Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/2419/20
Провадження № 2/279/44/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі судді Шульги О.М., з секретарем Башинською Н.М., розглянувши в приміщенні суду в м.Коростені цивільну справу №279/2419/20 за позовом ОСОБА_1 до Стремигородської сільської ради Коростенського району Житомирської області про визнання права власності на спадкове майно та встановлення юридичного факту, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом, вимоги за яким уточнила шляхом подання позовної заяви від 10.11.2020 року, в якому зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_9 , який на день смерті був зареєстрований та проживав по АДРЕСА_1 . Разом з ним була зареєстрована та проживала дружина - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 26.01.2018 року виданого Коростенським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Житомирській області. Після смерті матері, ІНФОРМАЦІЯ_3 , вона звернулась до Коростенської районної державної нотаріальної контори де було заведено спадкову справу №127/2018. Житловий будинок в якому проживала на день смерті мати, згідно книги №4 погосподарського обліку за 2006 рік, особовий рахунок № НОМЕР_2 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належав чоловікові спадкодавиці - ОСОБА_9 , спадщину після смерті якого прийняла ОСОБА_3 , так як проживала та була зареєстрована з ним на день смерті у вказаному будинку, але не оформила своїх спадкових прав на спадкове майно. Державна реєстрація права власності даного житлового будинку до 01.01.2013 року не проводилась, про що свідчить довідка КП «Коростенське МБТІ» №351 від 05.11.2018 року.

Факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 його дружиною ОСОБА_3 підтверджується спільною реєстрацією та проживанням з померлим, що підтверджується довідкою Стремигородської сільської ради Коростенського району, Житомирської області №281 від 29.05.2018 року. 27.02.2020 року отримано роз`яснення Коростенської районної державної нотаріальної контори за №286/02-14 щодо неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_9 - чоловіку ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з тих підстав, що відсутній правовстановлюючий документ на будинок, а довідка сільської ради про належність будинку ОСОБА_9 , не є правовстановлюючим документом, який посвідчує право власності. Одночасно зазначено про те, що відповідно до поданих документів неможливо встановити родинні відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 із-за розбіжностей написання прізвищ у свідоцтвах про смерть, де зокрема зазначено « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_9 ».

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було укладено 29.11.1956 року, актовий запис «22», прізвище дружини та чоловіка зазначено « ОСОБА_6 », отже, зазначення прізвища « ОСОБА_3 » є помилкою.

Вищенаведене позбавляє можливості реалізації спадкових прав в органах нотаріату.

Рішенням суду просить встановити юридичний факт, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно доводиться дружиною ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Одночасно просить визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_9 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , чоловікові ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину після його смерті, але не оформила своїх спадкових прав.

Сторона позивача в судовому засіданні 09.10.2020 року позовні вимоги підтримала і просила задовольнити. 11.11.2020 року до суду подано заяви про подальший розгляд справи у відсутності сторони позивача.

Представник Стремигородської сільської ради Коростенського району Житомирської області подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Відзив на позов у встановлений судом строк не подав.

Допитана в судовому засіданні 09.10.2020 року свідок ОСОБА_7 показала, що їй достовірно відомо, що ОСОБА_3 та ОСОБА_9 були подружжям.

Аналогічні показання дав свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні 29.10.2020 року.

Вислухавши пояснення сторони позивача, свідків, проаналізувавши їх в сукупності з матеріалами справи встановлено наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 76 років в с.Майданівка Коростенського району Житомирської області помер ОСОБА_9 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 виданого 17.11.2006 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 80 років у м.Коростень Житомирської області померла ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданого 26.01.2018 року.

З довідки Стремигородської сільської ради слідує, що ОСОБА_9 , 1930 року народження, станом на день смерті, тобто на ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований та проживав по АДРЕСА_1 . Разом з ним проживала та була зареєстрована дружина ОСОБА_3 , 1933 року народження.

Державна реєстрація права власності на вказаний будинок не проводилась, про що свідчить довідка КП "Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради №351 від 05.11.2018 року.

Відомості про вказане нерухоме майно містяться у погосподарській книзі №2, особовий рахунок № НОМЕР_4 за 2016-2018 роки.

Станом на 16.11.2006 року вказаний житловий будинок рахувався за ОСОБА_9 згідно запису в погосподарській книзі №4 за 2006 рік. Рік побудови будинку 1968.

Інвентаризація будинку проводилась 05.11.2018 року.

Позивач, як дочка ОСОБА_3 , є спадкоємцем першої черги по закону, що стверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_5 , виданого 19.10.1957 року.

Зі змісту вказаного документа слідує, що батьком позивача зазначено ОСОБА_6 .

Зміна прізвища позивача відбулась при укладенні шлюбу, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_6 виданого 21.10.1978 року та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища.

Частиною 1 ст. 1268, ч.1 ст.1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно вимог частини 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною 3 ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За заявою позивача Коростенською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №127/2018 щодо майна ОСОБА_3 та 14.12.2019 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельні ділянки.

У видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 позивачу відмовлено, що стверджується листом №286/02-14 від 27.02.2020 року. Причиною неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно зазначено відсутність правовстановлюючого документу, а також розбіжність зазначення прізвищ спадкодавців у свідоцтвах про смерть.

На час розгляду справи можливість державної реєстрації права власності за спадкодавцем втрачена, що перешкоджає позивачу реалізувати свої спадкові права.

З роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладених у Інформаційному листі від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" слідує, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність).

Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1).

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

В разі неможливості отримання свідоцтва про право на спадщину в органах нотаріату особа не позбавлена можливості звернення до суду з відповідними позовними вимогами.

Як встановлено, перешкодою позивачу в реалізації спадкових прав в органах нотаріату є відсутність правовстановлюючого документа на житловий будинок та розбіжність в написанні прізвища спадкодавців у свідоцтвах про смерть, у зв`язку з чим позивач просить встановити факт перебування в шлюбі ОСОБА_9 з ОСОБА_3 .

В частині 1 статті 315 ЦПК України наведено перелік фактів, що мають юридичне значення, які встановлюються судом. Частиною 2 вказаної норми закону передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Встановлення факту перебування осіб в шлюбі, про встановлення якого подана заява, має для позивача юридичне значення, оскільки в позасудовому порядку внести виправлення в актовий запис про шлюб та отримати інше свідоцтво про смерть, позивач позбавлена можливості, що впливає на реалізацію спадкових прав.

Суд не виключає того, що розбіжність в написанні прізвища подружжя могла виникнути внаслідок технічної помилки при перекладі прізвища з російської на українську мову при отриманні спадкодавцем позивача документа, який посвідчує особу (паспорта).

Показаннями свідків та довідкою органу місцевого самоврядування підтверджено статус померлих ОСОБА_9 та ОСОБА_3 відносно один одного та їх спільне проживання саме як подружжя, що одночасно вказує на те, що на підставі ч. 3 ст.1268 ЦК України ОСОБА_3 є такою, що прийняла спадщину після смерті свого чоловіка.

Враховуючи наведене наявні підстави для задоволення позову.

Керуючись ст. 4, 12, 19, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 315, 354, 355 ЦПК України, ст.28, 1217, 1223, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Встановити, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , являлась дружиною ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати право власності ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який був успадкований останньою після смерті чоловіка ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги.

Відповідно п.п.15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня його вручення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони та учасники:

Позивач - ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Представник позивача - Іщук Аліна Володимирівна , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, серії ЖТ №000605 видане 29.05.2020 року на підставі рішення Житомирської обласної КДКА від 10.11.2011 року №24.

Відповідач - територіальна громада виконавчого комітету Стремигородської сільської ради Коростенського району Житомирської області, місце знаходження: 11545, с.Стремигород, вул. Центральна, 24, Коростенського району, Житомирської області, .

Суддя: Шульга О.М.