РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/9474/20

Провадження № 22-ц/4815/912/21

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.,

за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу Рівненської обласної прокуратури на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Рівненської окружної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Рівненській області про відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до держави Україна в особі Державного казначейства, Рівненської місцевої прокуратури, Головного управління Національної поліції в Рівненській області, з подальшим збільшенням позовних вимог, в якому просить стягнути з Державної Казначейської Служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 376106 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України та застосування запобіжного заходу - тримання під вартою були зганьблені його честь і гідність, завдано непоправної шкоди престижу. В результаті незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності та обрання запобіжного заходу - тримання під вартою, йому були спричинені душевні страждання, переживання та постійні хвилювання за неправомірне обмеження його у праві вільно пересуватися. Через протиправні дії працівників органу досудового слідства, прокуратури та суду він безпідставно утримувався під вартою в слідчому ізоляторі, та незаконно перебував під слідством та судом. Він був позбавлений права проживати разом зі своїми рідними. Незаконними діями органу досудового слідства, Рівненської місцевої прокуратури, яка здійснювала нагляд за слідством, та судом йому заподіяно значної моральної шкоди. Знаходячись у Рівненському СІЗО, будучи незаконно звинуваченим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, він переживав за своє життя. Адже знаходячись у місцях позбавлення волі за насильницький статевий злочин, інші ув`язнені могли спричинити йому різного роду тілесні ушкодження, навіть вбити. Його батьки змушені були витрачати незаплановані витрати для покупки продуктів харчування, які вони йому передавали до слідчого ізолятора.

Оскільки, слідство у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_3 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст.186, ч. 3 ст. 152 КК України, тривало у період часу з 28 травня 2014 року до 31 травня 2019 року, що становить 60 місяців та 4 дні, з яких, 18 місяців він перебував під вартою, а саме з 01 липня 2015 року по 30 грудня 2016 року, відтак відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності він оцінює в розмірі 376 106 грн..

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 березня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 250 916,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, прокурор, посилаючись на незалучення Рівненської обласної прокуратури до участі в справі та відповідно порушення їх прав, подав апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що кримінальне провадження за ч. 3 ст. 152 КК України відносно ОСОБА_5 вперше закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КК України ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 26.09.2016, то термін його незаконного перебування під слідством та судом обмежується саме цією датою постановлення ухвали апеляційного суду, яка набрала законної сили з моменту проголошення. Окрім того, позивачем не надано жодного доказу погіршення стану свого здоров"я та пройдене лікування, доказів його працевлаштування та навчання до моменту оголошення підозри не надано. Також не доведено наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Крім того, обрання відносно позивача запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який на думку ОСОБА_5 позбавив його права вільного пересування зазначають, що відповідно до статті 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", факт незаконного взяття і тримання під вартою повинен бути встановлений в обвинувальному вироку чи в іншому рішенні суду. Матеріали справи ж не містять такого рішення. Запобіжний захід - тримання під вартою було обрано судом вироком від 01.07.2015, яким ОСОБА_5 було визнано винним не лише у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст. 152 КК України, обвинувачення у якому в подальшому було скасовано та кримінальне провадження закрито, а й у інших злочинах передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України, остаточно ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Відтак, вказаний запобіжний захід обирався не лише на підставі звинувачення у вчиненні зґвалтування.

Просить рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Головного управління Національної поліції в Рівненській області підтримав апеляційну скаргу прокурора та зазначив, що позивачем не доведено обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди, зокрема матеріали справи не містять жодних свідчень та відповідних доказів про ступінь його моральних чи фізичних страждань або шкоди завданої його здоров`ю. Будь яких доказів про страждання, заподіяні позивачу внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, моральної втрати, порушення нормальних життєвих зв`язків що вимагають додаткових зусиль для організації свого життя, позивачем не надано.

Просить рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначив, що він, всупереч правилам ст. 17 КПК України та ст. 62 Конституції України змушений був докладати додаткових зусиль для підтвердження та доведеності своєї невинуватості у вчиненні злочину, передбачено кого ч.3 ст. 152 КК України.

