Справа № 359/8903/20
Провадження № 2/359/1172/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі :

головуючої судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Русан А.М.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» в особі Генерального директора Іжаковського Олега Валерійовича до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3 , треті особи : Бориспільський районний відділ Центрального міжрегіональ-ного управління ДМС у м. Києві та Київській області, Служба у справах дітей та сімї Бориспільської міської ради про усунення перешкод у зверненні стягнення на квартиру шляхом зняття з реєстраційного обліку, -

встановив :

11 листопада 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі по тексту товариство або ТОВ «Вердикт Капітал»), в особі генерального директора Іжаковського О.В., звернулосьдо Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, яким просило усунути товариству перешкоди у зверненні стягнення на квартиру АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 у даній квартирі; зобов`язати Бориспільський районний відділ Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 , а також вирішити питання про стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 01 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», ПАТ «ОТП Банк» правонаступником всіх прав та обов`язків ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладеним кредитний договір за № CL-300/160/2008 щодо отримання кредиту в розмірі 14877,72 доларів США. Цього ж дня для забезпечення повного і своєчасного виконання вказаного боргового зобов`язання між ОСОБА_4 та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений договір поруки за № SR-300/160/2008 за умовами якого він прийняв на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_2 всіх боргових зобов`язань перед банком.

07 листопада 2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області ухвалив рішення про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором № CL-300/160/2008 від 01 квітня 2008 року.

26 вересня 2018 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу за № 5-09/18, відповідно якого позивач набув права вимоги за договором кредиту № CL-300/160/2008 від 01 квітня 2008 року, у зв`язку з чим на підставі ухвади Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2019 року став стягувачем у виконавчому провадженні з примусового виконання вищевказаного судового рішення.

В ході проведення виконавчих дій приватний виконавець Голяченко І.П. виявив належність боржнику ОСОБА_2 на праві приватної власності квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 на яку постановою виконавця від 04 травня 2020 року накладено арешт.

У позивача, для забезпечення виконання боржниками кредитних вимог виникла необхідність в стягненні коштів шляхом реалізації вказаної квартири. Однак, згідно листа реєстраційної служби виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області за № 20-36-2337 від 13 травня 2020 року, у даній квартирі зареєстроване місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 .. Наведене є перешкодою у намірах товариства реалізувати належну ОСОБА_2 квартири, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 25 листопада 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій.

23 лютого 2021 року ОСОБА_2 подала до суду відзив на позов, яким просила відмовити у задоволенні позову зважаючи на те, що кредит є споживчим та отриманий з метою придбання автомобіля, а не квартири. Дана квартира, що розташована за адресою : АДРЕСА_2 , не є предметом застави чи іпотеки за кредитним зобов`язанням № CL-300/160/2008 від 01 квітня 2008 року. Дійсно, у приватного виконавця перебувають на виконанні виконавчі листи видані на підставі судового рішення від 07 листопада 2016 року про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за вказаним кредитним договором. З офіційно отримуваних ОСОБА_4 доходів в рахунок погашення кредитної заборгованості своєчасно відраховуються належні платежі. Відповідач наразі не працює, а тому участі в погашенні наявного боргу не приймає. Зазначила також, що банк не має жодних прав на дану квартиру та, крім іншого, не надав суду доказів початку процедури з метою реалізації цієї квартири на торгах та, відповідно, наявності перешкод для цього через реєстрацію місця проживання у ній неповнолітньої особи. Враховуючи наведене, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою суду від 13 травня 2021 року у справі закрито підготовче провадження та призначено її до розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити їх у повному обсязі. Правом на заміну (Бориспільського районного відділу Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області) чи залучення третьої особи у справі (реєстраційну службу виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області) не скористався.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні в повному обсязі з підстав, наведених у відзиві.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання Бориспільський районний відділ Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області та Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради своїх представників до суду не направили, однак подали заяви, якими розгляд справи просили здійснити у їх відсутність та ухвалити рішення у справі за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Судом встановлено, що 01 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір за № CL-300/160/2008 щодо отримання кредиту. За змістом п. 2 Договору, банк надав позичальнику кредит, а позичальник прийняла його на наступних умовах: розмір валюти кредиту - 14877,72 доларів США, цільове використання кредиту - на оплату комісії банку в розмірі передбаченому тарифами, на купівлю автомобіля марки CHEVROLET AVEO SA69Y, річна база нарахування проценти 360 днів у році, сума першочергового внеску 15 % вартості автомобіля відповідно до договору купівлі-продажу, дата остаточного повернення кредиту вказана - 01 квітня 2015 року на поточний рахунок за № НОМЕР_1 (а. с. 6-25).

