Справа № 727/3178/20
Провадження № 2/727/198/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Смотрицького В.Г.

при секретарі Бринзила А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

Встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості посилаючись на те, що 01.09.2016 року нею надано ОСОБА_2 у позику грошові кошти у розмірі 56000 доларів США та 4000 євро з терміном повернення до 01.01.2018 року, про що відповідач ОСОБА_2 написав розписку.

Відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання не виконав в повному обсязі, а лише повернув 4500 доларів США.

08.02.2018 року між нею та ОСОБА_2 укладено договір про реструктуризацію заборгованості, згідно з яким позичальник зобов`язався повертати борг частинами щомісячно відповідно до графіку, наведеному в договорі, а саме по 1000 євро щомісяця протягом лютого 2018 року травня 2018 року, по 1000 доларів США протягом червня 2018 року серпня 2022 року та 500 доларів США у вересні 2022 року.

На підтвердження укладення договору про реструктуризацію ОСОБА_2 також написав розписку.

Починаючи з лютого 2018 року по листопад 2019 року ОСОБА_2 виконував взяті на себе зобов`язання та повертав кошти. Однак, з грудня 2019 року ОСОБА_2 перестав виконувати умови договору про реструктуризацію боргу.

04.02.2020 року вона звернулась до відповідача ОСОБА_2 з вимогою про дострокову сплату залишку боргу в розмірі 33500 доларів США, однак відповідач вказану вимогу не виконав та борг не сплатив.

Станом на момент отримання позики відповідач ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою ОСОБА_3 .

За час перебування у шлюбі ОСОБА_2 залучав ОСОБА_3 до своєї підприємницької діяльності, оскільки на ім`я відповідачки придбано ряд об`єктів нерухомості у 2017 році, зокрема 05.05.2017 року за договором купівлі-продажу придбано земельну ділянку НОМЕР_1 в садівничому товаристві «Верховина» площею 0,0389 га; 12.05.2017 року земельну ділянку НОМЕР_2 в садівничому товаристві «Верховина» площею 0,0423 га; 13.05.2017 року земельну ділянку НОМЕР_3 в садівничому товаристві «Верховина» площею 0,0429 га, тобто позичені кошти подружжя використовувало для придбання майна в зв`язку з чим повернення боргу повинно бути солідарним.

А тому просила стягнути солідарно з відповідачів на її користь гривневий еквівалент 33500 доларів США згідно з офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України станом на дату прийняття судом рішення, а також стягнути солідарно з відповідачів витрати на оплату судового збору у сумі 9529,10 грн. та витрати на правничу допомогу, розрахунок яких буде доданий протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві та в письмових поясненнях. Доповнив, що стягнення повинно відбуватись солідарно з подружжя, оскільки позичені кошти були використані подружжям на погашення кредиту, який брався в інтересах сім`ї та про який було відомо відповідачці. Крім того, власність у статутних капіталах у ПП МЦ «Меднеан» та у ПП «Меднеан» відповідачем набуто під час перебування у шлюбі з відповідачкою, тому враховуючи презумпцію спільного сумісного майна подружжя набутого за час шлюбу, відповідачка є співвласником частки у статутних капіталах. В останнє судове засідання представник позивачки не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу в його відсутності та задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення суми боргу з відповідача визнав повністю. Доповнив, що відповідач взяв кошти особисто для себе без згоди дружини, тому кошти мають бути стягнуті лише з нього. Земельні ділянки за спірні кошти відповідач не купував, а вказані кошти були використані на погашення заборгованості перед ПАТ «КБ «Глобус». В останнє судове засідання представник відповідача не з`явився, надав суду клопотання, в якому просив розглянути справу в його відсутності та не заперечував щодо стягнення з нього на користь позивачки заборгованості по боргу.

Представник відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення суми боргу з відповідачки не визнав, оскільки спірні кошти витрачені відповідачем ОСОБА_2 на погашення інших кредитів по веденню бізнесу. Земельні ділянки за позичені кошти не придбавалась. В останнє судове засідання представник відповідачки не з`явився, надав суду клопотання, в якому просив справу розглянути в його відсутності та відмовити в задоволенні позовних вимог до відповідачки ОСОБА_3 .

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_3 з 10.05.2008 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.47).

01.09.2016 року відповідач ОСОБА_2 взяв в Керсте- ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 56000 доларів США та 4000 євро та зобов`язався їх повернути до 01.01.2018 року в повному обсязі, що підтверджується оригіналом розписки (а.с.202).

Відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання не виконав в повному обсязі, а повернув лише 4500 доларів США.

08.02.2018 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір про реструктуризацію заборгованості (а.с.203) у зв`язку з наявністю простроченої заборгованості позичальника, яка виникла згідно з розпискою від 01.09.2016 року.

Відповідно до п.2 договору, позичальник визнає, що згідно з розпискою від 01.09.2016 року отримав від ОСОБА_1 позику в розмірі 56000 доларів США та 4000 євро з терміном повернення до 01.01.2018 року.

Згідно з п.3 договору, повернення позивальником позики здійснено частково в розмірі 4500 доларів США.

Відповідно до п.5.1 договору, позичальник зобов`язався повертати позикодавцю борг частинами щомісячно відповідно до графіку, наведеному в договорі, а саме по 1000 євро щомісяця протягом лютого 2018 року травня 2018 року, по 1000 доларів США протягом червня 2018 року серпня 2022 року та 500 доларів США у вересні 2022 року.

