Справа №489/4953/21
Провадження №2/489/2285/21
РІШЕННЯ

іменем України

19 листопада 2021 року м.Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Кирильчука Олега Ігоровича, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

встановив:

Представник позивача ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , 29.07.2021 року звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , про зміну розміру аліментів, який визначено рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі 4000 грн. щомісячно, починаючи з 07 квітня 2020 року до досягнення дитиною повноліття, відкликавши виконавчий лист по справі №487/2014/20. Стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі 3000 грн. щомісячно, починаючи з 07 квітня 2020 року до досягнення дитиною повноліття, а 1000 грн. зобов`язати ОСОБА_1 вносити на особистий рахунок дитини у відділенні Ощадного банку України, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини. Стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5908 грн. судових витрат.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 25.05.2021 року був частково задоволений позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 4000 грн. щомісячно, починаючи з 07.04.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 09.07.2021 року рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 25.05.2021 року було змінено в частині розподілу судових витрат в бік їх зменшення до 240 грн. Сім`я ОСОБА_6 розпалась в травні 2019 року, тоді подружжя стали проживати окремо, донька залишилась проживати з матір`ю. Позивач добровільно сплачував з травня 2019 року по лютий 2020 року аліменти на утримання дитини в сумі 10000 грн. щомісяця. З березня 2020 року позивач став сплачувати 3000 грн. щомісяця, оскільки його заробітки значно зменшились, тоді позивач ставив питання щодо нецільового використання аліментів відповідачкою, оскільки дитина носила одяг меншого розміру, ніж той, який їй необхідний, вона перестала відвідувати басейн та додатково вчити англійську мову. 3 цього приводу він звертався до відповідачки, але звіту щодо належного використання аліментів вона не надала. Звернення до служби у справах дітей також не надало вичерпної відповіді щодо цільового використання аліментів, оскільки представники служби обмежились відвідуванням місця проживання дитини. Під час розгляду справи про стягнення аліментів ОСОБА_2 надала витяги з її банківської картки, на яку позивач перераховував аліменти. Згідно цих виписок аліменти на утримання дитини витрачались ОСОБА_2 не на утримання дитини, а на власні особисті цілі. Відповідачкою були зроблені переводи грошей невідомим особам, вона відвідувала кафе у нічний час та витрачала аліменти на це та інше. Факт нецільового використання аліментів ОСОБА_2 підтверджуються тією обставиною, що відповідач ніколи не працювала та не мала власних доходів. Крім того, ОСОБА_2 орендувала квартиру по АДРЕСА_1 в період з травня 2019 року по червень 2020 року, та сплачувала орендну плату в сумі 5500 грн. щомісяця та комунальні послуги. Позивач вважає, що ці трати також були з аліментів. Хоча відповідачка має у власності 1/4 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_2 , де б могла проживати безкоштовно. Позивач вважає, що розмір стягуваних з нього аліментів на даний час, а також розмір аліментів, що буде з нього стягуватися при задоволенні його позову про зменшення розміру аліментів 4000 грн., зважаючи на рівність обох батьків в обов`язку утримання дитини, значно перевищує прожитковий мінімум дитини і відповідно місячні потреби їх спільної неповнолітньої доньки, у зв`язку з чим відповідач не витрачає та при задоволенні його позову про зменшення аліментів, не буде витрачати усі кошти саме на утримання спільної дитини, що фактично призводить до нецільового використання аліментів.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Миколаєва від 30.07.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання.

