Справа № 165/2630/20
Провадження № 2/165/102/21
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Василюка А.В.,

за участю секретаря Навроцької М.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нововолинську, в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,

встановив:

15 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житлом.

На обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що на підставі договору купівлі продажу він є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Секція в гуртожитку складається з двох жилих кімнат, кожна з яких площею 24,2 кв.м., загальна площа складає 35,9 кв.м. Зазначає, що 23 липня 2015 року у спірній квартирі, він зареєстрував постійне місце проживання зятя - відповідача ОСОБА_3 . Останній, разом з дочкою та онукою, проживав у спірному житлі до 01 травня 2019 року. Виселившись в с. Білин Володимир-Волинського району, відповідач віддав йому ключі від вхідних дверей квартири. Тривалий час, останній не підтримував зв`язку з квартирою і вже тоді він мав намір виселити ОСОБА_3 , як такого, що не проживав в житлі та ним не користувався. Однак, в кінці липня 2020 року відповідач, без його згоди, шляхом злому замка, самовільно вселився в спірне житло. 11 серпня 2020 року він надіслав ОСОБА_3 лист з вимогою добровільно виселитися та знятись з реєстрації. Зазначає, що відповідач участі в утриманні квартири не бере, не сплачує за комунальні послуги, квартирну плату. Сума заборгованості за теплопостачання станом на 01 травня 2019 року становить 18 790 грн., а за електроенергію 2 752 грн. Вважає, що реєстрація ОСОБА_3 перешкоджає йому, як власнику квартири, користуватися та розпоряджатися власністю на власний розсуд, більше того, він несе додаткові витрати по утриманню майна. Добровільно знятись з реєстрації відповідач не бажає і оскільки своїми діями чинить перешкоди у користуванні належному йому житлі, просить суд постановити рішення яким виселити ОСОБА_3 з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення.

Позивач ОСОБА_1 змінив позовні вимоги, у поданій заяві просив суд постановити рішення про усунення перешкод в користуванні своєю власність шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки той понад рік не проживав в спірному житлі та ним не користувався (а.с.60).

У судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади (а.с.105).

У відповідності до вимог ст.280, ст.281 КПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав з підстав наведених у ньому. Пояснив, що він єдиний власник секції в гуртожитку за адресою: кв. АДРЕСА_1 . Житло було придбане до реєстрації шлюбу його дочки з відповідачем. Деякий час в спірному житлі проживали ОСОБА_3 , дочка та онука, однак в травні 2019 року всі вони переїхали в с. Білин Володимир-Волинського району, а в кінці липня 2020 року, відповідач без його згоди і відому, шляхом зламу замка, самовільно вселився в гуртожиток. Вже в серпні 2020 року він вселив всіх членів своєї сім`ї. Зазначив, що відповідач не бере участі в утриманні житла, заборгував за комунальні послуги 8 тисяч гривень, також чинить йому перешкоди в користуванні своєю власністю та в спілкуванні з дочкою і онукою.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні просила позов задоволити повністю. Зазначила, що відповідач ОСОБА_3 порушує право власності позивача ОСОБА_1 та чинить йому перешкоди в користуванні своїм майном, обзиває нецензурною лайкою, змінив замки у вхідних дверях та перешкоджає спілкуватися з дочкою і онукою. З цього приводу, позивач звертався до працівників поліції, які вказали на те, що між ними виник цивільно-правовий спір, а тому вони не в змозі допомогти. Тривалий час, без поважних причин, відповідач не проживав у гуртожитку і майном не користувався, а оскільки він не є членом сім`ї власника житла, просить постановити рішення про його виселення.

Свідок ОСОБА_4 показала, що є дружиною позивача. Їх дочка разом із зятем тривалий час проживали в с. Білин Володимир-Волинського району. Зазначила, що відповідач ОСОБА_3 побив її та дочку, а також душив чоловіка. В серпні 2020 року, вибивши вхідні двері, він самовільно вселився в секцію в гуртожитку та змінив там замки у вхідних дверях. Вказала на те, що їх дочка мала намір розірвати шлюб з ОСОБА_3 , однак згодом помирилася з чоловіком. Вироком Володимир-Волинського міського суду, за нанесення їй тілесних ушкоджень, відповідача було засуджено до 100 годин громадських робіт. Після подачі позову до суду, ОСОБА_3 неодноразово телефонував з погрозами, ображав нецензурними словами та принижував. Чоловік позбавлений можливості користуються своїм майном, оскільки відповідач самовільно заселився в квартиру і не впускає в житло, більше того не оплачує комунальні послуги, квартирну плату.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні показала, що вересня 2020 року, з дозволу власника проживала в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . В цій квартирі пошкоджені двері в ванну і вітальню, відсутні двері в кухню та поломана духова шафа. Зі слів позивача, майно було пошкоджене відповідачем під час його конфліктів з дочкою. За час її проживання, в спірному житлі відповідач жодного разу не з`являвся, а заборгованість за комунальними послугами оплачував позивач.

