ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

04 серпня 2021 року

м. Харків

справа №640/3796/18

провадження № 22-ц/818/1673/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Тичкової О.Ю., Маміної О.В.

за участю секретаря - Гармаш К.В.

учасники справи:

позивач : ТОВ «ОТП Факторинг Україна»

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання недійсними кредитних договорів, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2020 року, постановлене у складі судді Попрас В.О., в залі суду в місті Харків,

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовною заявою, яку в подальшому уточнило, та просило в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № CM-SME700/027/2006 від 30.08.2006 року у загальному розмірі 1781965,07 грн., яка складається з 1752315,07 грн. - сума заборгованості за кредитом; 29 650,00 грн. - заборгованість з нарахованої пені, на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитлову будівлю в літ «А-1», загальною площею 206,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 за ціною, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на час проведення торгів щодо відчуження предмету іпотеки, але не нижче ніж 447 476,70 грн. Передати предмет іпотеки, а саме: нежитлову будівлю в літ. «А-1», загальною площею 206,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на період до її реалізації з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № CNL 700/442/2006 від 21.08.2006 року в розмірі 313 833,83 грн., що складається з: 296 446,87 грн. - сума заборгованості за кредитом; 17 386,96 грн. - заборгованість з нарахованої пені. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № CNL 700/455/2006 від 12.09.2006 року в розмірі 26 482,94 дол. США (заборгованість за кредитом), що за курсом НБУ на 01.03.2018 року складає 709 888, 87 грн. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № CNL 700/455/2006 від 12.09.2006 року у розмірі 26482,94 дол. США, що за курсом НБУ на 01.03.2018 року складає 709 888,87 грн., яка є сумою заборгованості за кредитом на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, загальною площею 80,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належить відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за ціною, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на час проведення торгів щодо відчуження предмету іпотеки, але не нижче ніж 232 900,00 грн. Передати предмет іпотеки, а саме: квартиру, загальною площею 80,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на період до її реалізації з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами, також стягнути з відповідачів судовий збір.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилалося на те, що 21.08.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та відповідачкою ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №CNL 700/442/2006, згідно з яким, на підставі кредитної заявки ОСОБА_1 був наданий кредит в сумі 29400,00 доларів США. 30.08.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та відповідачкою ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № СМ-SME700/027/2006 , згідно з яким та на підставі Кредитної заявки Банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 64800,00 доларів США. Також, 12.09.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та відповідачкою ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № CNL 700/455/2006, згідно з яким та на підставі Кредитної заявки Банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 30000,00 доларів США. Відповідачка ОСОБА_1 зобов`язалася повернути банку вказані кредитні кошти у строки, зазначені в кредитних договорах, сплатити відповідну плату за користування кредитом, в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором, повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюєтся щомісяця у розмірі та строки визначені у графіку платежів. 29.11.2011 року та 04.04.2016 року до зазначених договорів було укладено додаткові договори. В порушення зазначених вище умов кредитних договорів, відповідачка свої зобов`язання не виконала, внаслідок чого станом на 27.02.3018 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № CNL 700/442/2006 становить 313833,83 грн., яка складається з: 296446,87 грн. - сума заборгованості за кредитом; 17386,96 грн. - заборгованість з нарахованої пені; за кредитним договором № СМ-SME700/027/2006 становить 1781965,07 грн., яка складається з: 1752 315,07 грн. - сума заборгованості за кредитом; 29650,00 грн. - заборгованість з нарахованої пені; за кредитним договором № CNL 700/455/2006 становить 26482,94 дол. США, що за курсом НБУ на 01.03.2018 року складає 709888,87 грн. 30.08.2006 року в забезпечення виконання зобов`язань відповідачки ОСОБА_1 за Кредитним договором № СМ-SME700/027/2006, АКБ «Райффайзенбанк Україна» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки №PМ-SME700/027/2006, відповідно до умов якого ОСОБА_1 зобов`язалася відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання за Кредитним договором № СМ-SME700/027/2006 від 30.08.2006 року. Предметом іпотеки є нежитлова будівля в літ «А-1», загальною площею 206,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить відповідачці ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна. 12.09.2006 року в забезпечення виконання зобов`язань відповідача ОСОБА_1 за Кредитним договором № CNL 700/455/2006, між АКБ «Райффайзенбанк Україна» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки № PСNL 700/455/2006, відповідно до умов якого, відповідачі зобов`язалися відповідати перед Кредитором за повне та своєчасне виконання за Кредитним договором № CNL700/455/2006 від 12.09.2006 року. Предметом іпотеки за цим договором є квартира, загальною площею 80,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належить відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло. 12.11.2010 pоку між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н та договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов`язання за кредитними договорами №№ СМ-SME700/027/2006, CNL700/442/2006, CNL700/455/2006 та договорами іпотеки № PМ-SME700/027/2006 та PСNL700/455/2006. Таким чином, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (далі позивач) перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до Боржника за кредитними договорами № № СМ-SME700/027/2006, CNL 700/442/2006, CNL 700/455/2006 та договорами іпотеки № PМ-SME700/027/2006 та PСNL 700/455/2006. Враховуючи, що відповідачка ОСОБА_1 має заборгованість за кредитними договорами, тому позивач просив в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитлову будівлю в літ. «А-1», загальною площею 206,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в рахунок погашення боргу за договором №CM-SME700/027/2006, в рахунок стягнення боргу з ОСОБА_1 за кредитним договором № CNL 700/442/2006 та стягнення заборгованості за кредитним договором № CNL 700/455/2006 звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, загальною площею 80,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить Відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в рахунок погашення боргу за договором № CNL 700/455/2006.

ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила визнати недійсними Кредитні договори № СМ-SME700/027/2006 від 30.08.2006 року; №CNL700/442/2006 від 21.08.2006 року та № CNL700/455/006 від 12.09.2006 року, укладені між ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Банк» з підстав їх невідповідності законодавству України.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилалась на те, що Банком було допущене істотне порушення законодавства України, що регулює надання споживчих послуг фізичним особам, а саме порушення законодавства, що регулює право та порядок надання банками споживчих кредитів фізичним особам у іноземній валюти. Так, при укладанні кредитних договорів між ОСОБА_1 та Банком були порушені приписи «Правил використання готівкової іноземної валюти на території України» затвердженої Постановою Правління НБУ №200 від 30.05.2007 року та порушення Інструкції «Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах». Оскільки грошовою одиницею України є гривня, то відповідно до вищезазначених вимог діючого закону фізична особа-резидент - позичальник не мала законного права розраховуватися з Банком за надані кредитні кошти з продавцем товару іноземною валютою, доларами США. Крім того, умови кредитних договорів, в частині зарахування на поточний рахунок № НОМЕР_1 фізичної особи кредитних коштів, по довгостроковому іпотечному кредитуванню та зарахування сум погашення заборгованості по довгострокових іпотечних кредитах, які надано фізичним особам-резидентам, проведено з порушенням вимог Інструкції «Про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України» (зі змінами) Постанова НБУ №208. З тексту кредитних договорів вбачається, що Позичальнику поточні та вкладні рахунки не відкривалися, договір на обслуговування рахунку № НОМЕР_1 між Банком та позичальником не укладався, заяв на відкриття банківського рахунку у гривні чи в іноземній валюті ОСОБА_1 до Банку не подавала і відповідно договорів банківського рахунку також не укладала. Службові особи Банку мали законне право відкрити ОСОБА_1 рахунок в іноземній валюті, лише за умови попереднього відкриття клієнтом у Банку поточного рахунку в національній валюті. ОСОБА_1 вважає, що зміст Кредитних договорів № СМ-СМЕ 700/0272006 від 30.08.2006 року, № CNL 700/442/2006 від 21.08.2006 року, № CNL 700/455/2006 від 12.09.2006 року, які укладені між нею та Банком суперечить вищезазначеному законодавству України і є такими, що укладені з порушенням законодавства України та з цих підстав мають бути визнаний судом недійсними.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2020 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № CM-SME700/027/2006 від 30.08.2006 року у загальному розмірі 1781965 грн. 07 коп., яка складається з суми заборгованості за кредитом у розмірі 1752315 грн. 07 коп., заборгованості з нарахованої пені у розмірі 29650 грн. 00 коп., на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», адреса: м. Київ, вул. Фізкультури, 28-Д, 1К 36789421, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитлову будівлю в літ «А-1», загальною площею 206,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 , за ціною, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на час проведення торгів щодо відчуження предмету іпотеки, але не нижче ніж 447476 грн. 70 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № CNL 700/442/2006 від 21.08.2006 року, що складається з: суми заборгованості за кредитом у розмірі 296446грн. 87 коп., заборгованості з нарахованої пені у розмірі 17386 грн. 96 коп., а всього в розмірі 313833 грн. 83 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № CNL 700/455/2006 від 12.09.2006 року заборгованість за кредитом в розмірі 26482,94 дол. США, що за курсом НБУ станом на 01.03.2018 року складає 709888 грн. 87 коп.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № CNL 700/455/2006 від 12.09.2006 року заборгованість за кредитом у розмірі в розмірі 26 482,94 дол. США, що за курсом НБУ станом на 01.03.2018 року складає 709888 грн. 87 коп. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, загальною площею 80,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за ціною, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на час проведення торгів щодо відчуження предмету іпотеки, але не нижче ніж 232900 грн.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» сплачений судовий збір у розмірі 31436 грн. 98 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з кожного на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» сплачений судовий збір у розмірі 3549 грн. 44 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити зустрічні позовні вимоги.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Вказує, що експерт дослідив всі документі цієї справи у тому числі Кредитні заявки, які були додані до позову, як доказ зарахування іноземної валюти - доларів США на позичковий рахунок ОСОБА_1 , і не найшов там доказів фактичного зарахування такої валюти. Зазначає, що копії документів, які додані до позовної заяви, ні за змістом, ні за формою не можуть бути в процесуальному сенсі доказами того факту, що ОСОБА_1 фактично враховані на позичковий рахунок долари США, не можуть бути доказом того факту, що ОСОБА_1 фактично отримала готівкою долари США у сумах, які вказані у копіях кредитних заявок, і не можуть бути доказом того факту що ОСОБА_1 має заборгованість перед Банком в іноземній валюті. Наголошує, що копії цих кредитних заявок не відповідають вимогам п.п. 5.26, 5.27 Правил посвідчення копій документів, «Національного стандарту України. Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів» (ДСТУ 4163-2003, що затверджено Наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 року). Згідно пункту 5.7. названого стандарту відмітка про посвідчення копії документа має складатися зі слів «Згідно з оригіналом» та назва посади і особистого підпису особи, що посвідчує копію, її ініціалів та прізвища особи, дату посвідчення копії. Зазначає, що суд помилково вважає, що надані кредитні заявки є доказами зарахування доларів США з кредитного рахунку № НОМЕР_2 на поточний рахунок № НОМЕР_1 , який було відкрито для ОСОБА_1 , є доказами надання ОСОБА_1 через касу готівкою доларів США у сумі названих кредитів і, в решті решт, суд помилково вважає, що ці кредитні заявки є доказом заборгованості ОСОБА_1 в доларах США, як доказу в цивільно-правовому провадженні. Вказує, що суд помилково вважає, що оплата фізичною особою резидентом України готівкою фінансових послуг банку у формі сплати відсотків в доларах США передбачена законодавством України. Звертає увагу суду на те, що в матеріалах справи судовий експерт, фахівець в галузі бухгалтерського обліку, так і не знайшов жодного документа, який є доказом зарахування власних коштів банку в іноземній валюті, як кредит на поточний рахунок позичальника ОСОБА_1 та отримання позичальником ОСОБА_1 цієї іноземної валюти готівкою з поточного рахунку чи зарахування коштів Банку на цей поточний рахунок. Причиною такого висновку експерт вказує - відсутність первинних бухгалтерських документів банку, а також меморіальних ордерів щодо проведення внутрішньобанковських операцій. Вказує, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не надав суду належні докази своїх позовних вимог, і документально не довів факт нарахування ОСОБА_1 власних коштів банку в іноземній валюті, як кредит на її поточний рахунок, не довів в суді факт отримання ОСОБА_1 цієї іноземної валюти готівкою з її поточного рахунку, не довів факт зарахування коштів Банку на цей поточний рахунок у гривні.

