КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 серпня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліко-Житлосервіс» про відшкодування шкоди завданої внаслідок залиття, -

встановив:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 , ТОВ «Ліко-Житлосервіс» про відшкодування шкоди завданої внаслідок залиття, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 .

05 серпня 2017 року належну позивачу квартиру було затоплено, внаслідок залиття з розташованої поверхом вище квартири АДРЕСА_2 .

Причиною залиття належної позивачу квартири є протікання гарячої води, що подається до будинку, місцем локації якого є відгалуження від трубопроводу подачі гарячої води на відрізку третього поверху, де розташована квартира АДРЕСА_3 .

08 серпня 2017 року працівниками ТОВ «Ліко-Житлосервіс» проведено обстеження квартири АДРЕСА_4 , про що складено акт, згідно якого залиття вказаної квартири сталося через порушення правил експлуатації санітарно-технічних приладів мешканцями квартири АДРЕСА_2 даного житлового будинку, які демонтували рушникосушарку, в місцях приєднання перекрили вентилі, що призвело до застою води, чим прискорило процес корозії та протікання різьбового з?єднання.

Згідно звіту №Н-250917/01 від 25 вересня 2017 року, вартість матеріального збитку, завданого позивачу, становить 491754 грн.

05 лютого 2018 року позивачем відповідачу ОСОБА_1 засобами поштового зв?язку направлено претензію про відшкодування матеріального збитку, яку отримано особисто відповідачем 06 лютого 2018 року.

Відповіді на вказану претензію позивачем не отримано.

Відповідач ТОВ «Ліко-Житлосервіс» не визнає обов?язку по відшкодуванню шкоди, зазначаючи, що залиття сталося внаслідок порушення правил експлуатації квартири АДРЕСА_3 .

Відтак, позивач вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом.

Просила, стягнути солідарно з відповідачів на її користь майнову шкоду у розмірі 491754 грн., моральну шкоду у розмірі 50000 грн., та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 серпня 2021 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 465157,20 грн, моральну шкоду у розмірі 4000 грн, судовий збір у розмірі 5417, 54 грн.

У іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилався на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідно до акту затвердженого директором ТОВ «Ліко-Житлосервіс» від 08 серпня 2017 року проводилось обстеження лише квартири АДРЕСА_4 , яка була залита.

З огляду на вказаний акт, обстеження квартири АДРЕСА_2 не проводилось перед визначенням причин залиття. В свою чергу, мешканці квартири АДРЕСА_2 з даним актом не ознайомлені з огляду на його зміст.

При встановленні вини власниці квартири АДРЕСА_2 у залитті квартири АДРЕСА_4 , суд першої інстанції виходив з того, що в результаті демонтування рушникосушарки відбулось порушення гідравлічного опору в мережу в цілому.

З даним висновком скаржник не погоджується, в силу того, що жодним нормативним актом, технічними умовами, будь-яким іншим чином не визначається, що демонтування рушникосушарки призводить до будь-яких змін в гідравлічному опорі системи гарячого водопостачання.

Вважає, що саме ТОВ «Ліко-Житлосервіс», як виконавець житлово-комунальних послуг, повинен нести відповідальність за шкоду завдану позивачу у результаті аварії (пошкодження) внутрішньо-будинкової мережі.

Відповідно до висновку експерта №10/19 судової будівельно-технічної експертизи від 06 березня 2019 року, експертом не вбачається впливу на фізичний знос (корозію металу) різьбового з`єднання, тобто втрати різьбовим з`єднанням первісних техніко-експлуатаційних показників (міцності, стійкості, надійності) внаслідок перекриття запірної арматури - вентиля в місці приєднання рушникосушарки до системи гарячого водопостачання в квартирі АДРЕСА_3 , оскільки вентиль використовується за своїм прямим призначенням.

Протікання (прорив) відбулося до першого вентиля (першої запірної арматури), який встановлений на першому відгалуженні від загального стояка ГВП, що є відповідальністю виконавця.

Відповідно до Акту про наслідки залиття квартири АДРЕСА_4 , причиною залиття є протікання гарячої води, місцем локалізації якого є відгалуження від трубопроводу подачі гарячої води до першої запірної арматури.

Відгалуження від стояка ГВП та перший вентиль запірної арматури було встановлено забудовником та перебуває на його балансі.

Звертає увагу і на те, що наданий до суду першої інстанції журнал звернень за 2017 рік та характер звернень мешканців будинку АДРЕСА_5 підтверджує той факт, що система гарячого та холодного водопостачання в цілому будинку знаходиться в неналежному технічно-експлуатаційному стані.

