Справа №403/352/20 провадження № 2/403/22/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 січня 2021 року смт.Устинівка
Устинівський районний суд Кіровоградської області у складі: головуючого судді Атаманової С.Ю., при секретарі судового засідання Остапенко Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Устинівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг,-
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Позов обгрунтовано тим, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписав анкету-заяву №б/н від 28.08.2014 року, підтвердивши свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір надання банківських послуг. Своїм підписом в анкеті-заяві відповідач підтвердив факт його ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання ним вказаної анкети-заяви. Згідно договору, укладеного сторонами в порядку ст.634 ЦК України, відповідачу було відкрито кредитний рахунок, надано кредитну картку та встановлено кредитний ліміт, який в подальшому був збільшений до 2000,00 грн.. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на передбачених договором умовах та в межах встановленого кредитного ліміту. Натомість відповідач, будучи зобов`язаним здійснювати погашення кредиту та процентів шляхом внесення коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов'язкового платежу, не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором.
З урахуванням понесених судових витрат, представник позивача прохав суд стягнути з відповідача по справі сплачений при подачі позову до суду судовий збір в сумі 2102,00 грн..
Відповідач по справі ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» разом з доданими до нього письмовими доказами на обгрунтування своїх заперечень проти позовних вимог у встановлений судом строк не подав.
ІІ. Заяви та клопотання.
Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» згідно письмових клопотань, доданих до позовної заяви, не заперечував проти розгляду справи за його відсутності та винесення судом заочного рішення у разі виникнення обставин, викладених в ч.1 ст.280 ЦПК України, а також прохав суд розглянути позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.51, 52).
В порядку ст.85 ЦПК України представник позивача прохав суд здійснити огляд та фіксування змісту розділу 2.1.1 Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПриватБанк», з метою підтвердження ідентичності витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, який додано до позову, оригіналу Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк» та які діяли і були оприлюднені на момент укладення кредитного договору (а.с.53).
Заяв та клопотань від відповідача по справі ОСОБА_1 в порядку ст.ст.43, 84, 183 ЦПК України, в тому числі, про розгляд справи за його відсутності чи відкладення судового розгляду, витребування доказів, на дату проведення судового засідання не надходило.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
В зв`язку з тим, що в судове засідання відповідач ОСОБА_1 , будучи повідомленим про дату, час і місце його проведення в порядку ст.128 ЦПК України, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив на позовну заяву, судом за наявності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України, 26.01.2021 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Ухвалою суду від 26.01.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про огляд та фіксування змісту розділу 2.1.1 Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПриватБанк».
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
28.08.2014 року відповідач ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку підтвердив свою згоду на те, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив факт ознайомлення з договором про надання банківських послуг до його укладення та погодився з його умовами (а.с.10).
Факт підписання анкети-заяви відповідачем по справі ОСОБА_1 під час судового розгляду спростований не був.
Судом встановлено, що в анкеті-заяві від 28.08.2014 року зазначені відомості про бажання відповідача оформити на своє ім'я карту «Універсальна» та карту для виплат, а також отримати кредитний ліміт за платіжною картою «Універсальна»/класу Gold в розмірі 0 грн.. Водночас у вказаній анкеті-заяві відсутні відомості про: розмір наданого відповідачу кредиту, вид отриманої ним кредитної картки (з урахуванням наявності різних кредитних карток типу «Універсальна») та умови кредитування (процентна ставка, розмір щомісячного платежу за користування кредитними коштами, розміри та порядок нарахування штрафу та пені за порушення договірних зобов'язань).
Укладений між сторонами договір від 28.08.2014 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить також і строку повернення кредиту (користування ним).
До позовної заяви банком додані Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.86-111) та Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна», який передбачає чотири види Тарифів в залежності від виду кредитної картки: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» (а.с.85), які відповідачем ОСОБА_1 не підписані.
Згідно інформації, зазначеної у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти відповідача по справі ОСОБА_1 , останньому 28.08.2014 року був відкритий картковий рахунок № НОМЕР_1 із встановленням кредитного ліміту станом на 29.08.2014 року в розмірі 1400,00 грн., який 21.02.2015 року був збільшений до 2000,00 грн., 20.04.2016 року - зменшений до 1360,00 грн., а станом на 22.01.2020 року зменшений до 0,00 грн. (а.с.8).
Згідно укладеного між сторонами кредитного договору відповідачу ОСОБА_1 була надана кредитна картка за № НОМЕР_1 зі строком дії до 01/18.
Факт встановлення на картковий рахунок № НОМЕР_1 відповідача кредитного ліміту в зазначених вище розмірах та використання відповідачем наданих кредитних коштів за карткою, в тому числі шляхом зняття готівки, підтверджується випискою по картковому рахунку відповідача ОСОБА_1 згідно укладеного між сторонами договору (а.с.121-123).
Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 28.08.2014 року за період з 28.08.2014 року по 31.07.2020 року відповідачем ОСОБА_1 не вносились грошові кошти на погашення заборгованості за наданим кредитом, про що свідчить відсутність відображених сум у графі №17 «Сума погашення за наданим кредитом». Відомості про витрати відповідачем кредитних коштів також відсутні (а.с.6-7).
Зі змісту графи 11 «Сплачено відсотків» доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н від 28.08.2014 року вбачається зарахування банком в період з 28.08.2014 року по 31.07.2020 року в рахунок сплати відсотків грошових коштів на суму 475,99 грн. (а.с.6-7).
Як вбачається із виписки по особовому рахунку відповідача, в якому міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей, за період з 28.08.2014 року по 13.04.2018 року відповідачем ОСОБА_1 здійснювалось погашення отриманого кредиту шляхом внесення ним відповідних сум в загальному розмірі 2657,17 грн., а витрати відповідачем грошових коштів за отриманим кредитом складали 5924,00 грн. (а.с.47-49).
Згідно виписки по особовому рахунку відповідача ОСОБА_1 , судом встановлено, що до суми здійснених останнім витрат кредитних коштів за період з 28.08.2014 року по 31.07.2020 року банком були включені: пеня в загальному розмірі 2100,00 грн. та штраф в загальному розмірі 2300,00 грн..
Під час судового розгляду відповідачем ОСОБА_1 з урахуванням вимог ст.ст.77, 78 ЦПК України, не спростовані надані банком докази отримання та користування ним кредитними коштами, а також здійснення платежів на погашення отриманого кредиту в зазначених вище розмірах.
- заборгованість за кредитом - 1355,09 грн.,
- заборгованість за процентами (в тому числі, несплачені проценти на прострочену
- заборгованість за комісією - 0,00 грн.;
- заборгованість по пені - 2387,27 грн..
V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
Виконуючи приписи ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи оцінку аргументам, наведеним позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, в тому числі вирішуючи питання про те, чи було порушено право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, а також доказам, якими вони підтверджуються, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст.1055 ЦК України).
Відповідно до положень ч.2 ст.1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.ч.1, 2 ст.551 ЦК України).
Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Судом встановлено, що позивач АТ КБ «ПриватБанк», пред'являючи вимоги про повернення кредиту, прохав також, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути з відповідача заборгованість за процентами (несплаченими процентами на прострочену заборгованість) та пенею за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.
Крім того, представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» на обгрунтування позовної вимоги про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за несплаченими відсотками на прострочену заборгованість зазначає в позовній заяві про те, що виникнення простроченої заборгованості відбуває ться у разі несплати мінімального платежу до останнього числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту (а.с.3 зворот).
Разом з тим, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не містять підпису відповідача ОСОБА_1 про його ознайомлення з ними, а в анкеті-заяві, підписаній відповідачем 28.08.2014 року, не встановлений строк кредитування, не зазначена процентна ставка за користування наданими в кредит грошовими коштами, як і не визначені інші фінансові умови кредитування, передбачені Тарифами та Умовами, зокрема, дата, на яку відповідачем мала б бути здійснена сплата мінімального платежу при використанні кредитного ліміту, а також відповідальність позичальника у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов'язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
З огляду на викладене, судом враховується, що позивач в своєму розрахунку кредитної заборгованості відповідача ОСОБА_1 за договором від 28.08.2014 року, при визначенні суми заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, жодним чином не мотивував їх нарахування, в тому числі, не зазначив підстав для визнання заборгованості відповідача простроченою.
Належних в розумінні ч.1 ст.77 ЦПК України доказів укладення між сторонами договору інших угод з цього приводу позивачем під час судового розгляду надано не було.
З огляду на викладене, позивачем не було надано суду доказів того, що саме додані банком до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розумів відповідач ОСОБА_1 , погоджуючись з ними шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, і сама лише обставина наявності відповідної редакції Умов та Правил надання банківських послуг, розміщеної на офіційному сайті банку на дату підписання відповідачем анкети-заяви 28.08.2014 року, жодним чином не спростовує даного висновку суду.
