Справа № 497/1103/2020
Провадження № 2/497/38/2021
18.01.2021 року Болградський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Раца В.А.,
секретаря Божевої І.Д.,
розглянувши у порядку загального позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в місті Болградіцивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Криничне" про стягнення заробітної плати і розірвання договору оренди,-
27.08.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом та просив постановити судове рішення, яким:
- стягнути з відповідача на його користь невиплачену йому заробітну плату на момент його звільнення тобто на 28 березня 2020 року і також середній заробіток за весь час затримки розрахунку з ним до дня фактичного розрахунку;
- стягнути неотриману орендну плату і грошову компенсацію за натуроплату, розмір якої їм буде уточнено після витребування судом необхідної інформації.
Ухвалою суду від 31.08.2020 року по справі було відкрите загальне позовне провадження та призначено до підготовчого провадження.
27.11.2020 року позивач уточнивши свої позовні вимоги (а.с.40) просить:
- стягнути з відповідача на його користь невиплачену йому заробітну плату на момент його звільнення тобто на 28 березня 2020 року, у розмірі 21 000,00 грн. за 2018-2019 рік, з інформації наданої йому в СВК "Криничне";
- стягнути неотриману орендну плату за 2018 рік у розмірі 3 000,00 грн. і за 2019 рік у розмірі 3 600,00 грн., а всього у розмірі 6 600,00 грн.;
- стягнути понесені ним судові витрати, а також витрати пов`язані з наданням правової допомоги у розмірі 1 000,00 грн.
Ухвалою суду від 22.12.2020 року підготовче провадження закрите, а справу призначено до судового розгляду.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Представник відповідача Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Криничне", до суду не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином шляхом надіслання судової повістки-виклику на юридичну адресу, причину неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не подав, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги, викладені з заяві про уточнення позовних вимог від 27.11.2020 року, підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.
Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Так, відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Щодо стягнення заборгованості по заробітній платні.
Вирішуючи справу по суті, суд виходить із того, що Конституцією України, як Основним Законом, закріплено право на працю і заробітну плату, а саме у ст.43 зазначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Будь-який трудовий договір між працівником та роботодавцем передбачає, що працівник виконує певну роботу, яка визначена цим договором, а роботодавець забезпечує йому умови праці, необхідні для виконання роботи, та виплачує заробітну плату, розмір якої визначається угодою сторін (ст. 21 КЗпП України). Однак така угода обмежується державою в частині нижньої межі оплати праці адже чинне законодавство не допускає (навіть за взаємною згодою працівника та роботодавця) можливості встановлення оплати праці нижче мінімального розміру заробітної плати.
Законодавче встановлення розміру мінімальної заробітної плати є важливим дійовим методом державного регулювання заробітної плати, що забезпечує її мінімально прийнятну величину та служить базою для оплати праці найменш кваліфікованого працівника. Розмір встановленого державою МЗП залежить від рівня добробуту суспільства та здійснюваної соціальної політики.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 40 Бюджетного кодексу України розмір МЗП визначається законом про Державний бюджет України на відповідний рік.
Офіційне визначення терміну «мінімальна заробітна плата» в Україні законодавчо закріплене у ст. 95 КЗпП та ст. 3 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 р. № 108/95-ВР.
Так, відповідно до статті 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці.
Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах.
Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.
Стаття 3-1 Закону України «Про оплату праці» передбачає, що розмір заробітної плати працівника за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не може бути нижчим за розмір мінімальної заробітної плати.
При обчисленні розміру заробітної плати працівника для забезпечення її мінімального розміру не враховуються доплати за роботу в несприятливих умовах праці та підвищеного ризику для здоров`я, за роботу в нічний та надурочний час, роз`їзний характер робіт, премії до святкових і ювілейних дат.
Якщо нарахована заробітна плата працівника, який виконав місячну норму праці, є нижчою за законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, роботодавець проводить доплату до рівня мінімальної заробітної плати, яка виплачується щомісячно одночасно з виплатою заробітної плати.
Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.
Місячна МЗП прив`язана до фіксованої кількості робочих годин і розраховується за роботу в нормальних умовах при виконанні встановленої норми праці.
Відповідно до ст. 50 КЗпП України нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень.
При відрядній оплаті праці згідно зі ст. 90 КЗпП розцінки визначаються виходячи з установлених розрядів роботи, тарифних ставок (окладів) і норм виробітку (норм часу). Відрядна розцінка визначається шляхом ділення погодинної (денної) тарифної ставки, яка відповідає розряду роботи, що виконується, на погодинну (денну) норму виробітку. Відрядна розцінка може бути визначена також шляхом множення погодинної (денної) тарифної ставки, яка відповідає розряду роботи, що виконується, на встановлену норму часу в годинах або днях.
На підприємствах для працівників, які працюють з місячними окладами, має дотримуватись як мінімальна державна гарантія мінімальна місячна заробітна плата, а для працівників з погодинною оплатою (годинними тарифними ставками) мінімальна заробітна плата в погодинному розмірі.
В пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що необхідно враховувати, що норми і гарантії оплати праці, визначені законодавством для працівників підприємств, установ, організацій усіх форм власності, є мінімальними державними гарантіями і тому при договірному регулюванні вони не можуть бути погіршені. Йдеться як про мінімальний розмір заробітної плати, так і про норми оплати праці, зокрема за час простою.
Так, судом встановлено, що відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 ОСОБА_1 17 травня 1989 року прийнятий в члени колгоспу «Правда» Болградського району слюсарем відповідно до протоколу №7 від 31.05.1989 року та періодично звільнявся та приймався через реорганізацію колгоспу, в останнє 06.03.2000 через реорганізацію КСП «Криничне» в СВК «Криничне» (протокол №1 від 06.03.2000 року). 28 березня 2020 року він був звільнений з членів СВК «Криничне» за власним бажанням, про що видано наказ №15 а від 28.03.2020 року (а.с.15-16, 49).
Як вбачається з довідки, виданої головою правління СВК «Криничне Самунжи А.Г., яка була надана суду безпосередньо, заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 склала 26 227,00 грн., ця заборгованість склалася через важкий фінансовий стан господарства в 2018-2019 роках, тобто відповідач фактично визнає вимоги ОСОБА_1 в частині наявності заборгованості по заробітної платі, тому суд вважає за можливим стягнути з відповідача суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, яку зазначив позивач в своєї заяві про уточнення позовних вимог, а саме 21 000,00 грн.
Тому ці позовні вимоги суд вважає обґрунтованими та підлягаючими задоволенню та стягує з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітної платі в сумі 21 000,00 грн.
Щодо розірвання договорів оренди землі та стягнення орендної плати.
Грошова оцінка земельних ділянок відповідно до цих договорів склала:
Згідно пункту 15 договору оренди землі, земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Відповідно до пунктів 9, 11,12 договору оренди землі, орендна плата вноситься орендарем у грошовій або натуральній формі (передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформлюється відповідними актами), обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Орендна плата вноситься до 01.12 поточного року.
Пунктом 38 договору оренди землі передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.
Отже, договором передбачено можливість його розірвання унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором.
Представником відповідача надана до суду довідка, що ОСОБА_1 отримана орендна плата за оренду земельних ділянок в грошовому вираженні і становить 2 273,00 грн., але не зазначено за який рік та на підставі якого з договорів оренди, тому суд не приймає цей доказ до уваги.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України, є припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти будь-які дії щодо свого майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до положень ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 783 ЦК України наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі.
Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати.
Нормами ст.25 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендар земельної ділянки має право: самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі; за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження; отримувати продукцію і доходи; здійснювати в установленому законодавством порядку за письмовою згодою орендодавця будівництво водогосподарських споруд та меліоративних систем. Орендар земельної ділянки зобов`язаний: приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку; виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; у п`ятиденний строк після державної реєстрації договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності надати копію договору відповідному органу доходів і зборів.
Відповідно до ч. 3 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.
Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Дослідивши надані позивачем докази та оцінивши їх, враховуючи вищезазначені норми законодавства, суд приходить до висновку про те, що між сторонами було укладено договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, умови виконання якого відповідач порушив, оскільки за 2018 та 2019 року не сплатив орендну плату позивачу у розмірі по 6 600,00 грн. з урахуванням грошової оцінки земельної ділянки, а також вчасно не надав позивачу орендну плату у натуральній формі, шляхом надання пшениці, ячменю, кукурудзи, соняшника, цукру, тюків соломи, проведення оранки, одноразового надання транспортних послуг.
Відповідач не довів суду факту сплати орендної плати позивачу за 2018 та 2019 роки за договорами оренди землі від 16.04.2015 року в строк, визначений договорами оренди землі.
У зв`язку з викладеним, наявні підстави для розірвання договору оренди землі у зв`язку з грубим порушенням його умов та стягнення орендної плати за 2018 рік у розмірі 3 000 грн. і за 2019 рік у розмірі 3 600,00 грн.
Щодо стягнення судових витрат.
Судові витрати, відповідно до ст.141 ЦПК України, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, тому суд стягує з відповідача на користь позивача сплачену ним суму судового збору в розмірі 1 681,60 грн.
Щодо вимог про стягнення 1 000 грн. за надання позивачу правової допомоги адвокатом при оформленні позовної заяви, позивачем не надано жодного доказу підтверджуючого витрати в сумі 1 000,00 грн. та платіжний документ про сплату цієї суми.
На підставі викладеного, керуючись ст.21 КЗпП України, ст.651 ЦК України, ст.ст.12, 13, 49,81, 141, 259, 263-265, 268, 280, 354 ЦПК України та ст.24 Закону України «Про оренду землі», суд,
Позов ОСОБА_1 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Криничне" про стягнення заробітної плати і розірвання договору оренди - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.А. Раца