Підсумовуючи, зазначив, що власник квартири АДРЕСА_2 не є заподіювачем шкоди в розумінні цивільного законодавства України, оскільки аварійна ситуація сталася на ділянці, яка не входить в зону відповідальності мешканців та/або власників квартири АДРЕСА_2 , а протікання сталося не з вини власника квартири АДРЕСА_2 .

Просив скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 серпня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 - відмовити.

На апеляційну скаргу ОСОБА_2 подала відзив, обґрунтовуючи його тим, що 05 серпня 2017 року сталося залиття належної позивачу квартири АДРЕСА_1 .

08 серпня 2017 року комісією працівників ТОВ «Ліко-Житлосервіс» проведено обстеження квартири позивача, про що складено відповідний Акт, затверджений директором ТОВ «Ліко-Житлосервіс».

Відповідно до вищезазначеного Акту, залиття квартири АДРЕСА_4 сталося 05 серпня 2017 року через порушення правил експлуатації санітарно-технічних приладів мешканцями квартири АДРЕСА_2 цього житлового будинку, які демонтували рушнико-сушарку, а в місцях приєднання перекрили вентилі, що призвело до застою води, чим прискорило процес корозії та протікання різьбового з`єднання. В цілому, технічний стан системи ХВП та ГВП в квартирі незадовільний, про що свідчать помітні сліди іржі на з`єднаннях.

Зазначений Акт як сам по собі, так і у сукупності з іншими доказами у справі, у повному обсязі підтверджує факт залиття квартири ОСОБА_2 , неправомірні дії та вину ОСОБА_1 , наявність наслідків у вигляді матеріальної шкоди, а також причинно-наслідковий зв`язок між ними.

Належність та допустимість цього доказу жодним чином не спростовується ОСОБА_1 .

Виходячи з аналізу Акту від 08 серпня 2017 року, такий є належним, адже містить відомості про факти та обставини, що мають значення для справи; допустимим, адже складений та отриманий відповідно до вимог закону; достовірний, адже на його підставі можна встановити дійсні обставини справи; у сукупності з іншими доказами - достатнім для підтвердження неправомірних дій ОСОБА_1 , її вини та причинно-наслідкового зв`язку між ними.

Окрім цього, факт залиття, неправомірні дії та вина ОСОБА_1 , наявність наслідків у вигляді матеріальної шкоди, а також причинно-наслідковий зв`язок між ними, було підтверджено й іншими доказами у справі, серед іншого, показаннями свідка ОСОБА_3 , наявними у справі актом від 05 серпня 2018 року про наслідки квартири ОСОБА_2 , висновками експертів, фотоматеріалами у яких зафіксовано вигляд квартири АДРЕСА_4 відразу після її залиття, звітом про належну оцінку №Н-250917/01, поясненнями сторін у справі.

Самим відповідачем ОСОБА_1 під час розгляду справи не заперечувалися ані факт залиття 05 серпня 2017 року квартири ОСОБА_2 , ані факт демонтажу ОСОБА_1 рушникосушарки, ані те, що залиття квартири відбулося внаслідок протікання гарячої води, місцем локалізації якого було місце демонтажу цієї рушникосушарки на відрізку трубопроводу, де розташована квартира ОСОБА_1 .

Просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 серпня 2021 року без змін.

Крім цього, відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 подало і ТОВ «Ліко-Житлосервіс», посилаючись на те, що твердження апелянта, що різьбове з`єднання запірної арматури-вентиля знаходиться до першої запірної арматури на відгалуженні від стояка у квартирі споживача, то протікання різьбового з`єднання запірної арматури-вентиля в місці приєднання до рушникосушарки до системи гарячого водопостачання в квартирі ОСОБА_1 відбулося до точки розподілу, в якій здійснюється передача послуг від виконавця споживачеві, не відповідає положенням діючого законодавства, оскільки ТОВ «Ліко-Житлосервіс» не є виконавцем послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

ТОВ «Ліко-Житлосервіс» здійснює обслуговування внутрішньо будинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води багатоквартирного будинку та включає комплекс робіт з технічного обслуговування та проведення поточного ремонту внутрішньо будинкових систем від зовнішньо будинкових систем від зовнішньої поверхні стіни будинку до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення протягом усього періоду їх експлуатації.

Точкою приєднання внутрішньо будинкової системи водопостачання та системи постачання гарячої води багатоквартирного будинку до житлового (нежитлового) приміщення є перша запірна арматура на відгалуженні від стояків у межах приміщення (запірна арматура не належить до внутрішньо будинкової системи).

Отже, апеляційна скарга не містить доказів неналежного виконання ТОВ «Ліко-Житлосервіс» своїх зобов`язань з утримання будинку АДРЕСА_5 , і таким чином, наявність вини останнього у залитті квартири позивача.