Таким чином, до спірних правовідносин сторін неможливо застосувати правила ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, і який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», як до дати виникнення спірних правовідносин сторін (28.08.2014 року), такі до моменту звернення позивача до суду з даним позовом (14.09.2020 року), а тому, за відсутності в безпосередньо підписаній відповідачем анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, в тому числі і щодо їх розміру та строків погашення, а також пені за несвоєчасне погашення кредиту (за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором), враховуючи не подання позивачем належних доказів на підтвердження конкретних запропонованих відповідачу Умов та Правил надання банківських послуг, додані до позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, а також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», не можуть свідчити про прийняття відповідачем ОСОБА_1 , як позичальником, запропонованих йому позивачем, як кредитором, умов та приєднання його, як другої сторони, до запропонованого договору в цілому, а, отже, не можуть оцінюватися судом як стандартна (типова) форма, встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.
Такий висновок суду відповідає правовому висновку, викладеному Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, який відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
За змістом ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може грунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відповідачем процентів за користування кредитними коштами, в тому числі і умови сплати відповідачем процентів, нарахованих на прострочену заборгованість, їх розмір та строки погашення, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені) за порушення відповідачем термінів виконання договірних зобов'язань.
Крім того, при вирішенні спору судом враховується, що до загальних засад цивільного судочинства належать справедливість, добросовісність та розумність (ч.6 ст.3 ЦК України), а тому дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
За змістом ч.ч.1, 3 ст.509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (зокрема, сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин).
Конституційний Суд України у рішенні від 11.07.2013 року, ухваленому в справі №1-12/2013 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 року №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
За встановлених судом обставин справи, відсутні підстави вважати, що при укладенні кредитного договору з відповідачем ОСОБА_1 позивач АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), зокрема, щодо повідомлення споживача про умови кредитування (в тому числі, тип відсоткової ставки) та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Такі висновки щодо застосування норм матеріального права викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, постановах Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі №357/4626/17, від 11.12.2019 року у справі №461/1796/17 та відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитом в сумі 1355,09 грн., суд приходить до наступного висновку.
Як вбачається із розрахунку заборгованості відповідача ОСОБА_1 станом на 31.07.2020 року, визначена в ньому сума заборгованості за кредитом 1355,09 грн., розміщена в графі №5 «Залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту)».
Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» в поданій до суду позовній заяві зазначає про те, що прострочене тіло кредиту - це частина використаного кредитного ліміту або вся сума використаного кредитного ліміту, що на конкретну дату мало бути погашено відповідачем, але не погашено, або погашено частково не у повному обсязі.
Разом з тим, судом встановлено, що укладений між сторонами кредитний договір від 28.08.2014 року у вигляді анкети-заяви, підписаної відповідачем ОСОБА_1 , не містить кінцевого строку повернення кредиту (користування ним), так само як і щомісячних чи будь-яких інших строків внесення відповідачем грошових коштів на погашення отриманого кредиту в цілому.
На підтвердження розміру заборгованості за договором №б/н від 28.08.2014 року позивачем надано один розрахунок, що охоплює період з 28.08.2014 року по 31.07.2020 року.
Разом з тим, за змістом п.62 «Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою Правління Національного банку України 04.07.2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Отже, саме виписка з особового рахунку клієнта банку є належним та допустимим первинним доказом на підтвердження проведених операцій з коштами на його рахунку, а тому доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості відповідача ОСОБА_1 за наданим йому кредитом суд оцінює як такий, що має виключно інформаційний характер та відображає проведений позивачем обрахунок пред`явлених ним до відповідача вимог майнового характеру.
З інформації, зазначеної в доданій до позовної заяви виписці по картковому рахунку відповідача ОСОБА_1 , вбачається: 1) встановлення банком кредитного ліміту станом на 29.08.2014 року в розмірі 1400,00 грн. та його подальше збільшення 21.02.2015 року до 2000,00 грн., що відповідає розміру, зазначеному у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування виданої відповідачу кредитної картки; 2) здійснення відповідачем в період часу з 28.08.2014 року по 31.07.2020 року, без урахування суми пені та штрафів, витрат кредитних коштів (в тому числі, шляхом зняття готівки), на загальну суму 1524,00 грн. та внесення ним на погашення заборгованості за наданим кредитом грошових коштів в загальному розмірі 2657,17 грн.; 3) включення банком до здійснених відповідачем витрат за наданим кредитом пені (за прострочку за кредитом на суму понад 100 грн.) в загальному розмірі 2100,00 грн. та штрафу (за прострочення за кредитом) загальному розмірі 2300,00 грн..
Таким чином, зі змісту виписки по особовому рахунку відповідача ОСОБА_1 судом встановлено, що за період з 28.08.2014 року по 31.07.2020 року ним на погашення заборгованості за отриманим кредитом здійснювалось внесення грошових сум в загальному розмірі 2657,17 грн., що взагалі не було відображено у доданому до позовної заяви розрахунку заборгованості відповідача у графі №17 «Сума погашення за наданим кредитом» станом на 31.07.2020 року.