06.08.2021 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову. В заперечення позовних вимог зазначила, що з позивачем вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24.07.2009 року. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_8 , 2009 року народження. Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 03.08.2019 року шлюб з позивачем було розірвано. Стверджує, що в процесі розгляду справи Заводським районним судом м.Миколаєва про стягнення аліментів, вона надавала виписки по її персональній картці, у якості підтвердження факту сплати ОСОБА_1 аліментів, та ці матеріали були розглянуті судом. Також вона надавала суду договір оренди квартири з 01.05.2019 року та ті матеріали були також долучені до справи, як це вбачається з рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 25.05.2021 року. Відповідач не погоджується з рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва та наполягаючи на зменшенні розміру аліментів до 3000 грн., ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського апеляційного суду, який своїм рішенням від 09.07.2021 року залишив рішення Заводського районного суду м.Миколаєва у частині розміру аліментів без змін. У своєму зверненні до Миколаївського апеляційного суду ОСОБА_1 посилався на виписки по її персональній картці, як одну із підстав для встановлення розміру аліментів 3000 грн. 29.07.2021 року ОСОБА_1 подав даний позов до Ленінського районного суду про зменшення аліментів, та у якості обґрунтування позову він знову посилається на ті самі виписки по її персональній банківський картці, та на факт оренди нею квартири, як підстави для зменшення аліментів у зв`язку з їх нібито нецільовим використанням. Ніяких інших підстав або доказів, окрім тих, які вже були розглянуті Заводським районним судом м. Миколаєва та Миколаївським апеляційним судом при встановлені розміру аліментів, позивач не надав. Вважає, що той факт, що відповідач добровільно та по своєму рішенню переказує аліменти на її персональну банківську картку, не позбавляє її можливості повноцінно користуватися нею, оскільки на цю картку також надходять її особисті гроші, зберігаються заощадження, тощо. Вважає, що виписки по її персональній картці не можуть розглядатися як докази нецільового витрачання аліментів. Припущення позивача стосовно того, що на вищезгадану банківську картку ніколи не надходили її власні гроші, а лише аліменти, є лише припущеннями. У якості доказу неправдивості таких тверджень надала суду виписки з відображенням зарахування грошей на її банківську картку. Твердження позивача про нібито неналежне забезпечення дитини одягом та невідвідування додаткових занять з англійської мови є завідомо неправдивими та спростовуються відповіддю служби у справах дітей, яку позивач додав до даного позову, а також довідкою з курсів англійської мови "Магістр" з чеками оплати. Враховуючи вищевикладене, а також те, що на момент проведення інспекційного відвідування у серпні 2020 року позивач сплачував аліменти у розмірі менш ніж два прожиткових мінімуми для дитини відповідного віку, вбачається, що служба у справах дітей належним чином виконала покладену на неї функцію та надала позивачу відповідь відповідно до вимог законодавства та у повному обсязі. Припущення позивача про використання нею аліментів для оплати оренди квартири з травня 2019 року по червень 2020 року, не заслуговують на увагу суду оскільки такі твердження є безпідставними. Міркування позивача про її вибір орендувати квартиру замість проживання у трикімнатній квартирі її батьків, де вона має у власності 1/4 частку, не відносяться до суті даного позову, та розцінено як втручання у її особисте життя. Вказує, що з червня 2020 року вона з донькою мешкають у приватному будинку за адресою АДРЕСА_3 , який вона придбала у травні 2020 року, та який належить їй одноосібно. За тією ж адресою було здійснене інспекційне відвідування службою у справах дітей. Крім того у провадженні Ленінського районного суду м.Миколаєва знаходиться цивільна справа №489/2059/50 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини. В процесі розгляду якої службою у справах дітей було здійснено ще одне обстеження умов проживання дитини та винесено рішення органу опіки та піклування Виконкому Миколаївської Міської Ради, у якому викладені умови проживання дитини, характеристика матері, тощо.

11 серпня 2021 року від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі в яких відповідач зазначає, що на момент подачі даного позову, виконавчого листа за рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 25.05.2021 року не було видано, примусового стягнення не відбувалось та й не відбувається станом на сьогодні. Тобто по теперішній час ОСОБА_1 продовжує перераховувати гроші у добровільному порядку, та за своїм рішенням у розмірі 3000 грн. Способу отримання грошей з нею погоджено не було. Тобто фактично права позивача не були порушені. Більш за те, після подачі даного позову про зменшення аліментів, а саме 09.08.2021 року, позивач переказав на її картку 6000 грн., за власним рішенням та за відсутності примусового стягнення. Вказані вище обставини свідчать про те що даний позов має ознаки завідомо безпідставного.

19 серпня 2021 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій позивач зазначає наступне: ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_1 позивачу перераховував по 6000 грн. аліментів після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів в сумі 4000 грн., а тому він може платити більше. Таке твердження не відповідає дійсності, оскільки така сума аліментів сплачується позивачем для покриття заборгованості по аліментам, яка виникла не з його вини. З березня 2020 року ОСОБА_1 сплачував добровільно по 3000 грн. щомісяця. Рішення суду про стягнення аліментів набуло законної сили 09.07.2021 року. Розмір аліментів, визначений судом становить 4000 грн. Тому за період з квітня 2020 по липень 2021 року щомісяця позивач повинен доплатити по 1000 грн. Саме тому ОСОБА_1 поступово погашає цю заборгованість в добровільному порядку. Що стосується твердження ОСОБА_2 про те, що на її банківську картку надходять гроші від інших людей, то вона не пояснила від кого саме гроші і за що. Вона надала вибіркову виписку зі своєї картки, де більшу частину коштів переслав їй кум ОСОБА_12, який платив за продаж ОСОБА_2 дитячих речей їхньої доньки, яка вона вже не носить. Що стосується доходу ОСОБА_2 , то його не було і немає наразі. Вона не працює і не навела доказів отримання нею доходів. А тому у ОСОБА_1 є ще більше підстав для твердження того, що ОСОБА_2 , використовує аліменти не за призначенням. З огляду на спірність питання, для об`єктивності та правильного вирішення справи вкрай необхідно дослідити виписку з карткового банківського рахунку ОСОБА_2 . В своєму запереченні проти цього клопотання ОСОБА_2 не навела жодної обставини, яка б унеможливила задоволення клопотання про витребування доказів. Більш за те, згідно з наданих виписок у відзиві ОСОБА_2 тільки підтвердила що кошти витрачаються не за призначенням. Так, згідно з наданої виписки за 05.02.2021 року ОСОБА_2 отримала 3000 грн. аліментів, поповнила власний рахунок на 3980 грн., баланс на картці став 7100,52 грн. В той же день через декілька хвилин ОСОБА_2 перевела ОСОБА_1 кошти за призначенням згідно рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 19.10.2020 у справі 487/4436/2 на суму 5158.60 грн. Залишок на картці став 1941,92 грн. Отже, як мінімум третина дитячих грошей була використана не за призначенням, а на сплату судових зборів. Такі дії ОСОБА_2 ставлять під сумнів чи взагалі аліменти використовувалися за весь цей час за призначенням, без повної банківської виписки з зазначенням надходження та витрачання коштів достовірно неможливо встановити чи залишок від суми 05.02.2021 року був використаний на потреби дитини. В той період, коли позивач сплачував аліменти в сумі 10 000 грн. (з травня 2019 по лютий 2020 включно) аліменти також витрачались не за призначенням. В той період ОСОБА_2 орендувала квартиру та сплачувала 5000 грн. та комунальні послуги. Оскільки вона не мала самостійного доходу, позивач вважає, що це є доказом нецільового витрачання аліментів. ОСОБА_2 мала де жити, оскільки у її власності є 1/4 частка трикімнатної квартири, де вона зареєстрована. Крім того, ОСОБА_1 відкрив банківський рахунок в Ощадбанку на ім`я доньки ОСОБА_8 для можливості перерахування туди частини аліментів. ОСОБА_1 не бажає уникнути своєї відповідальності та обов`язку утримання дитини, він хоче аби кошти, які він сплачує витрачались саме на дитину та її потреби. З урахуванням обґрунтованих сумнівів (банківська виписка та відсутність доходів у матері) такі вимоги ОСОБА_1 , як зменшення аліментів шляхом сплати 1000 грн. з них на картковий рахунок дитини відповідають інтересам дитини.