Просило, залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду від 13 серпня 2021 року без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 , що стверджується копією договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 11 квітня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Байдик Т.М. за реєстровим номером 301, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11 квітня 2013 року.

05 серпня 2017 року сталося залиття належної позивачу квартири АДРЕСА_1 .

08 серпня 2017 року комісією працівників ТОВ «Ліко-Житлосервіс» проведено обстеження квартири АДРЕСА_1 , про що складено відповідний акт, затверджений директором ТОВ «Ліко-Житлосервіс».

Відповідно до вищезазначеного акту, залиття квартири АДРЕСА_1 сталося 05 серпня 2017 року через порушення правил експлуатації санітарно-технічних приладів мешканцями квартири АДРЕСА_2 даного житлового будинку, які демонтували рушникосушарку, а в місцях приєднання перекрили вентилі, що призвело до застою води, чим прискорило процес корозії та протікання різьбового з?єднання.

В цілому технічний стан системи ХВП та ГВП в квартирі незадовільний, про що свідчать помітні сліди іржі на з?єднаннях.

Оглядом зазначеної вище квартири встановлено: перша кімната: підлога оздоблена паркетна дошка, площею 44,4 кв.м., вологість та деформація по периметру кімнати залитий плінтус; друга кімната: підлога оздоблена паркетна дошка, площею 16,8 кв.м., вологість та деформація по периметру кімнати залитий плінтус; третя кімната: підлога оздоблена паркетна дошка, площею 17,8 кв.м., вологість та деформація по периметру кімнати залитий плінтус; перший коридор: підлога оздоблена кахельною плиткою, площею 10,4 кв.м., по периметру коридора залитий плінтус; другий коридор: підлога оздоблена паркетна дошка, площею 3,7 кв.м., вологість та деформація по периметру коридора залитий плінтус; ванна кімната: підлога залита, оздоблена кахельною плиткою площею 4,7 кв.м., стеля підвісна пофарбована водоемульсійною фарбою, вода текла зі стелі по стінах із вбудованими меблями (меблі деформовано); балкон: залита стеля підвісна пофарбована водоемульсійною фарбою, площею 1,3 кв.м.

Згідно даних інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкту нерухомого майна від 28 листопада 2017 року, квартира АДРЕСА_3 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 .

11 квітня 2013 року між ТОВ «Ліко-Житлосервіс» та ОСОБА_2 укладено типовий договір №3/7-404 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, предметом якого є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку АДРЕСА_5 , а споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим договором.

Згідно звіту про незалежну оцінку матеріального збитку №Н-250917/01, складеного оцінювачем ОСОБА_4 (ціль оцінки - визначення ринкової вартості без урахування ПДВ), ринкова вартість без ПДВ об?єкта оцінки - квартири АДРЕСА_1 - 491754 грн.; вартість матеріального збитку - 491754 грн.

14 грудня 2017 року позивачем ОСОБА_2 направлено вимоги про відшкодування матеріальної шкоди на адресу відповідачів.

Листом ТОВ «Ліко-Житлосервіс» від 15 лютого 2018 року №394 повідомило позивача про відсутність підстав для відшкодування ТОВ «Ліко-Житлосервіс» позивачу вартості матеріального збитку, посилаючись на те, що відповідальність за завдану шкоду несе власник квартири АДРЕСА_3 .

Судом також встановлено, що 25 жовтня 2011 року між ТОВ «Ліко-Житлосервіс» та ОСОБА_1 укладено типовий договір №3/7/408 від 25 жовтня 2011 року.

Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджений наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року за №76, заборонено без одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради здійснювати переобладнання жилих приміщень, що містить у собі перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів, влаштування і переобладнання туалетів і ванних кімнат.

ОСОБА_1 не надав доказів отримання ним дозволу на здійснення робіт з демонтажу рушникосушарки у ванній кімнаті квартири АДРЕСА_3 .

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 465157,20 грн., суд першої інстанції виходив з того, що залиття належної позивачу квартири АДРЕСА_1 сталося внаслідок порушення правил експлуатації санітарно-технічних приладів мешканцями квартири АДРЕСА_2 даного житлового будинку, власником якої є ОСОБА_1 , які демонтували рушникосушарку, а в місцях приєднання перекрили вентилі, що призвело до застою води, чим прискорило процес корозії та протікання різьбового з?єднання.

Свою вину у завданні шкоди позивачу відповідач ОСОБА_1 не спростувала.