Крім того, зі змісту доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н від 28.08.2014 року вбачається, що внесені відповідачем грошові кошти на погашення наданого кредиту в період часу з 28.08.2014 року по 15.05.2016 року, зараховувались банком, крім погашення заборгованості за тілом кредиту, також і на погашення відсотків (475,99 грн.).
Разом з тим, судом встановлено, що анкета-заява від 28.08.2014 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відповідачем відсотків, що, як наслідок, свідчить про відсутність підстав для покладення на відповідача ОСОБА_1 обов'язку по сплаті процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованості за наданим кредитом (графа №11 «Сплачено відсотків» в розрахунку станом на 31.07.2020 року) підлягали зарахуванню саме на погашення тіла кредиту.
Даний висновок суду відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 09.01.2020 року у справі №643/5521/19.
Також, з урахуванням того, що в анкеті-заяві, підписаній відповідачем 28.08.2014 року, не визначені такі фінансові умови кредитування, передбачені Тарифами та Умовами, як встановлення відповідальності позичальника у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов'язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, безпідставним є включення банком до загального розміру витрат відповідача ОСОБА_1 за наданим кредитом суми пені та штрафів в загальному розмірі 4400,00 грн..
За вказаних обставин визначений банком розмір заборгованості за кредитом в сумі 1355,09 грн. не можна вважати обгрунтованим.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що сума фактично отриманих та використаних відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів за період з 28.08.2014 року по 31.07.2020 року становить 1524,00 грн., отриманих шляхом вирахування із визначеного банком загального розміру витрат відповідачем кредитних коштів за вказаний період включених до нього сум пені (2100,00 грн.) та штрафу (2300,00 грн.), що відповідає наступному розрахунку: 5924,00 грн. - 2100,00 грн. - 2300,00 грн. = 1524 грн..
Таким чином, враховуючи, що фактично отримані за кредитним договором та використані відповідачем ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1524,00 грн. були повністю повернуті ним АТ КБ «ПриватБанк» шляхом погашення кредитної заборгованості за рахунок внесення на картковий рахунок грошових коштів в сумі 2657,17 грн., а включення банком до загального розміру заборгованості по кредиту відсотків, пені та штрафу мало місце за відсутності для цього правових підстав з огляду на непогодження сторонами умов кредитного договору щодо відсоткової ставки, штрафних санкцій, розміру та порядку сплати відсотків, штрафів та пені, суд приходить до висновку про відсутність у відповідача ОСОБА_1 станом на 31.07.2020 року заборгованості за кредитом (простроченої заборгованості за наданим кредитом) в сумі 1355,09 грн. та відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.
Позивачем АТ КБ «ПриватБанк» не надано суду належних, допустимих та достовірних в розумінні ст.ст.76, 77 ЦПК України доказів щодо розрахунку наявної у відповідача заборгованості за наданим кредитом, які б у своїй сукупності були достатніми для спростування встановлених судом обставин повного погашення відповідачем кредитної заборгованості за договором №б/н від 28.08.2014 року за рахунок внесених ним на картковий рахунок грошових коштів.
Крім того, при ухваленні рішення судом приймається до уваги, що відсутність заперечень відповідача ОСОБА_1 проти позову шляхом подання відзиву на позовну заяву, не свідчить про визнання ним обставин, якими АТ КБ «ПриватБанк» обгрунтовує свої вимоги, та не звільняє позивача від обов'язку надати суду належні, допустимі, достатні і достовірні докази існування обставин, на які він посилається в позовній заяві.
Відсутність позову відповідача ОСОБА_1 про визнання кредитного договору від 28.08.2014 року недійсним (оспорювання правочину), також не може бути перешкодою для неврахування його інтересів, як позичальника, під час розгляду справи за позовом банку про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором.
Такий висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі №205/4928/18.
VI. Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, з урахуванням того, що судовими витратами при розгляді даної справи є сплачений позивачем АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2102 грн. 00 коп. за пред'явлення до суду позовної вимоги майнового характеру і в задоволенні позову відмовлено повністю, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для покладення на відповідача ОСОБА_1 обов'язку відшкодувати на користь позивача вказану суму судового збору в порядку розподілу судових витрат між сторонами.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи, відсутні.
Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 133, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 280, 282, 284, 288, 289, 354 ЦПК України, суд,-
Судові витрати, понесені АТ КБ «ПриватБанк» у виді сплаченого судового збору в сумі 2102 грн.00 коп. (дві тисячі сто дві гривні 00 копійок), відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.
Найменування сторін:
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного перегляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України, подавши апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення).
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відповідно до п.п.15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції може бути подана до Кропивницького апеляційного суду або через Устинівський районний суд Кіровоградської області.
Суддя С.Ю.Атаманова