Справа № 144/165/15-ц
Провадження № 22-ц/801/2350/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Герман О. С.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Стадника І. М., Сопруна В. В.,

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н. Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк», в інтересах якого діє адвокат Сілагін Григорій Анатолійович, на ухвалу Теплицького районного суду Вінницької області від 10 вересня 2021 року, постановлену під головуванням судді Германа О. С. в залі суду в смт Теплик Вінницької області

у справі № 144/165/15-ц за скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» на дії (бездіяльність) органу (посадової особи) державної виконавчої служби,

встановив:

У серпні 2021 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду із вказаною скаргою.

Вимоги скарги мотивовані тим, що 14.05.2015 Теплицьким районним судом Вінницької області по справі №144/165/15-ц винесено заочне рішення, яким задоволено позов АТ «Ощадбанк» в особі філії Вінницького обласного управління АТ «Ощадбанк» та звернено стягнення на предмет іпотеки згідно іпотечного договору від 07.03.2007, укладеного між ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 , та зареєстрованого в реєстрі правочинів за №399, шляхом продажу на торгах в межах процедури виконавчого провадження в рахунок погашення заборгованості в розмірі 273 438,67 грн. Вказане рішення набрало законної сили 26.05.2015. Виконавчий лист, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки перебував на виконанні у Теплицькому районному ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області. 13.05.2021 представник банку звернувся із заявою до Теплицького РВ ДВС ЦЗМУМЮ (м. Хмельницький) про хід виконання виконавчого провадження № 47911555, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки по ОСОБА_1 04.08.2021 за №18.15/8218-21 Теплицький ВДВС у Гайсинському районні Вінницької області ЦЗМУМЮ (м. Хмельницький) надіслав банку копію постанови про закінчення виконавчого провадження № 479111555, оскільки відповідно до свідоцтва про смерть № НОМЕР_1 від 18.08.2017 ОСОБА_1 помер.

Заявник вважає, що дії, рішення та бездіяльність головного державного виконавця Теплицького ВДВС у Гайсинському районні Вінницької області ЦЗМУМЮ (м. Хмельницький) є неправомірними і не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки при винесенні оскаржуваної постанови в межах виконавчого провадження, яке допускає правонаступництво, не вживалося заходів та не виконано жодних дій, спрямованих на визначення кола правонаступників - спадкоємців або встановлення факту відсутності останніх, що є з його боку неправомірною бездіяльністю, а тому просив поновити строк на оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 47911555 від 25.09.2017 та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження.

Ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області від 10 вересня 2021 року в задоволенні скарги відмовлено.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, представник стягувача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» - адвокат Сілагін Г. А. подав апеляційну скаргу у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просив скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове рішення, яким задовольнити скаргу в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції без всебічної і повної перевірки обставин справи, не дослідивши та не оцінивши в сукупності надані докази, без детального аналізу законодавства, що регулює спірні правовідносини між сторонами, з неправильною оцінкою наданих доказів і встановлених юридичних фактів, дійшов хибного висновку про відмову в задоволенні скарги. На думку скаржника закінчення виконавчого провадження без належних правових підстав грубо порушує права стягувача на неупереджене, ефективне, своєчасне і в повному обсязі виконання судового рішення. Звертає увагу, що при прийнятті постанови про закінчення виконавчого провадження головним державним виконавцем не вжито всіх належних та достатніх заходів з примусового виконання рішення суду, передбачених законом, та прийнято незаконне рішення про закінчення виконавчого провадження № 47911555. Крім того, державним виконавцем не дотримано вимог ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» в частині надсилання документів виконавчого провадження.

Представник Теплицького відділу державної виконавчої служби у Гайсинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) в поданому до суду клопотанні просить розглядати апеляційну скаргу без участі представника державної виконавчої служби, оскільки вказане виконавче провадження перебувало на виконанні у головного державного виконавця Пролєєвої Т. В., яка станом на 26.02.2021 звільнена з посади.

Представник стягувача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» - адвокат Сілагін Г. А. в судовому засіданні вимог апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам ухвала суду не відповідає.

Судом встановлено, що 25.09.2017 головним державним виконавцем Теплицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Пролєєвою Т. В. в межах виконавчого провадження № 47911555 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення провадження у зв`язку тим, що відповідно до свідоцтва про смерть № НОМЕР_1 від 18.08.2017 боржник ОСОБА_1 помер.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції виходив з того, що оскільки про смерть боржника державному виконавцю стало відомо під час дії Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016, який набрав чинності 05.10.2016, державний виконавець після смерті боржника фізичної особи мав закінчити виконавче провадження незалежно від того, чи допускають його обов`язки перед кредитором правонаступництво, зважаючи на ту обставину, що на час прийняття оскаржуваної постанови відповідно до положень ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_1 ще не минув.

До того ж п. 5 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі звернення виконавця або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону, тобто якщо відомо що є спадкоємець (правонаступник), тобто державний виконавець Пролєєва Т. В. станом на 25.09.2017 не могла, а ні зупинити виконавче провадження, оскільки спадкоємця (правонаступника) за законом ще не було визначено і таке звернення до суду було б передчасним, ні продовжити примусове виконання виконавчого документа.

Проте колегія суддів не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція).

У пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду (див. рішення у справі «Філіс проти Греції» (Philis v. Greece) (№ 1) від 27 серпня 1991 року, пункт 59). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 Конвенції тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, пункти 34-36).

Для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». До того ж ЄСПЛ уже прийняв цей принцип у справах щодо тривалості судового провадження (див. останні рішення у справах «Ді Педе проти Італії» (Di Pede v. Italy) та «Заппія проти Італії» (Zappia v. Italy) від 26 вересня 1996 року).

