ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року

м.Харків

справа № 638/2864/20

провадження № 22-ц/818/2570/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого : Хорошевського О.М.

суддів колегії: Котелевець А.В., Яцини В.Б.

за участі секретаря - Колесникова О.О.

учасники справи -

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2020 року, постановлене суддею Хайкіним В.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання припиненим договору,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просила визнати припиненим договір б/н від 08.08.2011 року, укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 .

Позовні вимоги вмотивовані тим, що у серпні 2011 року позивач звернулася до відділення АТ КБ «ПриватБанк» із наміром отримати банківську карту, 08.08.2011 року вона заповнила заяву-анкету і на її ім`я було оформлено та видано банківську картку за № НОМЕР_1 . Разом із карткою позивач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Зважаючи на те, що позивач отримала вказану картку майже 9 років тому та те, що вона не є користувачем мобільного додатку «Приват24», розмір кредитного ліміту встановленого на платіжну картку їй невідомий. Протягом 5 років з моменту отримання картки ОСОБА_1 активно її використовувала, знімала та погашала суму кредитного ліміту, а з 2016 року позивач не використовувала банківську картку. У травні 2019 року на поштову адресу ОСОБА_1 надійшло повідомлення від ТОВ «Кредитекспрес Юкрейн Ел.Ел.Сі.» про те, що 28.05.2019 року має відбутися візит робочої групи представників кредитора - АТ КБ «ПриватБанк» за адресою реєстрації позивача, підставою візиту вказано неповернення ОСОБА_1 боргу у розмірі 41254,27 грн за договором №700358 від 08.08.2011 року, укладеним між позивачем та відповідачем. Згодом на пошту позивача надійшов лист від ТОВ «Кредитекспрес Юкрейн Ел.Ел.Сі.» за №11975717 від 04.07.2019 року з повідомленням про те, що ОСОБА_1 підозрюється у вчиненні шахрайства, оскільки має непогашену заборгованість у АТ КБ «ПриватБанк» на суму 38725,09 грн. Після отримання вказаних вище листів їй стало відомо про те, що у неї існує заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» за платіжною карткою № НОМЕР_1 .

02.12.2019 року ОСОБА_1 надіслала на поштову адресу АТ КБ «ПриватБанк» запит про надання інформації з приводу наявності, розміру та складу заборгованості за договором №700358, однак АТ КБ «ПриватБанк» своєю відповіддю від 24.12.2019 року відмовився надати будь-яку інформацію по стану заборгованості за карткою № НОМЕР_1 . Не знаючи розміру дійсної заборгованості, з метою погашення заборгованості за кредитом, ОСОБА_1 сплатила на рахунок АТ КБ «ПриватБанк»: 24.05.2019 року - 5000 грн, 31.05.2019 року - 2000 грн, 07.06.2019 року - 1100 грн, 14.06.2019 року -1200, 00 грн, 24.06.2019 року - 3500, 00 грн, 10.07.2019 року - 3000, 00 грн, 22.07.2019 року - 3150, 00 грн. Всього позивач здійснила 7 платежів на загальну суму - 18950, 00 грн. Працівники АТ КБ «ПриватБанк» відмовились надавати позивачу інформацію щодо розміру заборгованості, посилаючись на те, що картка № НОМЕР_1 заблокована і ОСОБА_1 повинна самостійно за допомогою додатку «Приват24» слідкувати за станом та розміром заборгованості, в усній розмові повідомили, що на даний момент її заборгованість, включаючи заборгованість за відсотками, пенею і штрафом, становить близько 80000,00 грн. Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, підписана ОСОБА_1 08.08.2011 року, не може бути договором приєднання, а не повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, покладає на слабшу сторону - споживача, невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. ОСОБА_1 не є користувачем мобільного додатку «Приват24», не має смартфона чи персонального комп`ютера і, як наслідок, вона була і є позбавлена можливості знайомитися із Умовами та правилами надання банківських послуг АБ КБ «ПриватБанк», Тарифами кредитування на сайті Банку. Більше того, позивач не була ознайомлена з ними під час отримання кредитної картки та підписання заяви-анкети 08.08.2011 року. Тобто, умови та правила надання банківських послуг, а також правила користування платіжною карткою не можуть підтверджувати факт існування боргу оскільки в цих документах немає жодного посилання на позивача, а також вони не підписані позивачем, що свідчить про те, що вони на позивача не розповсюджуються. Крім того, чинним законодавством запроваджено заборону одночасного застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд проігнорував факт сплати позивачем 18950,00 грн в рахунок погашення заборгованості, що у повному обсязі покрило суму кредитного ліміту. Таким чином вважає, що правовідносини між нею та Банком припинені, борг погашено, а отже всі листи надіслані на її адресу є незаконними. Також, суд не в повному обсязі витребував докази які вона просила.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що за розрахунком банку станом на 30.09.2019 року, тобто після отриманих від позивача ОСОБА_1 платежів: 24.05.2019 року - 5000 грн, 31.05.2019 року - 2000 грн, 07.06.2019 року - 1100 грн, 14.06.2019 року -1200, 00 грн, 24.06.2019 року - 3500, 00 грн, 10.07.2019 року - 3000, 00 грн, 22.07.2019 року - 3150, 00 грн, у неї наявна заборгованість за кредитним договором, а тому однозначно стверджувати про те, що її зобов`язання перед банком виконане належним чином не можна.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.08.2011 року ОСОБА_4 звернулась до установи банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим нею була підписана заява №б/н від 08.08.2011 року.