Крім того, з апеляційною скаргою звернулась ОСОБА_1 , яка в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвали нове, яким задовольнити зустрічні позовні вимоги.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Вказує, що відповідно висновку Харківського НДІСЕ ім. Засл. професора Бокаріуса М.С. № 26324 від 24.03.2020 року проведеними дослідженнями в обсязі наданих матеріалів встановлено, що документально підтвердити зарахування власних коштів банку в іноземній валюті як кредит на поточний рахунок позичальника та отримання позичальником цієї іноземної валюти готівкою з поточного рахунку чи зарахування коштів Банку на цей поточний рахунок у гривні не надається можливим у зв`язку з відсутністю первинних бухгалтерських документів банку, а також меморіальних ордерів щодо проведення внутрішньобанківських операцій. Крім того, проведеним дослідженням, суму заборгованості та валюту заборгованості за спірними кредитними договорами підтвердити не надається можливим з наведених вище причин та складанням виписки по поточному рахунку ОСОБА_1 з недотриманням вимог п.п. 4.1-5.6 «Положення про організацію операційної діяльності в банках України». Первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку. Суд неповно встановив всі обставини, допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та необґрунтовано стягнув з ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитними договорами та звернув стягнення на предмет потеки, не маючи ні документального підтвердження розміру суми заборгованості, ні суми сплаченої по кредитам.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 серпня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є Закрите акціонерне товариство «ОТП банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та відповідачкою ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № CNL 700/442/2006 року, згідно умов якого їй надано кредит в сумі 29400,00 доларів США.

30 серпня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є Закрите акціонерне товариство «ОТП банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та відповідачкою ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № CM-SME700/027/2006, згідно умов якого відповідачці було надано кредит в сумі 64800,00 Доларів США.

30.08.2006 року в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за Кредитним договором № CM-SME700/027/2006, між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки № PМ-SME700/027/2006, відповідно до умов якого ОСОБА_1 зобов`язалася відповідати перед Кредитором за повне та своєчасне виконання за Кредитним договором № СМ-SME700/027/2006 від 30.08.2006 року.

Відповідно до п. 3.1 договору іпотеки, предметом іпотеки є нежитлова будівля в літ «А-1», загальною площею 206,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна.

12 вересня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є Закрите акціонерне товариство «ОТП банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та відповідачкою ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № CNL 700/455/2006, згідно умов якого відповідачка отримала кредит в сумі 30000,00 доларів США.

12.09.2006 року в забезпечення виконання зобов`язань відповідача ОСОБА_1 за Кредитним договором № CNL 700/455/2006, між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки № PСNL 700/455/2006, відповідно до умов якого останні зобов`язалися відповідати перед Кредитором за повне та своєчасне виконання за Кредитним договором № CNL 700/455/2006 від 12.09.2006 року.

Відповідно до п. 3.1 договору іпотеки, предметом іпотеки є квартира, загальною площею 80,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належить відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на житло.

Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3 від 11.08.2020 року, виданого Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, відповідачка ОСОБА_2 змінила своє ім`я на ОСОБА_2 .

12.11.2010 pоку між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н та договір відступлення права вимоги, згідно яких Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов`язання за кредитними договорами № CNL 700/442/2006, № СМ-SME700/027/2006, № CNL 700/455/2006 та договорами іпотеки № PМ-SME700/027/2006 та № PСNL 700/455/2006.

Тобто, до позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» щодо права вимоги до боржника за кредитними договорами № № CNL 700/442/2006, № СМ-SME700/027/2006, № CNL 700/455/2006 та договорами іпотеки № PМ-SME700/027/2006 та PСNL 700/455/2006.

25.11.2011 року та 04.04.2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено додаткові договори відповідно № 1 та № 2 з графіками погашень до кредитного договору № CNL 700/442/2006 від 21.08.2006 року, згідно яких станом на 04.04.2016 року сторони визначили валюту та розмір заборгованості розмірі 352421 грн. 33 коп. з кінцевим строком повернення 05.01.2026 року.

25.11.2011 року та 04.04.2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено додаткові договори відповідно № 1 та № 2 з графіками погашень до кредитного договору № СМ-SME700/027/2006 від 30.08.2006 року, згідно яких станом на 04.04.2016 року сторони визначили валюту та розмір заборгованості у розмірі 1847315 грн. 07 коп. з кінцевим строком повернення 05.01.2026 року.

29.11.2011 року та 04.04.2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено додаткові договори відповідно № 1 та № 2 з графіками погашень до кредитного договору № CNL 700/455/2006 від 12.09.2006 року, згідно яких станом на 04.04.2016 року сторони визначили розмір заборгованості у розмірі 28111,49 доларів США з кінцевим строком повернення 29.11.2017 року.

Згідно наданого розрахунку за кредитним договором № CNL 700/442/2006 від 21.08.2006 року, заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» станом на 27.02.2018 року становить 313833,83 грн., яка складається з: суми заборгованості за кредитом у розмірі 296 446,87 грн., заборгованості з нарахованої пені у розмірі 17386,96 грн.

Згідно наданого розрахунку за кредитним договором № CM-SME700/027/2006 від 30.08.2006 року, заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» станом на 27.02.3018 року становить 1781965,07 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 1752315,07 грн., заборгованості з нарахованої пені у розмірі 29650,00 грн.

