Справа № 369/5961/21
Провадження №2/369/4031/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: Волчко А.Я.

при секретарі: Миголь А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві Державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2021 позивач ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві Державної адміністрації про визначення місця проживання дитини.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.06.2021 відкрито провадження по справі та постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

В жовтні 2021 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві Державної адміністрації про визначення місця проживання дитини.

Заява обґрунтована тим, що у провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві Державної адміністрації про визначення місця проживання дитини

Підготовче судове засідання призначено на 31.01.2022 о 09:15 годині.

На даний час, в інтересах малолітньої дитини, існує необхідність забезпечити позов шляхом зобов`язання позивача та відповідача вчиняти певні дії, а саме: зобов`язати позивача та відповідача забезпечити, до набрання законної сили рішенням по справі, відвідування малолітньою дитиною, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 „ закладу дошкільної освіти «Фенікс». Зобов`язати Позивача та Відповідача, до набрання законної сили рішенням по справі, дотримуватися графіку зустрічей з малолітнім, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову між Позивачем та Відповідачем виник спір щодо визначення місця проживання їх спільного сина.

Після розірвання шлюбу між Позивачем та Відповідачем, малолітній син залишився проживати разом з матір`ю в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач регулярно бачився з дитиною, позивач не заперечувала проти їх спілкування.

10 жовтня 2021 року, під час спільної зустрічі, відповідач таємно від позивача забрав дитину та зник у невідомому напрямку. Святошинським ГУ НП у м. Києві розслідується кримінальне провадження №0002595 за фактом викрадення Відповідачем малолітнього сина (витяг з ЄРДР та роздруківка з повідомленням про розшук Відповідача додаються).

3 11 жовтня 2021 року відповідач не дає Позивачу бачитися з дитиною.

3 11 жовтня 2021 року відповідач не приводить дитину до шкільного закладу освіти «Фенікс», який хлопчик регулярно відвідує з липня 2021 року.

Позивачу невідомо про місцезнаходження відповідача та сина.

Відповідач відсутній за адресою реєстрації проживання: АДРЕСА_2 . Зараз там проживає орендатор, ОСОБА_5 . Він був допитаний як свідок у кримінальному провадженні №0002595. Позивач, як потерпіла, ознайомилася з протоколом допиту.

У протоколі свідок зазначив, що востаннє бачив Відповідача 8 чи 9 жовтня і Відповідач сказав свідку, що збирається на 2-3 місяці поїхати за кордон.

29.09.2021 на засідання комісії з питань захисту прав дитини з метою складання висновку про доцільність визначення місця проживання дитини з Позивачем чи Відповідачем.

Описані обставини свідчать про те, що Відповідач особисто не бажає спілкуватися не лише з Позивачем з приводу виховання сина, а й з іншими людьми, які мають відношення до вказаної справи: слідчими, вихователями в садочку, працівниками служби у справах дітей та сім`ї.

Цей факт, а також те, що Відповідач не приводить малолітнього сина до дитячого садочка і не попереджає вихователів про це, підтверджує те, що відповідач халатно ставиться до унормованого способу життя сина, неналежно виконує свої обов`язки по вихованню сина та не забезпечує його фізичний і духовний розвиток.

Крім цього. Відповідач не дотримується режиму дня, звичного дня дитини.

Таким чином, на даний час не існує іншого способу забезпечити нормальний спосіб життя для сина (спілкування з мамою та батьком, відвідування дитячого садочка, огляд лікарів тощо), як забезпечення позову шляхом зобов`язання Позивача та Відповідача приводити сина до дошкільного навчального закладу та зобов`язання дотримуватися певного графіку спілкування з дитиною до набрання законної сили рішенням по справі 369/5961/21.

Враховуючи вищевикладене, просили зобов`язати позивача та відповідача, до набрання законної сили судовим рішенням по справі № 369/5961/21, приводити малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дошкільного освітнього закладу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за затвердженим у закладі графіком навчання.

Зобов`язати позивача та підповідача, до набрання законної сили судовим рішенням по справі № 369/5961/21, дотримуватися наступного графіку зустрічей з малолітнім сином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Для позивача, ОСОБА_1 - кожні понеділок, середа, п`ятниця та неділя за винятком часу, коли дитина знаходитиметься у закладі дошкільної освіти або на додаткових заняттях.

Для відповідача, ОСОБА_3 - кожні вівторок, четвер та субота за винятком часу, коли дитина знаходитиметься у закладі дошкільної освіти або на додаткових заняттях.

Суд, вивчивши заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, всебічно з`ясувавши обставини, на які відповідач посилається як на підстави вимог своєї заяви, вважає необхідним відмовити у задоволенні заяви, виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006, №9 постановлено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник (позивач), та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При розгляді заяви про забезпечення позову, судом встановлено, що як вбачається з тексту позовної заяви між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини.

Як зазначено в п. 4 Рішення Конституційного Суду від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011, інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим у Кодексі встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Складовими такої системи є: співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; можливість суду вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою; відшкодування особі збитків, завданих забезпеченням позову; право на апеляційне оскарження ухвали суду щодо забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (частина 10 статті 150 ЦПК України).

Системний аналіз позовних вимог ОСОБА_1 та заявлених вимог у заяві про забезпечення позову дають підстави для висновку, що обраний позивачем вид забезпечення не є співмірним із заявленими позовними вимогами. Окрім того, у разі забезпечення позову за вказаною заявою зазначене буде порушувати вимоги статті 150 ЦПК України, оскільки вказане є тотожним до заявлених позивачем позовним вимогам, так як між сторонами виник спір, в тому числі, щодо місця проживання дітей.

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази в сукупності із положеннями діючого законодавства, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки заявлені представником позивача заходи забезпечення позову за змістом є тотожними із позовними вимогами, що суперечить ч.10 ст.150 ЦПК України.

Так, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що визначення місця проживання дітей із матір`ю чи батьком, в тому числі тимчасове, є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог у даній справі, а отже забезпечення позову в такий спосіб прямо заборонено законом та буде вирішенням спору по суті.

Крім того, представник позивача обґрунтовуючи клопотання про забезпечення позову посилається на необхідність ефективного захисту прав та законних інтересів неповнолітньої дитини, не мотивуючи, ефективний захист яких саме прав та законних інтересів неповнолітньої дитини може ускладнити чи унеможливити невжиття відповідних заходів забезпечення позову, і яким чином.

Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Заява представника позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню, оскільки ініційований вид забезпечення позову фактично є вирішенням позовних вимог поза межами судового засідання без встановлення обставин та ухвалення рішення по справі, а також суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування.

Враховуючи викладене, необґрунтованість вимог заяви про забезпечення позову, суддя приходить до висновку про необхідність відмови в її задоволенні.

Керуючись ст.ст.149 - 153 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві Державної адміністрації про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: А.Я. Волчко