Що стосується "негативних наслідків", то найбільш непоправним серед них слід назвати страх, який залишиться ним назавжди. Страх громадянина перед власною державою. Адже всі вище зазначені незаконні рішення, дії (бездіяльність) органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду не були наслідком слідчої (судової) помилки. В державі, яка називає себе європейською, десятки державних службовців, міліціонери, прокурори, судді були задіяні у привселюдній безсоромній нарузі над правом, використовуючи його для переслідування.

Просить рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 березня 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 28 травня 2014 року ОСОБА_3 оголошено підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152, ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 04 червня 2014 року у справі №569/8466/14-к в задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту відносно ОСОБА_5 відмовлено. Застосовано до підозрюваного ОСОБА_3 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

15 липня 2014 року у кримінальному провадженні № 0000820 за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 186, ч.2 ст. 190 КК України старшим прокурором прокуратури м. Рівне молодшим радником юстиції Суржуком В.Є. затверджено обвинувальний акт.

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 01 липня 2015 року ОСОБА_3 визнано винним в скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 186, ч.2 ст. 190 КК України і призначено йому покарання: за ч.2 ст.190 КК України - один рік позбавлення волі; за ч.2 ст.186 КК України - чотири роки позбавлення волі; за ч.3 ст.152 КК України - сім років позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України призначено покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді семи років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України, з врахуванням вироку Рівненського міського суду Рівненської області від 03.04.2015 року, вироку апеляційного суду Рівненської області від 04.06.2015 року, призначено остаточне покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді семи років позбавлення волі. Строк відбування покарання рахувати з 04 червня 2015 року. Обрано запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 у виді утримання під вартою в СІЗО, до набрання вироком законної сили. Стягнуто з ОСОБА_3 процесуальні витрати в сумі 294,84 грн. в прибуток держави. Речові докази - знищити. Вирок Рівненського міського суду від 08.10.2013 року підлягає до самостійного виконання.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області від 26 листопада 2015 року вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 01 липня 2015 року стосовно ОСОБА_3 , залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2016 року, касаційні скарги засудженого та захисника Якубця М.К. задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 26 листопада 2016 року щодо ОСОБА_3 скасовано. Призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

26 вересня 2016 року ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_3 та захисника Якубця М.К. задоволено частково. Вирок колегії суддів Рівненського міського суду Рівненської області від 01 липня 2015 року відносно ОСОБА_5 змінено. Перекваліфіковано дії ОСОБА_5 з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 190 КК України. Визнано ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України із визначеним судом першої інстанції покаранням - 1 (один) рік позбавлення волі. Кримінальне провадження за ч.3 ст.152 КК України відносно ОСОБА_5 закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки не встановлені достовірні докази для винуватості особи у суді і вичерпані можливості їх отримати. На підставі ч.4 ст.70 КК України, з урахуванням вироку Рівненського міського суду від 03 квітня 2015 року та вироку Апеляційного суду Рівненської області від 04 червня 2015 року, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання ОСОБА_6 - 3 (три) роки позбавлення волі. Зараховано ОСОБА_6 у строк відбуття покарання, згідно ч. 5 ст. 72 КК України, строк попереднього ув`язнення з 04 червня 2015 року по 26 листопада 2015 року та з 14 липня 2016 року по 26 вересня 2016 року з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В решті вирок колегії суддів суду першої інстанції від 01 липня 2015 року залишено без змін.