25 серпня 2021 року від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив в якому відповідач посилається на наступне: 19.08.2021 року позивач подав до суду відповідь на відзив, з яким вона не згодна оскільки: у своєму відзиві позивач приписує їй твердження яких вона не робила, а саме те, що факт переказу ОСОБА_1 09.08.2021 року аліментів у сумі 6000 грн. вона нібито використовую як доказ більшої платоспроможності позивача. Таке трактування її тверджень є невірним та хибним, адже з додаткових пояснень по справі, які вона надала суду 10.08.2021 року вбачається, що вона звертала увагу суду на дії позивача які суперечать одна одній, а саме подання даного позову про зменшення аліментів, та після цього несподіване збільшення щомісячних переказів до 6000 грн., що може свідчити про штучність даного спору в цілому. Стосовно тверджень позивача, що таким чином він поступово погашає заборгованість по аліментам, зазначає, що у квитанції від 09.08.2021 року, яку вона надала у додатках до додаткових пояснень по справі, у графі "Призначання платежу" зазначено наступне: "Аліменти на утримання дитини ОСОБА_1 , з яких неможливо зрозуміти чи ця сума є аліментами з врахуванням боргу, чи це аліменти авансом на 2 місяці, чи аліменти за один місяць. Ніяких пояснень позивач стосовно цього питання мені не надавав, ні письмових ні усних угод стосовно погашення заборгованості з нею не укладав. Щодо виписок по її персональній картці, які вона надала суду для спростування припущень позивача про те що на її персональну картку нібито не надходить ніяких грошей окрім аліментів: роздуми позивача стосовно того, що вона не пояснила від кого і за що їй надходять гроші, не відносяться до суті справи та є спробою втручання у її особисте життя. Припущення позивача про нібито продаж її старих дитячих речей необґрунтований та не відноситься до суті даної справи. Стосовно банківської картки для підлітків "Лайк`ю" у Ощадбанку, яку позивач відкрив 04.08.2021 року, зазначивши свій РНОКПП НОМЕР_1 , як це вбачається з графи "код отримувача" картки реквізитів, яку позивач додав до відповіді на відзив, то оскільки це зроблено на випадок задоволення даного позову, стверджує,

що даний банківський продукт є лише картковим рахунком для кишенькових витрат підлітків, та не є особистим рахунком дитини у відділенні Державного ощадного банку України, як того вимагає стаття 186 СК України. При цьому, позивач не надав жодних доказів своїх тверджень, керуючись лише припущеннями та безпідставними сумнівами. Крім того, по заяві позивача служба у справах дітей провела інспекційне відвідування та надала позивачу вичерпну відповідь стосовно цільового використання аліментів. Більш за те, у рішенні органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради, який додано до відзиву на позовну заяву, чітко зазначено про умови проживання дитини, які до речі є набагато вище середніх, наявність самостійного доходу у матері, тощо. Також позивач не звертався повторно до служби у справах дітей для проведення нового інспекційного відвідування.

Згідно з ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки відповідно до положень ЦПК України розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Клопотання представника позивача про витребування доказів з ПАТ КБ «Приватбанк» - виписки з банківської картки ОСОБА_2 за період з травня 2019 року із зазначенням надходжень та витрат задоволенню не підлягає, оскільки клопотання не відповідає вимогам пунктів 2-4 ч.2 ст.84 ЦПК України, зокрема в ньому не зазначено ані обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; ані підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; ані вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Сторони перебували в шлюбі до 03.08.2019 року , у подружжя народилася донька ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 25.05.2021 року стягнуто з ОСОБА_9 , аліменти на користь ОСОБА_2 , на утримання доньки ОСОБА_8 , у твердій грошовій сумі у розмірі 4000,00 (чотири тисячі) грн. щомісяця, починаючи з 07.04.2020 року і до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується копією рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 25.05.2021 року. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 09.07.2021 року рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 25.05.2021 року було змінено в частині розподілу судових витрат в бік їх зменшення до 240 грн., що підтверджується копією постанови Миколаївського апеляційного суду від 09.07.2021 року.

Згідно копії свідоцтва про право владності на житло від 03.10.2000 року, ОСОБА_10 належить 1/4 квартири за адресою: АДРЕСА_4 .

Як вбачається з копії договору оренди квартири від 01.05.2019 року, ОСОБА_11 орендує квартиру за адресою: АДРЕСА_5 .

З наявного в матеріалах справи листа служби у справах дітей адміністрації заводського району №Д-107 від 27.08.2020 року вбачається, що службою здійснено візит за адресою: АДРЕСА_3 з метою проведення перевірки, встановлено наступне: умови проживання відповідають інтересам дитини. У дитини є окрема мебльована кімната, місце для ігор та занять. Дитина забезпечена сезонними речами, повноцінним харчуванням, має іграшки та засоби для навчання. Мати надала чеки, які підтверджують витрати на дитину. За результатами інспекційного відвідування родини, складено висновок щодо цільового використання аліментів.

Судом досліджено надані відповідачем платіжні документи з відображенням зарахування грошових коштів на її банківську картку.