Також, на підтвердження укладення договору про реструктуризацію, відповідач ОСОБА_2 написав розписку від 08.02.2018 року (а.с.204).

Відповідач ОСОБА_2 починаючи з лютого 2018 року по листопад 2019 року виконував взяті на себе зобов`язання та повертав кошти, однак з грудня 2019 року перестав виконувати умови договору.

04.02.2020 року позивачка звернулась до відповідача ОСОБА_2 з вимогою про дострокову сплату залишку боргу в розмірі 33500 доларів США (а.с.24-25), однак відповідач вказану вимогу не виконав та борг не сплатив. Вказані обставини не заперечувались і представником відповідача в судовому засіданні.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 ст.1049 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу.

Згідно з ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась.

Відповідно до п.5.3. договору про реструктуризацію, якщо позичальник порушить (прострочить) терміни повернення позики (відповідної її частини), позикодавець має право, починаючи з наступного дня після цього строку, стягнути всю суму позики та заборгованості у судовому порядку.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Під майном у відповідності до ч.1 ст.190 ЦК України мається на увазі окрему річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Відповідно до ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї.

Відповідно до ч.2 ст.65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім`ї.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19.06.2013 року у справі № 6-55цс13.

Як встановлено судом, 01.09.2016 року відповідач ОСОБА_2 , перебуваючи в шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3 , позичив у позивачки ОСОБА_1 грошові кошти.

Представником відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначено, що спірні кошти відповідач використав на погашення заборгованості перед ПАТ «КБ «Глобус».

Дійсно, 11.10.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Глобус» та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір №60/ФКЛ-12 з лімітом кредитування 3000000 грн. (а.с.181-190), іпотекою нерухомого майна є майновий комплекс, загальною площею 719,70 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Як вбачається з десятого аркуша кредитного договору (а.с.190), відповідачка ОСОБА_3 з умовами кредитного договору ознайомилась і згідна, про що свідчить її підпис.

Відповідно до копії позовної заяви про визнання права власності на 1/2 частку нерухомого майна, поданою ОСОБА_3 до суду (а.с.52-55), в якій ОСОБА_3 просить визнати право власності на 1/2 частку майнового комплексу по АДРЕСА_1 . Відповідачка ОСОБА_3 зазначає, що вона разом з відповідачем сплачувала щомісячні кредитні платежі в рахунок погашення строкової заборгованості за кредитом, предметом іпотеки якого був майновий комплекс.

Отже, суд вважає, що кошти відповідачем ОСОБА_2 позичалися у позивачки в інтересах сім`ї та використані були в інтересах сім`ї, а тому відповідачка ОСОБА_3 , відповідно до ст.65 СК України, вважається зобов`язальною особою (боржником) по поверненню боргу.

Крім того, представник відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначив, що позика використана відповідачем на погашення інших кредитів по веденню бізнесу.

Як вбачається з витягів (а.с.37-41, 42-46), датою заснування Приватного підприємства Медичний центр «Меднеан» є 15.10.2008 року, датою заснування Приватного підприємства «Меднеан» є 07.03.2014 року, тобто дані підприємства були засновані в період шлюбу, а тому і в цій частині наявний факт використання коштів в інтересах сім`ї (сімейного бізнесу).

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.

За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що необхідно стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивачки Керсте-Гаврилюк А. гривневий еквівалент 33500 доларів США, що згідно з офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України станом на 18.01.2021 року, становить суму 939755,40 грн. (33500*28,0524), задовольнивши позовні вимоги.

Також, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивачки підлягають стягненню солідарно судові витрати по сплаті судового збору в сумі 9529,10 грн.

Відповідно до вимог ч.7 та ч.8 ст.158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

З огляду на наведену норму Закону, заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 травня 2020 року, у вигляді накладення арешту на: земельну ділянку НОМЕР_2 , загальною площею 0,0423 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; кадастровий номер: :22:002:0044, цільове призначення: для індивідуального садівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 01); земельну ділянку НОМЕР_3 , загальною площею 0,0429 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; кадастровий номер: :22:002:0045, цільове призначення: для ведення садівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 01); земельну ділянку НОМЕР_1 , загальною площею 0,0389 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; кадастровий номер: :22:002:0046, цільове призначення: для ведення садівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 01), продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням суду законної сили. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.60, 61, 65 СК України, ст.ст.190, 526, 1046, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 141, 158, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі 939755 (дев`ятсот тридцять дев`ять тисяч сімсот п`ятдесят п`ять) гривень 40 (сорок) копійок.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 9529 (дев`ять тисяч п`ятсот двадцять дев`ять) гривень 10 (десять) копійок.

Заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 травня 2020 року, у вигляді накладення арешту на: земельну ділянку НОМЕР_2 , загальною площею 0,0423 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; кадастровий номер: :22:002:0044, цільове призначення: для індивідуального садівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 01); земельну ділянку НОМЕР_3 , загальною площею 0,0429 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; кадастровий номер: :22:002:0045, цільове призначення: для ведення садівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 01); земельну ділянку НОМЕР_1 , загальною площею 0,0389 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; кадастровий номер: :22:002:0046, цільове призначення: для ведення садівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 01), продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням суду законної сили. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

З повним рішенням суду особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитись 28 січня 2021 року.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 30 днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: