Справа № 442/4791/20 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/811/2192/21 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року м.Львів

Справа № 442/4791/20

Провадження № 22ц/811/2192/21

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю : ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, ухвалене у м.Дрогобичі 12 травня 2021 року у складі судді Хомика А.П., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , з участю третіх осіб: приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Монастирської Мирослави Мирославівни, в.о. завідувача Бориславської держнотконтори О.Кушнір про визнання заповіту недійсним та визнання його таким, що прийняв спадщину,-

встановив:

31 липня 2020 року позивач звернувся з цим позовом. В обґрунтування позову посилається на те, що він (позивач) усунений від спадкування згідно заповіту дочки, має право на обов`язкову частку у спадщині і у разі визнання заповіту недійсним матиме право на спадкування за законом на загальних підставах. Вказує, що він звертався до Дрогобицького міськрайонного суду з позовом про призначення йому додаткового строку для прийняття спадщини, який залишений без розгляду за його заявою. Зазначає, що також звертався до Бориславського міського суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, яка ухвалою суду залишена без розгляду через наявність спору та до Трускавецького міського суду з позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування, яка також залишена без розгляду за його заявою. Стверджує, що спадкодавець і заповідач - його донька ОСОБА_5 , все життя проживала з ним (позивачем) у м.Бориславі Львівської області. Кілька років ОСОБА_5 проживала за іншою адресою. З 2000 року ОСОБА_5 разом зі своєю дочкою ОСОБА_6 постійно проживали однією сім`єю з ним та його дружиною - ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 . Посилається на те, що у вказаній квартирі знаходяться особисті речі та документи ОСОБА_5 , яка тривалий час не знімалась з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , для збереження права власності на частку в квартирі. Зазначає, що у 2012 році він (позивач) купив для дочки квартиру у АДРЕСА_3 , однак ОСОБА_5 продовжувала проживати з ним. Посилається на те, що він дав дозвіл відповідачу на проживання в його квартирі за адресою: АДРЕСА_4 , яку він подарував ОСОБА_5 . Стверджує, що його дочка періодично виїжджала за кордон на тимчасові заробітки. По стану здоров`я 29 квітня 2015 року ОСОБА_5 повернулась в Україну і ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Зазначає, що ОСОБА_3 , скориставшись хворобою ОСОБА_5 , вмовила її укласти договір дарування та заповіт на все її майно. Крім того, відповідач забрала всі кошти ОСОБА_5 , недобросовісно заволоділа всім, що заробила його дочка. Стверджує, що ОСОБА_3 приховала факт наявності спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині. Відповідач знала, що всі документи на квартиру у АДРЕСА_3 знаходяться у нього (позивача). Рішенням Трускавецького міського суду від 24 грудня 2015 року визнано право власності на вказану квартиру за ОСОБА_3 . Постановою Львівського апеляційного суду від 5 лютого 2019 року скасовано рішення Трускавецького міського суду та відмовлено у задоволенні її позову. Відповідач 12 травня 2015 року оформила реєстрацію місця проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_4 , що стало підставою для неправомірного нотаріального посвідчення заповіту та відкриття спадщини ОСОБА_5 у м.Дрогобичі. Заповіт, укладений ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_3 , посвідчений 14 травня 2015 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Монастирською М.М. та зареєстрований у Спадковому реєстрі за №754, є нікчемним. Зазначає, що заяву про прийняття спадщини у визначений шестимісячний строк він (позивач) не подавав оскільки з ОСОБА_5 проживав разом однією сім`єю; а також у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. Вказує, що він ( ОСОБА_1 ) звернувся до Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори з довідкою ОСББ «Оселя 44» з підписами сусідів про постійне його проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 , однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Просить позов задовольнити.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 травня 2021 року в позові відмовлено.

Рішення суду оскаржує позивач. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на доводи позовної заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що 14 травня 2015 року ОСОБА_5 складено заповіт, який посвідчено приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Монастирською М.М., та зареєстровано в реєстрі за №754. Згідно цього заповіту усе своє майно ОСОБА_5 заповіла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач є батьком ОСОБА_5 , ОСОБА_3 є її дочкою.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 .

З паспорта ОСОБА_1 . Серії НОМЕР_2 вбачається, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . На час смерті ОСОБА_5 йому виповнилось 82 роки, тобто він досяг пенсійного віку. 19 вересня 2018 року ОСОБА_1 встановлено 1 групу інвалідності, що підтверджується Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12ААА №828176. Відтак, на час відкриття спадщини позивач був непрацездатним.

Із спадкової справи № 37/2015 вбачається, що ОСОБА_3 , як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_5 23 грудня 2015 року шляхом подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини у визначений ч.1 ст.1270 ЦК України шестимісячний строк.

ОСОБА_1 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 не звертався.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із ст.1233 цього Кодексу заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, право на заповіт здійснюється особисто (ст.1234 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 1236 цього Кодексу заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Згідно із ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтями 1268-1269 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Частиною1 ст.1270 ЦК України встановлено строк у шість місяців для прийняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч.2 ст.1220 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, зокрема, непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

ОСОБА_1 мав право на обов`язкову частку у спадковому майні після смерті його дочки - ОСОБА_5 .

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї.

Згідно постанови Верховного Суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Частинами 1 і 6 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, у якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно із п. 1 ст.1221 цього Кодексу місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

З будинкової книги та довідки ОСББ «Оселя 44» вбачається, що ОСОБА_5 проживала і була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Судом встановлено, що ОСОБА_5 мала тяжке захворювання і після повернення з Італії зареєструвалась за вказаною адресою, де проживала разом з відповідачем та її чоловіком, які здійснювали за нею догляд. Вона померла в лікарні у м.Дрогобичі.

З урахуванням встановленого суд першої інстанції прийшов до висновку, що заповіт посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького нотаріального округу - за місцем реєстрації спадкодавця та місцем знаходження майна.

ОСОБА_1 у 2019 році неодноразово звертався до суду із позовами до відповідача, у яких просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини, однак за його заявою такий позов залишено без розгляду; із позовом про визначення спеціального строку для прийняття спадщини та визнання недійсним заповіту; про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, які також залишені без розгляду за його заявами.

На підставі аналізу наявних у справі доказів суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в позові, оскільки позивач не проживав разом з спадкодавцем постійно на час відкриття спадщини, не був разом з нею зареєстрований за адресою його місця проживання, не подав без поважної причини своєчасно, у шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця заяви про прийняття ним спадщини, не виконав дій, передбачених ст.1268 ЦК України щодо прийняття спадщини.

З висновками суду, які відповідають встановленим обставинам справи на підставі наявних доказів, належить погодитися, оскільки судом правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено і підписано 9 листопада 2021 року.

Головуючий

Судді