Справа № 754/5784/21
Номер провадження 2/373/633/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

18 листопада 2021 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Лебедя В.В.

за участю секретаря судових засідань Тітрової І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відповідальність за порушення грошового зобов`язання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь за порушення грошового зобов`язання кошти в сумі 503 991,00 грн.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що за рішеннями суду від 15.02.2017 та від 07.11.2017 стягнуто з відповідача на його користь грошові кошти, загальна сума яких становить 386 200,00 грн. Оскільки рішення суду набрали законної сили, відповідачем по даний час не виконанні, то позивач у відповідності до вимог статті 625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання нарахував відповідачу інфляційні витрати та три проценти річних на загальну суму 503 991,00 грн.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 09.07.2021 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.

У встановлений судом строк позивач виконав вимоги ухвали суду від 09.07.2021.

Ухвалою суду від 21.07.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 04.08.2021.

04.08.2021 підготовче судове засідання відкладено до 19.08.2021, у зв`язку з неявкою сторін.

19.08.2021 справа знята з розгляду, у зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті. Розгляд справи відкладено до 20.09.2021.

20.09.2021 підготовче судове засідання відкладено до 07.10.2021, у зв`язку з неявкою сторін.

Ухвалою суду від 07.10.2021 справу призначено до судового розгляду на 23.10.2021.

23.10.2021 розгляд справи відкладено до 18.11.2021, у зв`язку з неявкою відповідача.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В позовних вимогах просив розглянути справу без його участі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до приписів статей 128, 130, 131 ЦПК України. Крім цього, в матеріалах справи міститься поштове повідомлення про отримання копії позовної заяви з додатками, судової повістки на 19.08.2021. Про причини неявки суд не повідомив та не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, не подав відзив і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи, що відповідач повторно в судове засідання не з`явився, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд встановив таке.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.02.2017 у справі № 754/13672/16, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 136200 грн (а.с. 10-11).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07.11.2017 у справі № 754/2859/17, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 250 000,00 грн (а.с. 12-15).

Відповідно до відмітки працівника суду зазначені рішення суду не оскаржувались та набрали законної сили.

Згідно копії витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження 0000124, 28.09.2020 зареєстровано заяву ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 умисно не виконує рішення Деснянського районного суду м. Києва про стягнення з нього коштів на користь ОСОБА_1 . Правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 1 ст. 382 КК України (а.с. 18).

Із копії листа Головного управління статистики у м. Києві № 12.4-06/1012-21 від 11.03.2021 вбачається, що індекс інфляції з грудня 2017 року по лютий 2021 року становить 124,0 % (а.с. 20).

Подані позивачем докази визнаються судом достовірними, належними та допустимими, які в своїй сукупності є достатніми для встановлення обставин, що мають значення для справи.

Згідно частини 1, 2 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Предметом позову у цій справі є стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням судових рішень про стягнення грошових коштів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Із матеріалів справи встановлено, що рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15.02.2017 у справі № 754/13672/16 та від 07.11.2017 у справі № 754/2859/17, не виконано взагалі.

Докази на підтвердження зворотного суду не надані.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною 2 статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 у справі №6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 14-446цс18.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

З огляду на матеріали справи, предметом позову у даній справі є стягнення на підставі частини 2 статті 625 ЦК України інфляційних втрат та 3 % річних, за невиконання грошового зобов`язання щодо відшкодування майнової шкоди, підтвердженого судовими рішеннями.

Таким чином, відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішеннями Деснянського районного суду м. Києва від 15.02.2017 у справі № 754/13672/16 та від 07.11.2017 у справі № 754/2859/17. Грошове зобов`язання по відшкодуванню матеріальної шкоди за рішеннями суду на даний час не виконано.

З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції.

Законом України Про індексацію грошових доходів населення визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Згідно зі статтею 1 Закону України Про індексацію грошових доходів населення індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено.

Зволікання відповідача з виконанням судових рішень, що набрали законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з них судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі № 3-295гс16, за змістом якого грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання шкоди особі.

Відповідач знає про грошове зобов`язання, про що свідчить те, що по справі про стягнення з нього заборгованості в розмірі 136200 грн. він позов визнав, а по справі стягнення з нього грошових коштів у розмірі 250 000,00 грн. він був належним чином повідомлений про розгляд справи, за наслідками яких були ухвалені вищезазначені судові рішення.

Тобто, оскільки на підставі судових рішень між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини 2 статті 625 ЦК України.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06.07.2016 № 6-1946цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Отже, відповідач має невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішеннями суду, які набрали законної сили, про стягнення з відповідача на користь позивача грошових сум.

Права та інтереси стягувача у випадку невиконання боржником рішення суду про стягнення коштів забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання будь-якого грошового зобов`язання.

Саме таку висловлено правову позицію щодо застосування положень статті 625 ЦК України Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18, який відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України враховуються судом.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат на грошові кошти за неналежне виконання судових рішень.

Згідно розрахунку наданого позивачем, перевіреного судом загальний розмір збитків від інфляції та 3 % річних, за період з грудня 2017 року по лютий 2021 року складає 503 991,00 грн, з яких інфляція складає 478888,00 грн, а 3% річних 25 103,00 грн.

Суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок, який є логічним та узгоджується між собою.

Оскільки відповідач не повернув кошти та не виконав судові рішення про їх стягнення, які набрали законної сили та є обов`язковими для виконання, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Відповідно до частини 1 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В силу частини 1 статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами наданий позивачем розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних втрат, що підлягають стягненню.

З огляду на зазначене, суд з урахуванням встановлених обставин та положень статті 625 ЦК України, дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 25 103,00 грн та інфляційних втрат у розмірі 478888,00 грн за період з грудня 2017 року по лютий 2021 року.

При зверненні з позовом до суду позивач звільнений від сплати судового збору на підставі посвідчення серії НОМЕР_1 видане 08.12.2005.

Керуючись статтями 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відповідальність за порушення грошового зобов`язання, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , 1982 року народження, (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , 1953 року народження, (РНОКПП НОМЕР_3 ) кошти в розмірі 25 103 (двадцять п`ять тисяч сто три) грн 00 коп. 3% річних та кошти в розмірі 478888 (чотириста сімдесят вісім вісімсот вісімдесят вісім) грн 00 коп. інфляційних втрат, а всього на загальну суму 503 991 (п`ятсот три тисячі дев`ятсот дев`яносто одна) грн 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

ОСОБА_2 , 1982 року народження, місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

СУДДЯ В.В. ЛЕБІДЬ