Так, на підставі поданої заяви ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок, а ключем до карткового рахунку є пластикова картка, яку отримала позивач та мобільний телефон який вказала позивач. Так, згідно поданої заяви позивачці було видано кредитну картку «Універсальна» НОМЕР_2 , в подальшому позивач отримала картку НОМЕР_1 строком дії до 01/16.

Позивач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір, за яким останні на власний розсуд визначили його зміст та умови, які є обов`язковими до виконання. Строк дії кредитних правовідносин визначався строком дії картки.

Попередньо ознайомившись з фінансовими умовами надання кредитного ліміту на платіжну картку, позивач підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».

Саме в цьому документі, який підписаний позивачем, та зі змістом якого вона ознайомлена, вказані: базова процентна ставка, розмір щомісячного платежу, розмір та порядок розрахунку пені за несвоєчасне погашення заборгованості та штрафу, а тому він є невід`ємною частиною кредитного договору, адже у ньому вказані всі істотні умови укладеного між сторонами кредитного договору.

На виконання умов укладеного між сторонами договору позивачу було встановлено кредитний ліміт в розмірі 4200,00 грн. та банк виконав свої зобов`язання за укладеним договором та надав можливість позивачці користуватися кредитними коштами на умовах платності.

Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» термін дії останньої отриманої картки становить 01/16 року.

Такими чином, договірні правовідносини між сторонами припинились починаючи 01.02.2016 року.

Згідно квитанції ОСОБА_1 сплатила за кредитним договором 7300,00 грн. вже після закінчення терміну дії договору.

Такими чином, позивачкою не надано доказів на підтвердження виконання взятих на себе зобов`язань при діючому договорі, погашення тіла та відсотків за користування. Виконання зобов`язань після закінчення терміну дії договору повинно бути узгоджене з кредитодавцем.

Крім того, позивачкою не надано довідки про погашення заборгованості за кредитним договором.

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Матеріали справи не містять доказів належного виконання зобов`язання, прийнятого кредитором, в результаті якого би припинились права та обов`язки сторін, враховуючи той факт, що банк заперечує належне виконання кредитних зобов`язань і наявну заборгованість позивача перед банком. За таких обставин між сторонами існує спір щодо визначення розміру наявної заборгованості.

Виходячи із засад ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин .

Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відсутність порушеного права, чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, способам, визначеним законодавством є підставою для відмови у позові.

З урахуванням викладеного, пред`явлення позову щодо припинення дії кредитного договору, за наявності неврегульованих питань між сторонами, унеможливлює вирішення справи по суті. Спосіб захисту, обраний позивачем є неналежним, а відповідно, і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб є неможливим.

Інші доводи апелянта зводяться до суперечливого тлумачення норм матеріального права та незгоди із висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не можуть бути підставою для скасування законного рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення в оскарженій позивачем частині судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги позивача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2020 року -залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту в порядку ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О.М.Хорошевський

Судді А.В.Котелевець

В.Б.Яцина

Повний текст постанови

складено 28 липня 2021 року