Крім того, 01 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки № SR-300/160/2008 року, відповідно якогопоручитель зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором щодо повернення суми кредиту в розмірі 14877,72 доларів США, сплати відсотків та пені (а. с. 26-27).

07 листопада 2016 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області ухвалено рішення у справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг України» до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким позовні вимоги задоволено та стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість по кредитному договору № СL-300/160/2008 від 01 квітня 2008 року в розмірі 282488 грн. 00 коп. та судові витрати по сплату судового збору в розмірі 4237 грн. 32 коп. (а.с. 28-33).

Дане судове рішення, на підставі постанови Київського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року, залишено без змін та набрало законної сили (а.с. 37-40).

30 липня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В., на підставі виконавчого листа за № 359/5338/16-ц виданого 01 лютого 2017 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області, відкрито виконавче провадження № 59682607 (а.с. 43-45).

Цього ж дня приватним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належать боржнику ОСОБА_2 , в тому числі на двокімнатну квартиру , загальною площею 43,3 кв.м., житловою площею 28,9 кв.м., розтало-ваної за адресою : АДРЕСА_2 (а.с. 46-47).

Право приватної власності ОСОБА_2 на дану квартиру підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 217485747 сформованої 23 липня 2020 року (а.с. 48-49).

Згідно довідки реєстраційної служби виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області за № 20-36-2337 від 13 травня 2020 року у квартирі, що розташована за адресою : АДРЕСА_2 зареєстровані : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 50).

Комісією у складі головного спеціаліста відділу сімейних форм виховання служби у справах дітей та сім`ї ОСОБА_5 та фахівця із соціальної роботи центру підтримки дітей та сімей служби у справах дітей та сім`ї ОСОБА_6 18 лютого 2021 року складено Акт обстеження житлово побутових умов проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яким підтверджено належні і достатні умови проживання дитини за адресою : АДРЕСА_2 .

Відповідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 5 вказаного Закону визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація яких встановлюється Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють приму3сове виконан-ня судових рішень і рішень інших органів».

За змістом ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації

Відповідно ч. 1, 3, 4 ст. 50 вказаного Закону звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності у боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

За змістом ч. 1-3, 5 ст. 56 та ч.1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. Визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.

Зважаючи на вказане слід зазначити, що суду не надано доказів неможливості виконання судового рішення у інший спосіб (звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, реалізація автомобіля, який придбано за рахунок кредитних коштів тощо), окрім як шляхом реалізації спірної квартири з торгів. В свою чергу доказів здійснення виконавцем дій по опису даного майна та визначення його вартості, до суду сторонами не подано. Як і не надано доказів наявності перешкод у описі, визначенні вартості майна та його реалізації з торгів за наявності зареєстрованого в квартирі місця проживання неповнолітньої особи.

Більш того, дана квартира не придбана відповідачем за рахунок отриманих від кредиту за № СL-300/160/2008 від 01 квітня 2008 року грошових коштів та не передана банку в іпотеку для забезпечення реального, повного та своєчасного виконання боргового зобов`язання.

Крім того, згідно листа приватного виконавця виконавчого округу Київської області Канцедал О.О. від 27 липня 2021 року за № 12012 вбачається, що 26 січня 2021 року даним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64297529 з виконання виконавчого листа за № 359/5338/16ц виданого 01 лютого 2017 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області та цього ж дня винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди виконавця у зв`язку з чим звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у розмірі 20% до погашення у повному обсязі заборгованості, накладено арешт на кошти боржника розміщені в АТ «Райффайзен Банк Аваль», АТ «Ощадбанк», АТ «Альфа-Банк», АТ «ОТП-Банк», АТ «Укрсиббанк», АТ КБ «Приватбанк», АТ «Універсалбанк».

