СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/21335/21

пр. № 2/759/6594/21

23 листопада 2021 року

Святошинський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Горбенко Н.О.,за участю секретаря судового засідання Скиданенко Г.В. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «Приватбанк», в особі свого представника Балагурак В.В. звернувся до Святошинського районного суду м. Києва, з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом спадкодавця, в якій просить суд стягнути з відповідачів на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 27.12.2011 р. у розмірі 15544,07 грн., а також стягнути з відповідачів судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 27.12.2011 року ОСОБА_3 шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг отримав кредит у виді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок. Останній підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами банку» складає між ним і банком Договір.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер. Спадкоємцями є відповідачі по справі. Станом на день смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором становить 15544,07 грн., яка складається із: яка складається з заборгованості за тілом кредита в розмірі 15544,07 грн.,в тому числі заборгованості за поточним тілом кредита - 0,00 грн., заборгованості за простроченим тілом кредита - 15544, 07 грн., заборгованості за нарахованими відсотками -0,00 грн., заборгованості за простроченими відсотками - 0, 00 грн., заборгованості за відсотками нарахованими за прострочений кредит згідно ст.. 625 - 0, 00 грн., нарахованої пені - 0, 00 грн., нарахованої комісії -0,00 грн.

Банк на виконання ч.2 ст.1281 ЦК України 20.07.2020 року направив до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори претензію кредитора.

31.08.2020 року від нотконтори отримана відповідь, в якій зазначалося, що із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори спадкоємці не звертались та спадкова справа була заведена на підставі претензій АТ КБ «Приватбанк». На підставі наведеного, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29.09.2021 року відмовлено у відкритті провадження в частині вимог до ОСОБА_2 , оскільки суду стало відомо, що дана особа померла до відкриття провадження у справі.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29.09.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадженя у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договром, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Даною ухвалою також витребувано докази у справі.

Представник позивача, в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшла заява, в якій він просив відмовити в задоволенні позову, судове засідання провести у його відсутність.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

27.11.2011 ОСОБА_3 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, у якій були зазначені анкетні дані заявника, зокрема його місце проживання, сімейний стан, а також зазначено, що він погоджується з тим, що дана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним і банком договір про надання банківських послуг.

Крім того, у вказаній Анкеті-заяві вказано, що він ознайомився з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами банку, які були йому надані у письмовому вигляді.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 13.05.2020 року (актовий запис № 434 від 13.05.2020 року).

Відповідно до дослідженого судом розрахунку заборгованості за договором № б/н від 27.12.2011, наданого Банком, станом на 31.05.2015 року вказана заборгованість у розмірі 14738,70 грн., що відрізняється від розрахунку зазначеного в позовній заяві станом на 09.05.2020 року у сумі 15544,07 грн.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 609 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Частиною 1 ст.1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Частинами 1,3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом зазначених норм видно, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин, - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк.

За змістом статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів до спадкоємців боржника.

Аналогічні роз`яснення надані в абз. 2 пункту 32 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення ст. 1281 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які спадкоємець незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину набуває прав володіння, користування на спадкове майно, а з моменту оформлення успадкованого права власності на нерухоме майно у встановленому законом порядку набуває і право розпорядження ним.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно постанови ВС у справі № №640/6274/16-ц від 18 вересня 2019 року при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені в чч.2 та 3 ст.1282 ЦК, оскільки в разі пропуску таких строків на підставі ч.4 ст.1281 ЦК кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених у ст.1282 ЦК, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд установлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора суду належить установити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК.

Таким чином, АТ КБ «Приватбанк» як позивач, зобов`язаний довести, що саме відповідач є спадкоємцем померлого, прийняв після нього спадщину та вартість успадкованого майна.

За положеннями пункту 189 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений статтею 1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту.

Таким чином, за змістом наведених норм закону кредитор боржника або повинен подати вимогу безпосередньо спадкоємцям, або звернутись до нотаріуса з вимогою, яку нотаріус доводить до відома спадкоємців, що прийняли спадщину, або виконавця заповіту.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

20.07.2020 року АТ КБ «Приватбанк» надіслав до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори претензію кредитора у зв`язку із наявністю заборгованості у померлого Позичальника ОСОБА_3

31.08.2020 року від нотаріальної контори надійшла відповідь на адресу Банку, у якій нотаріальна контора повідомила про реєстрацію та долучення до спадкової справи за № 696/2020 Претензії АТ «Приватбанк» до спадкоємців померлого ОСОБА_3

05.03.2021 Позивач надіслав на адресу спадкоємців листи-претензії про необхідність сплатити ними, як спадкоємцями заборгованість по кредитному договору, укладеному з ОСОБА_3 , у розмірі 15544,07 грн.

Тобто, суд вважає, що шестимісячний строк, передбачений положенням ст.1281 ЦК України кредитором пропущений.

Крім того, звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 , АТ КБ "ПриватБанк" посилається на те, що оскільки він зареєстрований за однією адресою: АДРЕСА_1 , то відповідач, згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину після смерті боржника, а тому зобов`язаний задовольнити вимогу кредитора.

