приймав участь у питаннях пов`язаних з цієї частиною будинку, не будучи власником.

Вказана розписка підтверджує той факт, що на час оформлення спірного договору дарування належна ОСОБА_6 1/4 частина будинку існувала. Утеплення стін будинку були виконанні позивачкою після отримання коштів значно пізніше.

Посилання позивачки на те, що підтвердженням руйнування спірної 1/4 частини житлового будинку на час укладаннях договору дарування є її замовлення в 2008 році в ДКППІ «Запоріжагропроект» робочого проекту підсилення зовнішньої стигни житлового будинку не відповідають вказаному робочому проекту, до якого долучений план житлового будинку с прибудовами до демонтажу частини будинку, який міг бути виконаний тільки уразі існування належної їй 1/4 частини житлового будинку. Границі демонтажу будинку на вказаному плану виконанні пунктирною рискою та здійснені заміри приміщень, які підлягали демонтажу та товщина стін цих приміщень. Більше того сам робочий проект не може бути доказом у зв`язку з відсутністю будь-яких належних посвідчень вказаного проекту печатками інституту.

Посилання позивачки на порушення її права власності на 3/4 частини житлового розташований за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з укладанням договору дарування 1/4 частини вказаного будинку 03.03.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Чепковою О.В., р. № 215 не відповідають наданим нею доказам.

Так з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на ім`я ОСОБА_6 зареєстровано право власності на 1/4 частину спірного будинку та на ім`я позивачки зареєстровано право власності на 3/4 частини цього будинку.

Згідно договору дарування 1/4 частина будинку підлягала оцінці до укладання договору дарування, яка визначалась після її огляду.

Посилаючись на висновки Верховного суду зазначає, що документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо.

Вважає, що вказаним позовом позивачка намагається порушити власності та припинити права власності ОСОБА_6 на частину спірного житлового будинку.

Ухвалою суду від 01.04.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.74, 75)

Представник позивача адвокат Железняк В.К. у судовому засіданні позов підтримав, з підстав викладених в ньому.

ОСОБА_5 у судовому засіданні 04.08.2021 року будучи допитаною в якості свідка, суду пояснила, що у 2008 році ОСОБА_2 почав руйнувати тимчасову хату, а потім і частину будинку. У будинку він не проживав, раніше там проживала його бабуся, яка померла. Руйнування ОСОБА_2 не з ким не узгоджував. В результаті руйнування пошкодив спільний дах будинку, який почав протікати та зруйнував стіну, яка була спільною. ОСОБА_5 повідомила ОСОБА_2 про те, що зазначену стіну необхідно відбудувати. Він завіряв, що усе відбудує, проте нічого не відбудував, залишив купу сміття та зник. Згодом ОСОБА_2 взагалі відмовився, щось відбудовувати там, спросив скільки необхідно грошей, на що ОСОБА_5 зазначила про 3 тисячі гривень. ОСОБА_2 надав їй зазначену суму, ОСОБА_5 написала розписку про отримання цих грошей (2016 рік). Більше грошей ніяких у нього не брала. Під час руйнування будинку ОСОБА_5 поліцію не викликала. Згодом навіть користувалась цеглою від зруйнованого будинку. Станом на 2016 рік ОСОБА_5 не знала, що ОСОБА_2 вже не є власником своєї частки. Про нового власника ОСОБА_6 вона дізналась коли хотіла приватизувати земельну ділянку. Вона зверталась до різних органів щоб визначити земельні ділянки та виділити свою частку натурі. Коли це було ОСОБА_5 зазначити не змогла. Також вона з власної ініціативи замовляла проект утеплення та зміцнення будинку. У 2008 році замовляла характеристику всього будинку. Наразі звернулась до суду у зв`язку з тим, що займаючи ѕ частини будинку, її земельна ділянка не відповідає даному розмірі. Земельна ділянка станом на дату розгляду справи не приватизована.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення вимог з підстав викладених у поясненнях наданих у судовому засіданні 02.09.2021 року, а саме, згідно Інформаційної Довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 1.11.2020 за №232802343, припинення права власності у ОСОБА_2 відбулось у зв`язку із укладанням спірного договору дарування. Дійсно 03.03.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було укладено договір дарування частини 1/4 житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом ЗМНО Чепковою О.В. за реєстр. №215. Посилаючись на вимоги ст.ст. 202,203,717-719,722 ЦК України, зазначено, що Позивачем не доведено факту порушення даним договором будь-яких прав останнього, що свідчить про відсутність предмету спору в цій частині заявлених позовних вимог. Позивач безпідставно вважає, що станом на 03.03.2016 не існувало предмету дарування у вигляді 1/4 частини житлового будинку та ОСОБА_2 не був власником зазначеної частини житлового будинку. На підставі чого Позивач дійшла висновку, що у 2007 році ОСОБА_2 знищив ј частину не зрозуміло, доказів цього не міститься і у матеріалах даної справи. В листопаді 2016 році ОСОБА_6 , власницею ј частки замовлялась технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Зі змісту пояснювальної записки, яка є складовою даної документації вбачається, що на земельній ділянці розташовані житлові та господарські будівлі, які відображені в технічному паспорті ОП ЗМБТІ від 31.10.2016, використовуються за цільовим призначенням та належать гр. ОСОБА_6 та гр. ОСОБА_5 (3/4). По матеріалам польових робіт складено план встановлених меж землекористування в масштабі 1:500 з вказанням суміжних землекористувачів та площ (а.с. 107): земельна ділянка гр. ОСОБА_6 становить 236/67 частки, що складає 0,0236 га від загальної площі 0,0657 га; земельна ділянка гр. ОСОБА_5 становить 421/657 частки, що складає 0,0421 га від загальної площі 0,0657 га. На даному плані міститься підписи ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Зазначені обставини підтверджують той факт, що ОСОБА_5 була обізнана у листопаді 2016 року про те, що ОСОБА_6 є співвласницею 1/4 спірного житлового будинку. Утеплення стін будинку були виконані після фактичного отримання коштів від ОСОБА_2 , що підтверджується розпискою, згідно якої ОСОБА_2 передав 02.11.2016 року ОСОБА_5 для утеплення стін будинку грошові кошти в сумі 3000,00 грн., а саме «для придбання будівельних матеріалів та робітнику».