У пункті 28 рішення ЄСПЛ у справі «Антонюк проти України» від 11 грудня 2008 року відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні. У пункті 38 рішення у справі «Кунашко проти Росії» від 17 грудня 2009 року ЄСПЛ нагадав, що у разі, коли винесено рішення проти «приватного» відповідача, на державу покладається позитивний обов`язок, який полягає в тому, щоб громадянам було надано юридичний арсенал, що дозволяє їм отримати належне від їх боржників, які наполегливо ухиляються від виплати присуждених судами сум. Очевидно, що мова йде про обов`язки надати засоби для досягнення результату, а не забезпечувати сам результат. Влада повинна забезпечувати розумно доступні заходи на допомогу кредиторам. Отже, якщо не буде встановлено, що прийняті національними владою заходи були адекватними та достатніми, держава не звільняється від відповідальності за несплату боргів по виконавчому листу «приватним» боржником.

Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 14 ЦПК України (у редакції, що діяла на час вчинення виконавчих дій) судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових і службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Аналогічні норми містяться у статті 18 ЦПК України, чинної на час розгляду справи у суді.

За приписами статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), чинного на час розгляду справи у суді, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Так, судом встановлено, що на виконанні у Теплицькому районному ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області знаходився виконавчий лист, виданий Теплицьким районним судом Вінницької області №144/165/15-ц від 14.05.2015 (ВП № 47911555) про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 , що належали іпотекодавцю ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок за № НОМЕР_2 , для погашення боргу в розмірі 273 438,67 грн.

25.09.2017 головним державним виконавцем Теплицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Пролєєвою Т. В. в межах виконавчого провадження № 47911555 винесено постанову про закінчення провадження у зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 Цивільного кодексу України).

Статтею 1282 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 2-2697/11 (провадження № 61-28147сво18).

Виходячи зі змісту указаної норми це правило визначає характер відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця, незалежно від виду спадкування. Для всіх спадкоємців існує однакова межа відповідальності за боргами спадкодавця, зокрема часткова відповідальність.

Виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі, зокрема, звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону (пункт 5 частини першої статті 34 Закону № 1404-VIII ).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

За пунктом 2 частини першої статті 40 згаданого Закону виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 13 розділу 2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі - Інструкція), правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення.

Частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону № 1404-VIII та пункту 6 розділу І Інструкції під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну (пункт 3 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII ).

Згідно з абзацом другим пункту 1 розділу II Інструкції виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону № 1404-VIII копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Як уже зазначалося, згідно з пунктом 3 частини першої та другої статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Закінчення виконавчого провадження без належних правових підстав грубо порушує права стягувача на неупереджене, ефективне, своєчасне і в повному обсязі виконання судового рішення.

Із зазначеного нормативного регулювання випливає, що, дотримуючись засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності виконавчого провадження, його гласності та відкритості, виконавець зобов`язаний вживати передбачених чинним законодавством заходів щодо примусового виконання рішень, належного вчинення виконавчих дій.

Отримавши дані про смерть фізичної особи - сторони виконавчого провадження, виконавець має отримати підтвердження чи спростування таких даних, звернувшись відповідно до пункту 3 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII із запитом до органу державної реєстрації актів цивільного стану згідно з компетенцією останнього, визначеного Законом України від 01 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Після отримання даних про смерть сторони виконавчого провадження виконавець має звернутися до компетентних органів/осіб для отримання відомостей про заведення спадкової справи, видачу свідоцтва про право на спадщину. Це дасть змогу виконавцеві з`ясувати, які особи як спадкоємці померлої сторони виконавчого провадження зверталися за отриманням спадщини та що саме ними було успадковано згідно зі свідоцтвом про право на спадщину.

Отже, виконавець, установивши на підставі відповідних доказів факт смерті фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, має вчинити дії щодо отримання даних, необхідних для вирішення питання про заміну такої сторони її спадкоємцями та надалі за заявою сторони звернутися до суду з відповідним поданням про заміну сторони виконавчого провадження.

Смерть, оголошення померлою або визнання безвісно відсутньою фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, має виступати підставою для його закінчення лише коли виконання обов`язків такої особи чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.

Саме такий висновок про застосування норм права викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20).

З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що вчинення державним виконавцем зазначених дій відповідатиме конституційному принципу верховенства права та матиме наслідком ефективного впровадження системи виконання судових рішень, яка забезпечить реальне виконання судового рішення, з огляду на те, що положення статей 55, 442 ЦПК України передбачають здійснення процесуального правонаступництва на будь-якій стадії судового провадження, включаючи стадію примусового виконання рішення суду, але до його закінчення.

Із матеріалів справи не встановлено, чи звертався державний виконавець до компетентних органів для отримання відомостей про заведення спадкової справи, видачу свідоцтва про право на спадщину.

Отже при прийнятті постанови про закінчення виконавчого провадження старшим державним виконавцем не вжито всіх належних та достатніх заходів з примусового виконання рішення суду, передбачених законом, та прийнято незаконне рішення про закінчення виконавчого провадження № 47911555 від 25.09.2017.

Суд першої інстанції на наведене уваги не звернув, тому дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні скарги

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк», в інтересах якого діє адвокат Сілагін Григорій Анатолійович, задовольнити.

Ухвалу Теплицького районного суду Вінницької області від 10 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» на дії (бездіяльність) органу (посадової особи) державної виконавчої служби задовольнити.

Скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження (ВП № 47911555) від 25.09.2017 головного державного виконавця Теплицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Пролєєвої Т. В. про звернення стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» на підставі виконавчого листа Теплицького районного суду Вінницької області по справі № 144/165/15-ц виданого 05.06.2015.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 листопада 2021 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. М. Стадник

В. В. Сопрун