Зважаючи на вказане із заробітку ОСОБА_4 здійснюються відрахування в рахунок погашення наявної заборгованості. Наведене, в свою чергу, свідчить про виконання боржником вимог приватного виконавця та судового рішення.

Відповідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом ч. 4 ст. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економіч-ного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У рішенні від 2 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» Європейський Суд вказав, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла.

Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року). «Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 42, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

Втручання у право на повагу до житла відповідачів буде відповідати Конвенції не лише тоді, коли таке втручання здійснюється згідно із законом, але й якщо для такого втручання існують легітимні цілі, вичерпний перелік яких наведений у пункті другому статті 8 Конвенції.

Отже, право на житло є конституційним правом людини, яке гарантується Основним Законом України, Конвенцією, а тому позбавлення цього права, в тому числі зняття з реєстрації, можливо лише на підставі закону, легітимої мети та має відповідати принципу пропорційності втручання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 серпня 2019 року у справі за № 2004/1979/12 зазначила, що втручання держави у право на мирне володіння майном є порушенням ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, а втручання у право на повагу до житла - порушенням ст. 8 Конвенції, якщо таке втручання не здійснене «згідно із законом», не переслідує легітимну мету чи не є «необхідним у демократичному суспільстві» (встановлення цієї необхідності передбачає, зокрема, встановлення пропорційності втручання переслідуваній легітимній меті). Порушення відповідних статей Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Принцип пропорційності у розумінні ЄСПЛ полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети.

Відповідно вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно ст.11 вказаного Закону, реєстрація та зняття з реєстрації місця проживання/ пере-бування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці здійснюється органом реєстрації, яким є зокрема, виконавчий орган міської ради, що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної міської ради.

04 квітня 2016 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самовряду-вання та оптимізації надання адміністративних послух» від 10 грудня 2015 року, яким внесено зміни у ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і зазначено, що органом реєстрації - є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Зважаючи на вказане, органом, що здійснює реєстрацію або вирішує питання про зняття з реєстрації є реєстраційна служба виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області, а не Бориспільський районний відділ Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області.

Зважаючи на вказане вище, питання щодо зняття з реєстрації місця проживання особи вирішується органами реєстрації. Проте, позивач, в порушення вимог ч. 3,4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не подав до суду жодних доказів на підтвердження звернення до органу реєстрації з заявою про зняття ОСОБА_3 з реєстрації і, відповідно, рішення про відмову у вчиненні таких дій, а тому дана позовна вимога про зобов`язання Бориспільський районний відділ Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області зняти з місця реєстрації проживання сина відповідача у справіє передчасною та такою, що пред`явлена до неналежного органу, а тому не підлягає задоволенню.

Крім того, зняття з реєстрації місця проживання неповнолітнього сина відповідача є похідною вимогою від основної та може бути здійснено на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про : позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а відсутність такого судового рішення, відповідно, унеможливлює зняття з місця реєстрації проживання особи.

Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами у справі доказів, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що правові підстави для задоволення позовних вимог ТОВ «Вердикт Капітал» відсутні, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Частиною 1 та п.1 ч. 3 ст.133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно вимог ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача.

Відтак, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача витрат по сплаті судового збору.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послух» від 10 грудня 2015 року; ст. 7, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»; ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; ч. 4 ст. 4 ст. 9 ЖК Української РСР; ч. 1 ст. 319 ЦК України; ст. 1, 5, 48, 50 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 10, 12, 76-82, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 353-354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» в особі Генерального директора Іжаковського Олега Валерійовича до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3 , треті особи : Бориспільський районний відділ Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області, Служба у справах дітей та сімї Бориспільської міської ради про усунення перешкод у зверненні стягнення на квартиру шляхом зняття з реєстраційного обліку відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга Київському апеляційному суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів,який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 05 серпня 2021 року.

Суддя Л.В. Яковлєва