У Х В А Л А

11 січня 2021 року суддя Черкаського районного суду Черкаської області Морозов В.В., розглянувши заяву представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позовуу справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний виконавець Плесюк Олексій Степанович про визнання правочинів недійсними, застосування наслідків недійсності правочину, -

в с т а н о в и в:

Представник заявника звернувся до суду з указаною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 подано позовну заяву про визнання правочинів недійсними та застосування наслідків недійсності правочину. Зазначає, що існує гостра необхідність у невідкладному забезпеченні позову, оскільки відповідач 1 під час судового розгляду справи про поділ спільного майна подружжя, де було заявлено вимоги про стягнення грошової компенсації, уклав договори дарування свого нерухомого майна, на яке в подальшому могло бути звернуто стягнення, зі своєю матір`ю ОСОБА_4 . Вважає, що ОСОБА_3 є схильним до приховування майна, так як із рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.01.2020 відомо, що автомобіль, який був об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ОСОБА_3 відчужив 22.12.2016 року - за день до подання ОСОБА_1 позовів про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, але після того, як ОСОБА_1 фактично припинила з ним шлюбні відносини. У зв`язку із цим при поданні позову про поділ спільного майна подружжя в якості способу захисту свого права ОСОБА_1 обрала стягнення грошової компенсації. Будучи обізнаним про такі вимоги, беручи особисто участь у судовому розгляді, а також залучивши свою матір ОСОБА_4 як свідка у справі, ОСОБА_3 09.08.2017 безоплатно відчужує об`єкти нерухомого майна, що були його особистою приватною власністю, на користь матері. У зв`язку із цим, існує обґрунтоване припущення, що дізнавшись про цей позов, відповідачі можуть вжити заходів до ще одного відчуження майна.

У зв`язку із вищевикладеним, заявник просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ; та на земельну ділянку з кадастровим номером :04:002:0364 площею 0,1983 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 2 ч. 1 ст.158 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду) - ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

П. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» наголошує, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу позивача та відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зазначена норма узгоджується з вимогами ст. 41 Конституції України.

Представником заявника не наведено жодних підстав для забезпечення позову, не надано відомостей про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, чи призведе до порушення прав заявника. Не зазначено у чому саме є гостра необхідність у забезпеченні позову шляхом накладення арешту на вищезазначені житловий будинок та земельну ділянку, що належать відповідачу 2.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку його ухвалення на користь позивача, зокрема відсутні докази, що свідчать про вчинення відповідачем 2 дій, спрямованих на здійснення реалізації майна.

Суд констатує, що відомостей про будь-які реальні дії відповідача 2 щодо відчуження указаного майна суду не надано, а доводи представника заявника зводяться лише до припущень. Крім того, факт дарування указаного житлового будинку та земельної ділянки відповідачу 2 відповідачем 1 не свідчить про наміри відповідача 2 щодо відчуження даного майна.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає дану заяву безпідставною та необґрунтованою, та приходить до висновку про відсутність підстав для забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 149-153, 353 ЦПК України,-

у х в а л и в:

В задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову- відмовити.

Ознайомитись з повним текстом ухвали, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Апеляційні скарги на ухвалу можуть бути подані протягом 15 днів з дня її складення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду.

Суддя: В. В. Морозов