Проте доказів стосовно дати, коли позивачу стало відомо про смерть боржника у позові не зазначено, а суду такі докази не надано, лише вказано у позові, що Позивачем 20.07.2020 року була направлена претензія кредитора до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори .

Суд звертає увагу на те, що згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), та позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Отже, встановлені ст. 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право, а не є строком позовної давності.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року справа №6-33цс/15.

При цьому позивач у своєму позові не зазначає коли саме дізнався про смерть боржника та не надає жодного письмового доказу на підтвердження вказаних фактів.

Частиною 2 ст. 1281 ЦК України передбачено, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від дня настання строку вимоги.

Однак АТ КБ «Приватбанк» звернулось до нотаріальної контори з претензією 20.07.2020 року, до спадкоємця з претензіями лише 05.03.2021 року, а з позовом до суду 20.09.2021 року, тобто позивачем пред`явлені вимоги з пропуском визначеного законом шестимісячного строку, який є присічним (преклюзивним).

З матеріалів справи та наданої нотаріальною конторою копії спадкової справи вбачається, що після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 заведено спадкову справу №696/2020 на підставі заяви спадкоємця його сина ОСОБА_3 . Більше того, позивачу станом на 31.08.2020 вже було відомо з листа Дванадцятої київської державної нотаріальної контори №5890 від 25.08.2020 року, що заведено спадкову справу відносно ОСОБА_3 та долучено до неї претензію.

Відтак, станом на 31.08.2020 позивачу вже було відомо про прийняття спадщини спадкоємцем, а відтак останній мав право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців починаючи із 31.08.2020.

Сплив визначених ст. 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2018 року у справі №14-53цс18. Аналогічні правові висновки також містяться в Постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року в справі №6-2962цс16, в постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року №6-33цс15 та в постанові Верховного Суду України від 17 квітня 2018 року №14-53 цс 18.

Враховуючи наведені норми та обставини справи, встановлені судом, суд приходить до висновку, що шестимісячний строк для пред`явлення позивачем вимог до спадкоємця боржника, встановлений ст.1281 ЦК України, минув на момент звернення із даним позовом до суду.

Оскільки кредитор пред`явив свої вимоги до спадкоємця з порушенням строків, встановлених ст.1281 ЦК України, які є присічними, що згідно з ч. 4 даної статті позбавляє його права вимоги до відповідача.

Дійти до інших висновків суд позбавлений можливості з огляду на те, що суду не надано належні та допустимі докази з частині часу (дати) виникнення права вимоги позивача до спадкоємців, оскільки суду не доведено дату, з якої позивач дізнався про смерть позичальника та звідки він дізнався про цей факт.

За змістом ст. 1218, ч. 3 ст. 1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця.

05.03.2021 року позивач направив лист-претензію спадкоємцю - відповідачу у справі - ОСОБА_1 про повернення заборгованості померлого ОСОБА_3 у розмірі 15544,07 грн.

Позивачем до позову також надано розрахунок заборгованості, складений станом на 31.05.2015 року, проте розрахунку заборгованості на день смерті позичальника до позову не додано. Однак в тексті самого позову зазначено дату смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 та з наданих до позову доказів (копії свідоцтва про смерть позичальника) позивачу було відомо момент відкриття спадщини, однак позивачем відповідний розрахунок заборгованості здійснено не було.

Суд вважає, що не надання розрахунку суми заборгованості станом на день смерті позичальника, тобто на момент відкриття спадщини є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову .

Також позивач у своєму позові вказує на те, що спадкоємцем після померлого ОСОБА_3 є відповідач, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. На підтвердження даної обставини позивач посилається на копію паспорта позичальника та відповідача, де зазначено одну й ту ж саму адресу зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , але сам факт реєстрації місця проживання відповідача за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме він є спадкоємцями та прийняв після померлого спадщину.

Тому суд вважає недоведеними твердження позивача про те, що відповідачі постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та має обов`язок щодо погашення заборгованості як спадкоємець померлого.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті входять до складу спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1268, частини першої статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна.

У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

При вирішенні спору про стягнення з спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Звертаючись із позовом до відповідачів, як до спадкоємців ОСОБА_3 , позивач мав довести, що спадкоємцем всього отриманого у спадщину майна є саме відповідачі.

Вказане відповідає висновку Верховного Суду, що висловлений у його постанові від 28 листопада 2018 року, у справі № 332/2936/16-ц.

Позивач не надав доказів на підтвердження того, що спадкодавцю за життя взагалі належало будь-яке рухоме чи нерухоме майно, яке могло бути успадковане, за рахунок, чи у межах вартості якого, можуть бути задоволені вимоги кредитора.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 76, ч. 2 ст. 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд звертає увагу на процесуальний обов`язок позивача вчасно надавати до суду першої інстанції належні і допустимі докази, що передбачено ст. 83 ЦПК України. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу, ч. 4 ст. 83 ЦПК України.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Таким чином, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати по справі, відповідно до ст. 141 КПК України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 1054, 1216, 1218, 1268, 1269, 1270, 1281, 1282, ЦК України суд, ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263, 265, 274- 279, 280-281, 353,354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором -відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду безпосередньо або через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Н.О. Горбенко