06 листопада 2018 року постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, касаційну скаргу заступника прокурора Рівненської області задоволено. Ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 26 вересня 2016 року щодо ОСОБА_3 скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду від 31 травня 2019 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_3 та захисника-адвоката Якубця М.К. із внесеними змінами задоволено частково. Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 01 липня 2015 року щодо засудження ОСОБА_3 за ч. 2 ст.186 КК України змінено. Перекваліфіковано дії ОСОБА_3 щодо заволодіння майном ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 190 КК України. ОСОБА_3 визнано винним за ч. 2 ст. 190 КК України і призначено покарання - два роки позбавлення волі. Виключено з вироку покликання на застосування щодо ОСОБА_3 положень ч. 1 ст. 70 КК України. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, з урахуванням вироку Апеляційного суду Рівненської області від 04.06.2015 року, призначено остаточне покарання - три роки позбавлення волі. На підставі ст. 49 КК України ОСОБА_3 звільнено від покарання у зв`язку із закінченням строків давності. Вирок в частині засудження ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 152 КК України скасовано. Кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_3 за ч.3 ст.152 КК України закрито на підставі ч. 2 ч. 1 ст. 284 КК України за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. В решті вирок суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 11 грудня 2019 року, ухвалу Рівненського апеляційного суду від 31 травня 2019 року щодо ОСОБА_3 залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, без задоволення.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ст. 1167, 1176 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, яка її завдала. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1, 2, 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно ст. 13 цього ж Закону, розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Як вбачається з матеріалів справи злочинні дії ОСОБА_3 відносно неповнолітньої ОСОБА_7 , за скоєння яких його визнано винним та притягнуто до кримінальної відповідальності та засуджено, вчинені ним в один і той же день 13 лютого 2014 року в період часу з 13.30 до 22 години. Цим діям під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження було надано відповідну кваліфікацію за статтями КК України.

За вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст.186, ч. 3 ст. 152 КК України, скоєних щодо неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 , ОСОБА_3 був притягнутий до кримінальної відповідальності законно, про що свідчить Вирок Рівненського міського суду від 1 липня 2015 року, Ухвала колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду від 31 травня 2019 року та Постанова Верховного Суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 11 грудня 2019 року.

Сам факт перебування позивача під слідством та судом, закриття кримінального провадження щодо частини обвинувачення ОСОБА_3 за ч.3 ст.152 КК України на підставі ч. 2 ч. 1 ст. 284 КК України за відсутністю в його діях складу згаданого кримінального правопорушення, за доведеності обвинувачення в скоєнні ним інших злочинів щодо неповнолітньої потерпілої, на думку колегії суддів, в даному конкретному випадку не може бути правовою підставою для задоволення позову.

Зміна обвинувачення, перекваліфікація дій ОСОБА_3 , виключення або закриття кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_3 за ч.3 ст.152 КК України не є правовою підставою для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди внаслідок незаконного, як стверджує позивач, його притягнення до кримінальної відповідальності.

Визначальним в даному спорі є факт законності чи не законності притягнення до кримінальної відповідальності позивача ОСОБА_3 взагалі, а не в частині обвинувачення.

Аналіз норм ст.1176 ЦК України та ст. 1, 2, 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» вказують на передбачену законодавцем класичну обставину повного виправдання засудженого чи закриття кримінального провадження з реабілітуючи підстав відносно особи у вчиненні всіх інкримінованих йому діянь, що в даному випадку відсутнє.

Тобто норми матеріального права, як позивачем при зверненні до суду так і місцевим судом при вирішенні спору застосовано неправильно, тому не може відшкодовуватись шкода, яка не існує, зокрема й моральна і не тільки в розмірах визначених позивачем ОСОБА_3 - 376106 грн., чи місцевим судом - 250 916,00 грн., а й взагалі, як зазначено вище за відсутністю на то правової підстави.

За таких обставин, місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог.

Згідно п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання позову в даній справі з ОСОБА_3 не справлявся.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог… у разі відмови в позові - на позивача.

Судові витрати в виді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають стягненню з позивача, тому прокуратурі мають бути компенсовані за рахунок держави, тобто повернуті з бюджету до якого вони були сплачені, згідно платіжного доручення долученого до справи.(т.2 а.с.4).

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Рівненської обласної прокуратури задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 березня 2021 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Рівненської окружної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Рівненській області про відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності відмовити.

Повернути Рівненській обласній прокуратурі судовий збір в сумі 3763,74 грн. сплачений згідно платіжного доручення № 754 від 13 травня 2021 року, яке знаходиться в матеріалах справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.С. Шимків