Згідно наданого розрахунку за кредитним договором № CNL 700/455/2006 від 12.09.2006 р., заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» станом на 27.02.3018 року становить становить 26 482,94 Дол. США (заборгованість за кредитом), що за курсом НБУ на 01.03.2018 року (26,805516) складає 709 888,87 грн.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частинами 1, 2 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 1046 ЦК України визначає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Стаття 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Стаття 1050 ЦК України передбачає, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні Іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6.2. договорів іпотеки, Іпотекодержатель (Позивач) має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої із таких обставин: несплати Боржником (Відповідачем) Позивачу будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі; порушення Відповідачем будь-якого із зобов`язань за ст.5 договору іпотеки; інших обставин, передбачених чинним законодавством України.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку».

Стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки.

За вимогами частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

За змістом частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Відповідно до п. 4.4. Договорів іпотеки оцінка предмета іпотеки, вартість предмета іпотеки визначається за згодою між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем та становить за договором № PМ-SME700/027/2006 у розмірі 447476,70 грн., за договором № PСNL 700/455/2006 у розмірі 232900,00 грн.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, встановивши наявність заборгованості за кредитними договорами, забезпеченими іпотекою, порушення зобов`язання іпотекодавцем, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та ухвалив рішення про стягнення заборгованості за договорами № CM-SME700/027/2006 від 30.08.2006 року, № CNL 700/442/2006 від 21.08.2006 року, № CNL 700/455/2006 від 12.09.2006 року та звернення стягнення на предмети іпотеки: нежитлову будівлю в літ «А-1», загальною площею 206,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 ; квартиру, загальною площею 80,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову задоволенні позовних вимог в частині ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про передачу в управління позивачу предмету іпотеки на період до її реалізації шляхом надання права обладнати предмет іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміною замків, а також укладення договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами, оскільки саме лише посилання на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідних вимог.

Стосовно зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання недійсними кредитних договорів колегія суддів зазначає наступне.

За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним зі способів захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, є визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним,якщо сторони в належній формі досягли усіх істотних умов договору.

Таким чином, між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є Закрите акціонерне товариство «ОТП банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» виникли відносини договору кредиту, які, відповідно до ст.1054 ЦК України, полягають у тому, що банк (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

Встановлено, що на час звернення позивача до суду з цим позовом кредитором в повному обсязі виконані договірні зобов`язання з надання кредитних коштів ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду з позовом у справі, яка переглядається, ОСОБА_9 зазначила про порушення її прав оспорюваними кредитними договорами.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (частина перша статті 216 ЦК України).

Відповідно до статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідачкою ОСОБА_1 були підписані анкети-заяви на отримання кредиту, в яких вона підтвердила що Банк надав їй в письмовій формі та в повному об`ємі інформацію передбачену п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Тобто Банком була надана ОСОБА_1 вся необхідна інформація, яку кредитодавець зобов`язаний повідомити споживачу у письмовій формі перед укладенням договору про надання споживчого кредиту відповідно Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на момент укладення оскаржуваних кредитних договорів.

Крім того, до матеріалів справи представником ОСОБА_1 надано банківську виписку, витяг з поточного рахунку за період з 21.08.2006 року по 26.06.2013 року, де зазначено про видачу ОСОБА_1 готівки з поточного рахунку 21.08.2006 року в розмірі 29400 дол. США, 30.08.2006 року в розмірі 64800 дол. США, а також 12.09.2006 року в розмірі 30000 дол. США.

Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12 квітня 2012 року № 578/5 (далі - Перелік № 578/5), згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені:

касові, банківські документи;

повідомлення банків;

виписки банків;

корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Згідно із бухгалтерським обліком, якість кредиторської заборгованості характеризується показниками, що відбивають своєчасність здійснення розрахунків по зобов`язанням. Приклад цього дає показник частки простроченої кредиторської заборгованості в загальному обсязі. Дані для розрахунку таких показників (саме розрахунку заборгованості) приводяться в розділі «Дебіторська і кредиторська заборгованість» Додатка до бухгалтерського балансу (форма № 5), який складається на підставі первинної бухгалтерської документації в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». При цьому, у вказаному розділі наводяться дані про рух відповідних показників кредиторської заборгованості.

Аналіз кредиторської заборгованості проводиться на підставі використання фінансової звітності, бухгалтерського балансу і форми № 5. Для того, щоб співвіднести динаміку величини кредиторської заборгованості зі змінами маштабів діяльності установи, при складанні розрахунку заборгованості, використовуються ряд коефіцієнтів оборотності кредиторської заборгованості, як показники фінансових результатів.

