Справа № 594/34/21
Провадження №2/594/123/2021
У Х В А Л А

26 січня 2021 року

Суддя Борщівського районного суду Тернопільської області Чир П.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , жителя с.Вільховець Борщівського району Тернопільської області до ОСОБА_2 , жительки с.Вільховець Борщівського району Тернопільської області про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з даним позовом до ОСОБА_2 , в якому просить шлюб, зареєстрований між ним та відповідачкою розірвати, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачкою не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини. Відповідачка його безпідставно ревнує, погрожує фізичною розправою, вчиняє сварки та скандали. Створилися нестерпні умови спільного проживання однією сім`єю. Це призвело до того, що їхні шлюбні відносини фактично припинені, вони спільно не проживають, не ведуть спільного господарства. Подальше збереження шлюбу є неможливим і суперечить його інтересам.

Вивчивши позовну заяву та додані до неї документи приходжу до переконання, що позивач подав до суду позовну заяву без додержання вимог, викладених у статті 175 ЦПК України.

Так, у порушення вимог пункту 4 частини 3 ст.175 ЦПК України позивачем не зазначено зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом.

Згідно ст.1 ЦПК України цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Відповідно до частини 1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з приписами частини 1 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.106 СК України передбачено, що подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу.

Водночас у позовній заяві позивачем зазначено про спільних дітей з відповідачем від шлюбу, які досягли повноліття. Крім того у позовній заяві відсутні обґрунтування того, які саме обставини перешкоджають позивачеві разом з відповідачкою звернутися безпосередньо до органу державної реєстрації актів цивільного стану у порядку, передбаченому ст. 106 СК України, з метою розірвання шлюбу, що у свою чергу, позбавляє суд можливості дійти висновку чи існує спір між сторонами і чи не визнається або порушується відповідачкою право позивача на розірвання шлюбу.

Відповідно до частини 1 ст.185ЦПК України суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовну заяву слід залишити без руху, надавши позивачеві строк для усунення вказаних недоліків поданої позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 185, 260, 261 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 строк десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків поданої позовної заяви (шляхом подання позовної заяви з усуненими недоліками).

Роз`яснити ОСОБА_1 , що у разі неусунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, така підлягатиме поверненню.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та окремому оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя Чир П.В.