Вартість матеріального збитку розрахована відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 04 березня 2021 року №17798/20-43, складеного експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 4000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку із залиттям квартири остання перенесла моральні переживання і незручності. Також судом враховано принцип розумності та справедливості, та ту обставину, що з моменту залиття квартири, тобто з 2017 року, шкода відповідачем позивачу не відшкодована.

Відмовляючи у задоволенні позову до ТОВ «Ліко-Житлосервіс», суд першої інстанції зазначив, що позивачем не доведено, які неправомірні дії або бездіяльність ТОВ «Ліко-Житлосервіс» дають підстави для притягнення останнього до цивільно-правової відповідальності.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно із ч.1 ст.1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Постановою Пленуму Верховного суду України №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої бути протиправними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина особи.

Пунктом 1.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17 травня 2005 року, визначено, що повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг; регулювання відносин у сфері житлово-комунальних послуг; порядок доступу до житла та іншого володіння для ліквідації аварій, проведення оглядів технічного стану, перевірки показів засобів обліку; права та обов`язки споживачів, виконавців, виробників; оформлення претензій споживачів до виконавців; порядок укладання договорів у сфері житлово-комунальних послуг визначаються згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до п.2.3.6. Правил, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (додаток 4).

Відповідно до додатку 4 до п.2.3.6 Правил, акт про залиття, аварію, складається комісією у складі: головного інженера виконавця послуг, голови комісії, майстра технічної дільниці, майстра ремонтної дільниці, слюсаря-сантехніка (слюсаря-електрика), представника власника будинку, будинкового комітету; в якому описується, що трапилось і які наслідки (що залито, які обсяги робіт, які ушкодження, які речі ушкоджено; з зазначенням причини залиття, аварії, що трапилось (чітко зазначивши причину залиття); акт повинен містити висновки і рекомендації комісії (надаються висновки про те, що необхідно зробити, хто заподіяв шкоду та ін.); члени комісії повинні підписати акт та з актом повинні бути ознайомлені мешканці квартир, які його також підписують.

В абз. 2 п.2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджений наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 за №76, передбачено, що у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (Додаток 4).

Натомість Додаток 4 вимагає чітко зазначити причини, а саме несанкціоноване втручання мешканців квартири у роботу системи (заміна радіаторів, трубопроводів, вентилів, рушникосушарок тощо), незадовільне технічне обслуговування систем, передчасний вихід з ладу радіаторів опалення, трубопроводів, вентилів, гнучких підводок та ін.

Додаток 4 Правил при складанні акту вимагає надати висновки про те, що необхідно зробити, хто заподіяв шкоду та ін.

Окрім того, акт повинен містити інформацію про ознайомлення мешканців квартир щодо відомостей даного акту.

Тобто факт залиття, характер залиття та його причини, завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень, перелік пошкоджених внаслідок - залиття речей та їх орієнтовна вартість) та його наслідків має бути зафіксований актом комісійного обстеження квартири, складеним за обов`язкової участі винної особи.

З наведеного вбачається, що на підтвердження позовних вимог позивач повинен надати в розпорядження суду належні та допустимі докази, які б підтверджували факт залиття квартири, зокрема комісійний акт, який складено із додержанням вищевказаних вимог Правил, яким би було зафіксовано, зокрема, сам факт залиття, а також причини залиття та завдані пошкодження, висновок відповідної експертизи щодо встановлення причин залиття.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме акту від 08 серпня 2017 року, затвердженого директором ТОВ «Ліко-Житлосервіс», причиною залиття належної позивачу квартири АДРЕСА_1 , що сталося 05 серпня 2017 року, є порушення правил експлуатації санітарно-технічних приладів мешканцями квартири АДРЕСА_2 даного житлового будинку, які демонтували рушникосушарку, а в місцях приєднання перекрили вентилі, що призвело до застою води, чим прискорило процес корозії та протікання різьбового з?єднання.

В цілому технічний стан системи ХВП та ГВП в квартирі незадовільний, про що свідчать помітні сліди іржі на з?єднаннях.

Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджений наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року за №76, заборонено без одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради здійснювати переобладнання жилих приміщень, що містить у собі перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів, влаштування і переобладнання туалетів і ванних кімнат.

За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки)

Згідно з частинами першою і другою статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю і стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди.

Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України з відшкодування шкоди, то саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Крім цього, відповідно до правового висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року (справа №668/7511/15-ц), шкода, завдана залиттям квартири, повинна бути відшкодована особою, у власності якої перебуває квартира та елемент системи водопостачання, який став причиною такого затоплення.

Так, у статті 151 ЖК УРСР встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, а згідно з пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, саме власник квартири зобов`язаний використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обслуговування.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Викладені в апеляційній скарзі доводи є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 серпня 2021 року слід залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 18 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба