ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/1676/21 Головуючий суддя І інстанції Алтухова О. Ю.
Провадження № 22-ц/818/5187/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: надання послуг
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: Котелевець А.В., Хорошевського О.М.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 08 червня 2021 року, ухвалене у складі головуючого судді Алтухової О.Ю., по справі № 645/1676/21, за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за опалення та підігрів води,

встановив:

17 березня 2021 року КП «Харківські теплові мережі» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за опалення та підігрів води.

Позовна заява мотивована тим, що за адресою: АДРЕСА_1 мешкає ОСОБА_1 , якому надаються послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання згідно Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875-ІV від 24.06.2004 року та "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630. Внаслідок неповної та несвоєчасної сплати наданих послуг у боржників виникла заборгованість в сумі 93082 грн 71 коп., що утворилась за період з 01.07.2011 року по 31.01.2021 року, а також три відсотки річних в сумі 2834 грн 91 коп., інфляційні витрати в сумі 1570 грн 32 коп.

На підставі вищевикладеного, КП «ХТМ» просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання в сумі 93082 грн 71 коп., три відсотки річних в сумі 2834 грн 91 коп., інфляційні витрати в сумі 1570 грн 32 коп., а також судовий збір в сумі 2270,00 грн.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 червня 2021 року було задоволено частково позовні вимоги.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання в розмірі 27 827 грн 79 коп, інфляційні витрати в розмірі 194 грн 79 коп, три відсотки річних в розмірі 911 грн 02 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» судовий збір в розмірі 658 грн 39 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник КП "Харківські теплові мережі" Панько Н.М. просить суд рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Вказала, що відповідачем не здійснювалась оплата отриманих послуг опалення та гарячої води з 2011 року та утворилась заборгованість у сумі 93082,71 грн. Згідно бази нарахувань КП «ХТМ» у квартирі АДРЕСА_2 були зареєстровані дві особи, при підготовці документів для звернення до суду за захистом своїх прав було отримано довідку, згідно якої зареєстрована одна особа, у зв`язку з чим КП «ХТМ» самостійно були проведені корегування з двох осіб на одну. Відповідачем також не надано документу з якого часу у вказаній квартирі зареєстрована одна особа.

Зазначила, що судом не прийнято до уваги заяву представника позивача про переривання строку позовної давності, оскільки КП «ХТМ» 03.04.2018 року зверталось до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з боржника заборгованості, однак ухвалою суду від 10.04.2018 було відмовлено позивачу у видачі судового наказу. Посилається на правову позицію викладену у постанові Верховного суду України від 13 січня 2016 року у справі №6-931цс15.

У письмовому відзиві представник ОСОБА_1 -адвокат Грищенко О.В.просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

Вказав, що розрахунок здійснений позивачем помилковий, оскільки враховує двох осіб - користувачів послуг, зазначає, що позивач здійснює нарахування за ненадані послуги, штучно завищує суму неустойки.

Посилається на постановуВеликої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, що подання заяви про видачу судового наказу не перериває строк позовної давності, а тому строк позовної давності щодо вимог позивача за період з 01.07.2011 року по 10.03.2018 року, сплинув, отже позовні не підлягали до задоволенню.

У поясненнях на відзив представник КП «ХТМ» Панько Н.М. зазначив, що відповідач не звертався до КП «ХТМ» для проведення корегування осіб у належній йому квартирі. Довідка надана відповідачем не містить даних з якого саме часу відповідач зареєстрований у квартирі, тому суд без будь-яких доказів провів перерахунок нарахувань за опалення та гарячу воду за три роки. Посилається на висновок Верховного суду України викладений у постанові у справі №6-931цс15 від 13 січня 2016 року.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову, без повідомлення учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам оскаржене рішення суду у повній мірі відповідає.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позов є частково доведеним та застосував строк позовної давності за заявою відповідача.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.

Згідно з відомостями, зазначеними у довідці про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 18.03.2021 року, відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 14).

До відзиву на позов представником позивача надано копію договору дарування від 15.06.2005 року відповідачу вказаного житла (а.с. 29-33).

Відповідно ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» - сфера теплопостачання - це сфера діяльності з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії споживачам; - постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. 2 Відповідно до абзацу сьомого статті 6 Закону України «Про природні монополії» до суміжних ринків, що регулюються відповідно до цього Закону, належить виробництво теплової енергії (крім випадків, коли вона використовується виключно для внутрішньовиробничих потреб) в обсягах, що перевищують рівень, який встановлюється умовами та правилами здійснення підприємницької діяльності з виробництва теплової енергії (ліцензійними умовами) та постачання теплової енергії.

Постачання теплової енергії складається з: - постачання теплової енергії для опалення (централізоване опалення), - постачання теплової енергії, яка йде на підігрів води (гаряче водопостачання).

Позивачем КП «ХТМ» надаються послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, а відповідач, в свою чергу, споживає зазначені послуги, що свідчить про наявність між сторонами у справі взаємних зобов`язань.

Статтею 67 ЖК України визначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п. п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, споживач повинен своєчасно у встановлений термін сплачувати надані послуги.

Як вбачається з відомості нарахувань та сплати за теплову енергію з урахуванням періоду платежу, відповідач ОСОБА_1 є споживачами послуг теплової енергії шляхом відкриття особового рахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 7-10).

З наданої позивачем відомості нарахувань та сплати за теплову енергію з урахуванням періоду платежу вбачається, що за період з липня 2011 року по січень 2021 року ОСОБА_1 має заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання в розмірі 93 082 грн 71 коп.

В обґрунтування розміру заборгованості за вищевказані послуги позивачем надано відповідний розрахунок, правильність якого перевірено судом під час розгляду справи.

Статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Оскільки індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, то якщо сума боргу сплачується з 16 до останнього дня місяця включно, розрахунок інфляційних втрат починається з наступного за цим місяцем і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 916/1883/16 (пункт 43), від 8 травня 2019 року у справі № 904/2156/18, від 20 вересня 2019 року у справі № 904/4342/18 (пункт 46), від 14 січня 2020 року у справі № 924/532/19 (пункт 23), від 29 квітня 2020 року у справі № 910/1193/19 (пункт 5.2.8), від 18 червня 2020 року у справі № 904/3491/19 (пункт 9.11)).

Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 закону «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. N 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 року у справі №6-59цс13.

З відомості нарахувань та сплати за теплову енергію з урахуванням періоду платежу, наданої позивачем, вбачається, що нарахування за опалювання здійснюється на опалювальну площу, яка складає 65,37 кв.м. Нарахування за підігрів води здійснюється на кількість зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. З серпня 2001 року по листопад 2020 року таке нарахування здійснювалося на двох осіб, зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх заперечень відповідачем надано суду відповідь з ОЖК «Екран» від 27.04.2021 року за № 7, з якої вбачається, що з грудня 2014 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано одну особу - ОСОБА_1 .

Позивач, будучи ознайомленим з позицією відповідача щодо кількості осіб зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_1 , не скористався своїм правом щодо уточнення позовних вимог та не подав уточнювального розрахунку, який самостійно здійснити суд позбавлений можливості, в зв`язку із чим, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за підігрів води підлягають до часткового задоволення за період з грудня 2020 року по січень 2021 року в сумі 531, 63 грн.

Щодо доводів скарги про те, що переривався строк позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

У статті 264 ЦК України визначені такі правила переривання перебігу позовної давності:

1. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

2. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

3. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу, та ухвалою від 10.04.2018 року було відмовлено у видачі судового наказу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19) зроблено висновок, що: «подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 640/2704/16-ц і Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29 травня 2018 року у справі № 903/509/17). Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц)».

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Аналогічну правову позицію про те, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у такому позові (частина четверта статті 267 ЦК України) було висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 14-59цс18.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Згідно ст.256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання, згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язаний його початок (ст.253 ЦК).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК).

З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача просив суд застосувати до нарахованої КП «Харківські теплові мережі» заборгованості строк позовної давності.

Згідно матеріалів справи, КП «Харківські теплові мережі» зверталось до Фрунзенського районного суду м. Харкова з заявою про видачу судового наказу про стягнення з боржників заборгованості за надані послуги за період з 01.07.2011 року по 01.03.2018 року у розмірі 49538,84 грн, інфляційних витрат у розмірі 5083,76 грн, 3 % річних 1208,99 грн та судовий збір у розмірі - 176,20 грн.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.04.2018 року відмовлено у видачі судового наказу КП «Харківські теплові мережі» з підстав, що з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд з такою вимогою (справа№645/1731/18, провадження №2-н/645/195/18). Вказана ухвала суду позивачем оскаржена в апеляційному порядку не була (а.с. 6).

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 17 березня 2021 року.

Отже, станом на день звернення до суду КП «Харківські теплові мережі» із вказаним позовом, строк позовної давності щодо вимог позивача за період з 01.07.2011 року по березень 2018 року сплинув, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за опалення за період з квітня 2018 року по січень 2021 року в сумі 27 296, 16 грн.

Загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача складає 27 827, 79 грн (27 296, 16 грн+ 531, 63 грн).

Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. (ч. 1) Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. (ч. 2)

Позивачем за період з квітня 2018 року по січень 2021 року у розмірі нараховані інфляційні витрати в сумі 2834,91 грн, 3% річних у сумі 1570, 32 грн, тобто в межах строку позовної давності.

Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог на суму 27 827, 79 грн, з відповідача підлягають стягненню інфляційні витрати в сумі 194, 79 грн та 3 % річних - 911,02 грн., з яким погоджується судова колегія.

Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування розрахунку чи іншого розміру заборгованості перед КП «ХТМ» за отримані послуги відповідачами суду не надано.

З матеріалів справи не вбачається, що відповідач з грудня 2014 року жодного разу не звертався до позивача з приводу укладання договору про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, не надавав відповідні правовстановлюючі документи на житло, необхідні для належного оформлення особового рахунку, не сповіщав про склад сім`ї, не зверталась із заявою про здійснення перерахунку.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Докази та обставини, на які посилається КП «ХТМ» в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Висновки суду першої інстанції відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України належним чином вмотивовані, відповідають встановленим судом обставинам справи, які ґрунтуються на наявних у справі доказах, та наведеним нормам матеріального права, і доводами скарги не спростовані.

З огляду на те, що при ухваленні рішення районним судом були додержані норми матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Враховуючи викладене, відповідно до ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Харківські теплові мережі - залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 08 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 22 листопада 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії А.В.Котелевець.

О.М.Хорошевський.