Таким чином, розрахунок заборгованості, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є похідним від первинної бухгалтерської документації та містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Також, при укладанні 25.11.2011 року та 04.04.2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» додаткові договори відповідно № 1 та № 2 з графіками погашень до кредитного договору № CNL 700/442/2006 від 21.08.2006 року, № СМ-SME700/027/2006 від 30.08.2006 року, № CNL 700/455/2006 від 12.09.2006 року сторони визначили валюту та розмір заборгованості та кінцевий строк: а саме за кредитним договором № CNL 700/442/2006 від 21.08.2006 року сторони визначили валюту та розмір заборгованості - 352421 грн. 33 коп. з кінцевим строком повернення 05.01.2026 року, за кредитним договором № СМ-SME700/027/2006 від 30.08.2006 року сторони визначили валюту та розмір заборгованості - 1847 315 грн. 07 коп. з кінцевим строком повернення 05.01.2026 року, за кредитним договором № CNL 700/455/2006 від 12.09.2006 року сторони визначили розмір заборгованості - 28 111,49 Доларів США з кінцевим строком повернення 29.11.2017 року.

Тобто ОСОБА_1 , уклавши додаткові договори з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з метою обслуговування кредитів, визнала факт наявності в неї відповідної заборгованості у визначеній валюті.

З розрахунків заборгованості за вищевказаними кредитними договорами та наданої виписки по рахунками вбачається, що ОСОБА_1 за вищевказаними договорами отримала кредитні кошти в розмірі 29 400 доларів США, 64 800 доларів США та 30 000 доларів США відповідно. Впродовж 2006 - 2017 років ОСОБА_1 систематично вносились кошти на погашення заборгованості за вказаними кредитними договорами.

Виписки та розрахунки заборгованості містять всі операції по рахунках (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми сплати).

Отже, ОСОБА_1 своїми діями визнавала наявність кредитних правовідносин з АКБ "РайффайзенБанкАваль", правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є ТОВ "ОТП Факторинг Україна".

Дані обставини ОСОБА_1 не спростовано, доказів щодо неотримання кредитних коштів або їх фактичного повернення останньою не надано.

Контррозрахунків або ж доказів, щодо неврахування Банком певних сум (сплат) при здійснені своїх розрахунків, ОСОБА_1 також не надано.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору (висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року, справа № 6-1341цс15).

Отже, ОСОБА_1 не надано доказів на спростування презумпції правомірності правочину.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який керувався ст.627 ЦК України, згідно якої сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, та виходить з того, всі договірні умови підписані позивачем добровільно, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконувала його умови, банк надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, процентної ставки та деталізованого графіку погашення боргу.

Щодо надання споживчого кредиту в іноземній валюті.

Отримання кредиту в іноземній валюті підтверджується анкетою-заявою № 442 від 08.08.2006р. на отримання іпотечного кредиту, в якій ОСОБА_1 зазначено отримання кредиту в доларах США.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Крім того, обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_1 посилається на висновок експертизи.

Так, відповідно висновку Харківського НДІСЕ ім. Засл. професора Бокаріуса М.С. № 26324 від 24.03.2020 року проведеними дослідженнями в обсязі наданих матеріалів встановлено, що документально підтвердити зарахування власних коштів банку в іноземній валюті як кредит на поточний рахунок позивальника та отримання позичальником цієї іноземної валюти готівкою з поточного рахунку чи зарахування коштів Банку на цей поточний рахунок у гривні не надається можливим у зв`язку з відсутністю первинних бухгалтерських документів банку, а також меморіальних ордерів щодо проведення внутрішньобанківських операцій.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що висновок експерта не спростовує факт укладання договорів та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, при цьому, судом першої інстанції надано належну оцінку вказаному висновку у сукупності з іншими матеріалами справи.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 не заперечував, що ОСОБА_1 отрмала кредитні кошти, але не в іноземній валюті, а в гривнях, в сумі еквівалентній тій, що зазначена у договорах.

Навіть за таких обставин відсутні підстави для визнання недійсними оспорюваних правочинів, оскільки визначення обов`язку повертати зазначені кошти в іноземній валюті не суперечить діючому на час укладання правочинів закону.

Встановивши, що позивачем за зустрічним позовом не доведено наявності підстав для визнання недійсними оспорюваних кредитних договорів, суд зробив обґрунтований висновок про відмову в задоволенні зустрічного позову та задоволення зустрічного позову.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - О.Ю. Тичкова

О.В. Маміна