Свідок ОСОБА_6 показав, що працює поліцейським Оваднівської територіальної громади. 24 липня 2020 року надійшло повідомлення про вчинення домашнього насильства за адресою: АДРЕСА_2 . Коли прибув за викликом, то зафіксував нанесення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень своїй дружині ОСОБА_7 і тещі ОСОБА_8 . Відповідач поводив себе агресивно, неадекватно, погрожував як потерпілим так і працівникам поліції. З цього приводу ним було складено адміністративні протоколи, а 25 липня 2020 року заява ОСОБА_8 була внесена до ЄРДР. Пізніше, неодноразово, надходили заяви про вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства

Заслухавши пояснення позивача, його представника, покази свідків та дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає задоволенню.

Копією договору купівлі-продажу секції в гуртожитку (а.с.5) та копією витягу про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно (а.с.6) підтверджується право приватної власності позивача ОСОБА_1 на спірне житло за адресою: АДРЕСА_1 (секцію в гуртожитку).

Згідно копії будинкової книги, 23 липня 2015 року в квартирі, з дозволу власника, було зареєстровано постійне місце проживання відповідача ОСОБА_3 (а.с.28-30 .)

Згідно з довідкою Виконавчого комітету Оваднівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області №384 від 27 серпня 2020 року (а.с.14) в період з 01 травня 2019 року по 01 серпня 2020 року, відповідач ОСОБА_3 проживав разом із своєю сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 .

Відтак, документально підтверджено, що відповідач ОСОБА_3 понад рік, без поважних причин, не проживав в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та нею не користувався. Даний факт у судовому засіданні підтвердили допитані свідки, зокрема ОСОБА_5 , яка фактично проживала в житлі.

Згідно ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, зокрема дружина, їх діти і батьки. Також членами сім`ї наймача можуть бути визнані й інші особи, якщо вони постійно проживають разом із наймачем і ведуть із ним спільне господарство.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач з власником спірного житла ніколи не проживав та не був пов`язаний спільним побутом. Після того, як ОСОБА_3 добровільно покинув квартиру в 2019 року, по спливу більше року, вселився в неї без згоди на те власника.

Відтак, положення ст.71 ЖК України, за якими жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, у даному конкретному випадку, не підлягає застосуванню.

Відповідно до 42 Конституції України, положень ст.316, ст.317, ст.319, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р., Закону від 17 липня 1997р. N475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції вбачається, що зазначеними актами закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.16, ст.386, ст.391 ЦК України, а об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379, ст.382 ЦК України).

Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

При ухваленні рішення у справі, суд бере до уваги те, що у судовому засіданні, з показів свідків було встановлено неправомірність дій ОСОБА_3 та його неналежну поведінку стосовно позивача, як власника спірного майна, а також членів його сім`ї.

Так, вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області, за фактом нанесення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , відповідача ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, (а.с.68-69).

Неодноразово, позивач ОСОБА_1 звертався до ВП №1 (м. Нововолинськ) з заявами з приводу створення ОСОБА_3 перешкод у користуванні своєю власністю - квартирою за адресою: АДРЕСА_1 та з приводу нанесення йому образ відповідачем (а.с.70-71,77).

Документально підтверджено, що відповідач, користуючись спірним майном, не несе витрат по його утриманню, зокрема не оплачує комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_3 , як наслідок виникла заборгованість (а.с.20-22,73-75).

Створення ОСОБА_3 перешкод власнику ОСОБА_1 у користуванні своїм майном підтверджується повідомленням начальника КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» №4388 від 10 грудня 2020 року, де зазначається, що не було надано вільного доступу до об`єкта нерухомого майна квартири за адресою: АДРЕСА_3 , а тому неможливо видати технічну документацію його власнику (а.с.72) .

Позивач неодноразово звертався до відповідача з письмовим проханням забезпечити йому та працівникам КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації»доступ до свого майна та огляду квартири, однак, як вбачається з вищевказаного повідомлення, всі його звернення залишилися поза увагою ОСОБА_3 (а.с. 31, 71).

Враховуючи відсутність жодних доказів на спростування позову, з врахуванням того, що ОСОБА_1 доведено правомірність своїх позовних вимог, суд приходить до висновку, що право власності на спірне майно було порушено відповідачем, останній понад рік не проживав в квартирі та нею не користувався, а тому, з метою захисту порушеного права, суд приймає рішення про усунення перешкоди в користуванні належною ОСОБА_1 власністю, шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житлом за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до вимог ст.141 КПК України, суд стягує з відповідача ОСОБА_3 в користь ОСОБА_9 840, 80 грн. судового збору та 2000 грн. витрат понесених на правничу допомогу, що підтверджуються документально (а.с.4, 46-48)

Керуючись ст.12, ст.13, ст.81, ст.137, ст.141, ст.211, ст.259, ст.263, ст.279, ст.280, ст.281, ст.282 ЦПК України, на підставі ст.317, ст.319, ст.383, ст.391, ст.401, ст.406 ЦК України, суд,

ухвалив:

Позов задоволити.

Усунути перешкоди в користуванні належною ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ) власністю, шляхом визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП невідомий, проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) таким, що втратив право користування житлом за адресою: АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП невідомий, проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ) 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. судового збору та 2000 (дві тисячі) грн. витрат понесених на правничу допомогу, а всього 2840 (дві тисячі вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду безпосередньо або через Нововолинський міський суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 26 серпня 2021 року.

Головуючий суддя підпис А.В. Василюк