ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/1089/21 Доповідач - Хома М.В.
Категорія - 331500000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Бершадська Г. В.,

секретар - Панькевич Т.І.

з участю ОСОБА_1 та його представника - адвоката Боднар О.В., Рудько М.В. та її представника - адвоката Авдєєнка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 6 серпня 2021 року, повний текст якого складено 6 серпня 2021 року, ухвалене суддею Сливкою Л.М. у справі №607/10853/21 за заявою ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , заінтересована особа ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернулась в суд із заявою про застосування стосовно ОСОБА_1 обмежувального припису терміном на шість місяців у вигляді заборони перебувати у місці проживання ( АДРЕСА_1 ) з постраждалими особами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а також заборонити вести листування, телефонні розмови з ними та контактувати через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб.

Заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є дідом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . ОСОБА_2 та її малолітні діти проживають та зареєстровані в квартирі АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , загальною площею 60,3 кв.м, що містить дві житлові кімнати 17,00 кв.м та 14.6 кв.м.

В кімнаті площею 14,6 кв.м проживали малолітні діти заявниці, а в кімнаті площею 17,00 кв.м заявниця. 17 червня 2021 року ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство над малолітніми дітьми заявниці шляхом виселення останніх з їх кімнати, де вони проживали. З вказаної кімнати ОСОБА_1 викинув усі речі дітей, на вхідні двері встановив замок та зачинив двері на ключ. Вказаними діями ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство над своїми малолітніми внуками, що призвело до погіршення їх житлових умов.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 6 серпня 2021 року заяву задоволено частково.

Видано обмежувальний припис ОСОБА_1 , яким на строк 3 місяці, заборонено ОСОБА_1 перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти судове рішення, яким в задоволенні заяви відмовити. Вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим на підставі неналежних доказів, які не підтверджують вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства. Твердження ОСОБА_2 відносно того, що ОСОБА_1 самовільно переселив малолітніх дітей у кімнату житловою площею 17,00 кв.м є неправдивим, оскільки обоє малолітніх дітей починаючи з листопада 2020 року проживали разом із заявницею в кімнаті площею 17 кв.м. Суд не вказав, у чому полягала протиправна поведінка ОСОБА_1 .

У відзиві ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін. Вказує, що наявні в матеріалах справи фото- та відео- докази підтверджують, що 17 червня 2021 року дитячі речі були хаотично скинуті в одній кімнаті, одна із кімнат квартири, де проживали діти до їх виселення ОСОБА_1 , зачинена. Виселивши дітей із кімнати, яку вони займали у квартирі, та обмеживши доступ заявниці до такої кімнати, ОСОБА_1 вчинив домашнє (економічне) насильство відносно ОСОБА_2 та її дітей, оскільки обмежив можливість користування житлом у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 та його представника - адвоката Боднар О.В., які доводи апеляційної скарги підтримали, ОСОБА_2 та її представника - адвоката Авдєєнка В.В., які проти задоволення апеляційної скарги заперечули та вважають, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 2-кімнаткої квартири по АДРЕСА_1 .

У зазначеній квартирі ОСОБА_1 не проживав.

У квартирі зареєстровані та проживали син ОСОБА_1 - ОСОБА_5 з дружиною ОСОБА_2 та дітьми ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 березня 2021 року розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_1 , заявниця обґрунтвувала заявлені вимоги тим, що останній вчинив щодо неї та її малолітні дітей економічне насильство.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України визначено, що у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_2 , суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 вчинив економічне насильство над дітьми, а саме виселив їх із кімнати площею 14,6 кв.м., яку вони займали, викинув їх особисті речі, а на дверях кімнати встановив замок.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що такі дії ОСОБА_1 є одним із видів домашнього насильства економічного характеру.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він не встановлював жодних замків до кімнат, такі замки завжди були у дверях, колегія суддів оцінює критично, враховуючи наступне.

ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції не заперечив того факту, що 17.06.2021 року він виніс деякі дитячі речі з кімнати площею 14,6 кв.м. та закрив її на ключ, позбавивши доступу до цієї кімнати ОСОБА_2 та малолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Проте ОСОБА_1 вказує, що діти у цій кімнаті фактично не проживали з листопада 2020 року, коли виникли непорозуміння між подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Такі доводи ОСОБА_1 є голослівними.

Будь-які докази, які б свідчили про те, що діти до 17.06.2021 року користувалися виключно кімнатою площею 17, 0 кв.м., у матеріалах справи відсутні.

Із позовом про визначення порядку користування квартирою ОСОБА_1 звернувся в суд лише в серпні 2021 року.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 як власник квартири вправі мати доступ до цієї квартири, володіти, користуватись та розпоряджатись нею, однак його дії, що мали місце 17 червня 2021 року, до вирішення у встановленому законом порядку спору щодо усунення перешкод, встановлення порядку користування квартирою суд вірно кваліфікував як домашнє насильство.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу у відності ОСОБА_1 та його представника, чим позбавив його можливості дати пояснення та заявити клопотання про допит свідків, колегія суддів оцінює критично, так як справа декілька разів відкладалась, про дату та час кожного судового засідання ОСОБА_1 був повідомлений належним чином, його представник адвокат Стадник В.О. був присутній у судовому засіданні 22.06.2021 року, 29.06.2021 року подав письмові заперечення на заяву про застосування обмежувального припису та одночасно заяву про відкладення розгляду справи. Його заяву було задоволено та відкладено розгляд справи на 5 серпня 2021 року, однак на 5 серпня 2021 року не зявився ні ОСОБА_1 , ні його представник, а знову була подана заява про відкладення. За таких обставин суд першої інстанції з дотриманням норм цивільного процесуального закону вирішив справу без участі заінтересованої особи.

Посилання ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП України, колегія суддів оцінює критично, так як в даній постанові ідеться про факт насильства в сімї, вчиненого ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_1 , що мало місце 12 червня 2021 року з приводу перешкоджання ОСОБА_8 у вільному доступі до житла квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_2 .

В той час як у даній справі заява подана щодо іншого факту насильства що мав місце 17 червня 2021 року та вчинений ОСОБА_1 щодо малолітніх дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також їхньої матері ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги про те, що заявниця ОСОБА_2 , подаючи заяву про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_1 мала намір вирішити спір щодо порядку користування житлом, що є протиправним, колегія суддів оцінєю критично, так як судовим рішенням про видачу обмежувального припису не вирішувався житловий спір. Такий спір з липня 2021 року розглядається у суді першої інстанції в порядку позовного провадження. Обмежувальний припис встановлений строком на 3 місяці з 6 серпня по 6 листопада 2021 року, виключно з метою протидії домашньому насильству.

Рішення суду є законним та обгрунтованим, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 6 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 листопада 2021 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Бершадська Г.В.