Зі змісту звіту про оцінку майна, складного 14.02.2016 року СОД ФОП ОСОБА_7 , вбачається, що процедура оцінки будинку включала в себе в обов`язковому порядку огляд об`єкту, в процесі якого проводилась фотозйомка, до того ж згідно таблиці 1.1. «Загальна характеристика об`єкту оцінки» містить наступні особливості планування та їх відповідність техпаспорту БТІ: будинок 1937 року побудови, має опалення, електроосвітлення, загальна площа 111,0 кв.м., житлова площа 50,3 кв.м., площа кухні 32.0 кв.м. кількість кімнат, висота 2,95 м. тощо.

Таким чином вважають, що Позивачем не доведено жодним належним доказом той факт, що станом на 03.03.2016 не існувало предмету Договору дарування.

Оскільки Позивачем не зазначено в позовній заяві, які саме права порушуються спірним договором дарування, відповідно правових підстав для захисту в судовому порядку її прав, які не порушені, не має. Відповідно, в задоволенні позовних вимог повинно бути відмовлено.

Відповідач ОСОБА_6 у судове засідання не з?явилась, її інтереси представляла адвокат Жидкова Л.І., яка заперечувала проти задоволення позовних вимог. Надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивачку, відповідача , представників, суд прийшов до висновку, що позов необґрунтований та не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини.

03.03.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 укладений договір дарування ј частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . На земельній ділянці розташований житловий будинок, житловою площею 50,3 кв.м, зазначений в плані літ.А; літ. З, Л - сараї, літ В - вбиральня; №2,3 - водопровод, ІІ - замощення, №4-12 - паркани. Зазначена ј частина житлового будинку належить дарувальнику ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності на підставі договору дарування від 11.06.2007 р.

Згідно копії технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: АДРЕСА_1 доля ОСОБА_5 складає ѕ (а.с.13). Інших правовстановлюючих документів суду не надано.

Позивачка посилається на те, що квартира АДРЕСА_4 до складу якої входили приміщення: 1 коридор площею 4,1 кв. м.; 2 - кухня площею 8,1 кв.м; 3 - прихожа площею 7,0 кв.м; 4 - кімната площею 10,7 кв.м знаходилась у користуванні та володінні ОСОБА_2 .

Проте, судом встановлено, що вказаний будинок згідно технічної документації та правовстановлюючого документу на квартири не поділений. По суті будинок перебуває у спільній частковій власності.

Позивачка посилається на те, що за оспорюваним договором не могла відбутися передача дарувателем обдарованій ј частини житлового будинку у вигляді квартири АДРЕСА_4 , оскільки на час укладання цього договору вона була знищена.

Проте, вказані доводи не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Згідно з ст. 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

Відповідно до п. 75 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 р., для державної реєстрації припинення права власності на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва у зв`язку з його знищенням подаються: документ, відповідно до якого підтверджується факт такого знищення; документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав або коли такі документи було знищено одночасно із знищенням такого об`єкта).

У постанові Верховного Суду від 17.01.2019 у справі № 708/254/18 викладено правовий висновок про те, що умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно згідно з вимогами статі 349 ЦК Украйни є наявність встановленого факту знищення майна, а також відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру. Документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо.

Суд не приймає в якості доказів факту знищення майна показання позивачки ОСОБА_5 про те, що на частині будинку ОСОБА_2 був відсутній дах, частково демонтовані стіни, оскільки факт знищення майна повинен бути підтверджений документами, зазначеними вище.

З тих же підстав суд не може прийняти в якості доказу наданий позивачкою «Робочий проект. Усилення наружних стін житлового будинку по АДРЕСА_1 ». Цей проект виконаний на замовлення ОСОБА_5 в 2008 році та лише підтверджує її намір усилити наружні стіни у зв`язку з демонтажем частини будівлі.

Крім того, з аналізу діючого законодавства можна зробити висновки, що встановлення факту знищення майна пов`язано з волевиявленням власника цього нерухомого майна та встановлення такого факту.

Судом встановлено, що станом на день укладання оспорюваного договору, тобто 03.03.2016 року факт знищення ј частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_2 документально не підтверджений. Відповідач ОСОБА_2 оспорює ту обставину, що його частина будинку була знищена. Державна реєстрація припинення права власності на цю частку будинку не проводилась.

Позивачка посилається на те, що договір дарування від 03.03.2016 року порушує публічний порядок, спрямований на незаконне заволодіння її майном та не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Суд також не може визнати прийнятними такі доводи позивача, виходячи з такого.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частиною першою статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (частина перша статті 718 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша статті 722 ЦК України).

В суді не встановлено дій відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_6 під час укладання договору дарування частини будинку, які б були направлені на завдання шкоди ОСОБА_5 .

Перехід права власності за договором дарування частини житлового будинку від ОСОБА_2 до ОСОБА_6 не вплинув на існуюче право власності ОСОБА_5 на належну їй частину житлового будинку.

За таких обставин, суд не вбачає юридичної заінтересованості ОСОБА_5 у визнанні договору дарування від 03.03.2016 року недійсним, оскільки вказаним договором її права не порушуються.

Керуючись ст.ст.10-13, 77-80, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний зміст рішення суду складений 18.11.2021 р.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Л.О. Варнавська