Згідно копії довідки курсів іноземних мов «Магістр» вбачається, що ОСОБА_8 проходить курс навчання з 01.09.2018 року по теперішній час.

Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 29.05.2020 року на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Положеннями ч.1 ст.186 СК України встановлено, що контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці.

Відповідно до ч.2 ст.186 СК України у разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Відповідно до ст.179 СК України аліменти одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Порядок здійснення органами опіки та піклування контролю за цільовим витрачанням аліментів на дитину затверджено наказом Міністерства соціальної політики України від 15.11.2018 №1713, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28 січня 2019 року за №102/33073 (далі - Порядок). Так, вказаним Порядком встановлено, що: у ході проведення інспекційного відвідування здійснюється обстеження умов проживання дитини з метою визначення рівня задоволення її індивідуальних потреб. При цьому береться до уваги розмір аліментів, що сплачуються на дитину (п.8 Порядку). У разі якщо розмір аліментів, що сплачується на дитину, не перевищує розміру двох прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку (на кожну дитину), оцінюється рівень забезпечення базових потреб дитини, а саме: забезпечення харчуванням, необхідними ліками у разі потреби, одягом та взуттям відповідно до сезону, іграшками та іншими засобами для розвитку та навчання дитини відповідно до її віку (пункт 9 Порядку). У разі якщо розмір аліментів складає понад два прожиткових мінімуми для дитини відповідного віку (на кожну дитину), підтвердженням цільового використання аліментів на дитину можуть бути: наявність облаштованих відповідними меблями та речами місць для сну та відпочинку дитини; її розвитку та навчання; приміщень для прийняття їжі та санітарно-гігієнічних потреб; обладнання для занять спортом; музичних інструментів; відвідування дитиною навчальних курсів, гуртків та секцій; відкриття на ім`я дитини банківського рахунку; витрати на оздоровлення та лікування дитини, придбання засобів реабілітації тощо(пункт 10 Порядку).

Отже, факт нецільового витрачання аліментів може бути виявлено у ході перевірки органом опіки та піклування та відображено у складеному ним висновку. Службою у справах дітей адміністрації Заводського району м.Миколаєва №Д-107 від 27.08.2020 року складено висновок щодо цільового використання аліментів ОСОБА_2 .

Доводи позивача про те, що відповідача не має власного доходу спростовуються дослідженими наданими відповідачем платіжними документами з відображенням зарахування грошових коштів на її банківську картку, а тому суд до таких тверджень ставиться критично з огляду на те, що зазначені обставини не підтверджують нецільове використання коштів відповідачем.

Виходячи з положень ч.3 ст.181 та ч.2 ст.186 СК України звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів може платник аліментів, який сплачує такі аліменти на підставі судового рішення, що і зробив позивач ОСОБА_8 . Враховуючи, що рішення Заводського районного суду м.Миколаєва про стягнення з ОСОБА_8 набрало законної сили 09 липня 2021 року, а позов про зменшення розміру стягнутих цим рішенням аліментів подано 29 липня 2021 року, то предметом перевірки в суді нецільового витрачання аліментів може бути лише період з 09 липня 2021 року по 29 липня 2021 року, за який мають бути сплачені аліменти і в подальшому витрачені не за призначенням. Вимоги про зменшення розміру аліментів з підстав їх нецільового витрачання, сплачених за період з 07 квітня 2020 року по 08 липня 2021 року, не можуть бути заявлені ОСОБА_8 , так як він не набув статусу платника аліментів за судовим рішенням. Оскільки позивачем не надано жодних доказів сплати аліментів за вказаний період з 09 липня 2021 року по 29 липня 2021 року, тому ним і не доведено факт їх нецільового витрачання, так як не може бути витрачена відповідачем неотримана сума грошових коштів.

Оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставин нецільового витрачання матір`ю дитини аліментів, які стягнуті з нього з дня набрання законної сили рішенням суду, то позовні вимоги є необґрунтованими та у їх задоволенні слід відмовити.

Враховуючи що у вимогах позову відмовлено, суд керуючись статтею 141 ЦПК України судові витрати покладає на позивача.

Керуючись ч.2 ст.186 СК України, ст.ст.258-259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу може бути подано до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Інформація про сторони:

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 ;

Відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя