Дата документу 16.11.2021 Справа № 333/2391/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1525/21 Головуючий у 1-й інстанції: Дмитрієва М.М.
Є.У.№ 333/2391/18 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Крилової О.В.,

Дашковської А.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «МетаБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року АТ «МетаБанк» (далі Банк) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначав, що 08 серпня 2008 року між АБ «Металург», правонаступником якого є АТ «МетаБанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 08А, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі придбання житла у розмірі 300 922 грн. на строк 240 місяців до 08 серпня 2028 року включно, зі сплатою 19,95% річних в порядку та на умовах, передбачених договором.

Кредитний договір забезпечений трьома договорами поруки від 08 серпня 2008 року за № 002, № 003, № 004, укладеними з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , відповідно до яких поручителі поручилися перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором № 08А від 08 серпня 2008 року, за яким ОСОБА_1 зобов`язана повернути кредит у розмірі 300922 грн., сплатити відсотки за кредитом, комісії, суми неустойки та інші платежі, виходячи з умов кредитного договору, за весь період користування кредитом.

Крім того, 10 лютого 2009 року між Банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений іпотечний договір № 006, відповідно до п.1.1. якого іпотекою забезпечено виконання ОСОБА_1 всіх зобов`язань по вказаному кредитному договору, включаючи зобов`язання повернути суму виданого кредиту, сплатити суми відсотків за кредитним договором, комісій, неустойки, будь-яких інших платежів, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати у повному обсязі збитки, заподіянні невиконанням або неналежним виконанням умов кредитного договору.

Позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором та надав кредит в обумовленій кредитним договором сумі згідно меморіального ордеру №CFL/595276 від 08 серпня 2008 року.

Оскільки позичальником належним чином не виконувалися грошові зобов`язання, передбачені умовами кредитного договору, станом на 17 квітня 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 836 418,59 грн., із яких: заборгованість за основним боргом у розмірі 248 309,87 грн.; заборгованості за відсотками з 01 травня 2015 року по 16 квітня 2018 року у розмірі 120 062,05 грн.; пеня за несвоєчасне погашення основного боргу з 01 травня 2017 року по 16 квітня 2018 року у розмірі 59 910,20 грн.; пеня за несвоєчасне погашення відсотків 01 травня 2017 року по 16 квітня 2018 року у розмірі 247 541,03 грн.; сума інфляційних втрат з 01 травня 2015 року по 31 березня 2018 року у розмірі 127 656,16 грн.; 3% річних від простроченої суми з 01 травня 2015 року по 31 березня 2018 року у розмірі 32 939, 28 грн.

Позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором № 08А від 08 серпня 2008 року в розмірі 836 418, 59 грн. та судовий збір у розмірі 6 273, 14 грн. з кожного.

Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 29 травня 2020 року позовну заяву ПАТ «МетаБанк» в частині позовних вимог до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишено без розгляду (т.3, а.с.115).

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 2021 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «МетаБанк» заборгованість за кредитним договором № 08А від 08 серпня 2008 року у розмірі 836 418, 59 грн., що складається із заборгованості по кредиту в сумі 248 309,87грн., заборгованості за відсотками в сумі 120 062,05 грн., пені за несвоєчасне погашення основного боргу в сумі 59 910, 20 грн., пені за несвоєчасне погашення відсотків в сумі 247 541,03 грн., інфляційних втрат в сумі 127 656,16 грн. та 3% річних в сумі 32 939,28 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «МетаБанк» судовий збір у розмірі 6 273,14 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «МетаБанк» судовий збір у розмірі 6273,14 грн.

Судове рішення мотивовано тим, що позичальник не виконала умови кредитного договору, забезпеченого порукою, кредитні кошти Банку не повернула, а тому на підставі ст.ст.1050 ч.2, 1056, 554, 625 ЦК України вся сума заборгованості підлягає стягненню з боржника і поручителя в солідарному порядку.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

На думку відповідача, суд першої інстанції не врахував висновки, викладені у рішенні Апеляційного суду Запорізької області від 16.01.2014 по справ «22-ц/778/206/2014 по спору між тими ж сторонами, яким стягнуто поточну заборгованість за цим самим кредитним договором та встановлено, що станом на 21.07.2010 заборгованість за тілом кредиту була відсутня, заборгованість за відсотками становила 63 731, 53 грн. З липня 2010 року боржником було внесено один разовий платіж на погашення кредиту, після чого жодних щомісячних платежів у відповідності до умов договору останнім у добровільному порядку не сплачувалося. Враховуючи, що позов у цій справі пред`явлено 14.05.2018, ОСОБА_1 зроблено заяву про застосування позовної давності, Банк, на думку відповідача, пропустив строк позовної давності за вимогами, строк виконання яких настав до 14.05.2015. Заборгованість за тілом кредиту станом на 14.05.2015 становила 94 050 грн., отже розмір боргу за тілом кредиту в межах строку позовної давності підлягає зменшенню на цю суму і становить відповідно 151 135 грн.

Заявлені Банком вимоги про стягнення відсотків на суму 120 062,05 грн. вважає недоведеними, оскільки розрахунок зроблений на всю заборгованість за тілом кредиту, в тому числі і на прострочену, хоча за приписами ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Розрахунок заборгованості за пенею та за ст.625 ЦК України вважає необґрунтованим, оскільки він зроблений хоч і в межах строків позовної давності, проте на всю заборгованість за кредитом, в тому числі і на прострочену. Судом не були враховані приписи ст.ст.551,616 ЦК України та не звернуто уваги на те, що нараховані штрафні санкції та відсотки в декілька разів перевищують розмір заборгованості, що не відповідає принципу розумності та справедливості.

Суд не звернув уваги на те, що у 2019 році відбулася реалізація предмету іпотеки з метою погашення заборгованості за цим кредитним договором. Внаслідок реалізації майна за ціною 169 305, 50 грн. сума боргу підлягала зменшенню та має становити не більше 125 193, 60 грн. ( 151 135 грн. заборгованість за тілом кредиту + 120 062, 05 заборгованість за відсотками 146 000, 32 грн. коштів від реалізації предмету іпотеки = 125 193, 60 грн.). Своїм листом від 07.07.2020 Банк підтвердив зарахування коштів, отриманих від продажу іпотеки, на погашення відсотків, у тому числі у березні 2020 зараховано 120 062, 05 грн., а отже на дату ухвалення оскаржуваного рішення вся заборгованість за відсотками була погашена, а заборгованість за тілом залишилася 81 553, 50 грн..

Судом не враховано, що із заробітної плати ОСОБА_1 у примусовому порядку стягувалися кошти на загальну суму 20 932,244 грн., а тому сума боргу підлягає зменшенню і становить відповідно 60 621, 06 грн.

Крім того, вважає, що судом порушені вимоги ст.559 ЦК України, оскільки протягом шести місяців з дня порушення позичальником основного зобов`язання до поручителя вимоги не заявлялися, порука припинила свою дію.

У відзиві на апеляційну скаргу Банк зазначає, що у зв`язку із внесенням боржником достроково 55 737 грн. на погашення заборгованості за тілом кредиту, здійснення періодичних платежів відбулося переривання строку позовної давності, а тому доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції вимог ст.256 ЦК України є безпідставними. 26.08.2018 Банк у відповідності до п.2.8 кредитного договору прийняв рішення про наближення строків дії кредитного договору та дострокове погашення суми кредиту, направив відповідну вимогу боржникам, яка останніми не виконана у 30-денний строк, позов пред`явлено 14.05.2018 в межах строку позовної давності.

Щодо доводів про безпідставне нарахування відсотків звертає увагу на те, що позивачем заявлена вимога до стягнення сум заборгованості за відсотками за період з 31.05.2015 по 16.04.2018, тобто в межах позовної давності.

Щодо не зарахування коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки Банк пояснює, що ухвалою суду від 30.04.2020 накладено арешт на Ѕ частку іпотечної квартири, відчуження іпотечного майна не відбулося, оскільки не внесено запис Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстр права власності на нерухоме майно і відсутні підстави для припинення грошових зобов`язань боржника. На розгляді апеляційного суду перебувають дві інші справи щодо оскарження дій державного виконавця та визнання електронних торгів недійсними. Отже перехід права власності на іпотечне майно від іпотекодавця до покупця не відбувся.

Щодо доводів скарги про стягнення коштів з поручителя ОСОБА_2 вважає, що ОСОБА_5 не має процесуальних повноважень на оскарження рішення суду першої інстанції щодо співвідповідача ОСОБА_2 . Крім того, є таке, що набрало законної сили рішення суду по спору між тими ж сторонами, яким ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову про визнання поруки припиненою.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами першою, другою, п`ятою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Статтею ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом.

В силу ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.ст 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі ст.ст. 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами ч.ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановлено, що 08 серпня 2008 року між АБ «Металург», правонаступником якого є АТ «МетаБанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 08А, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі-придбання житла, у розмірі 300 922 грн. на строк 240 місяців по 08 серпня 2028 року включно, зі сплатою 19,95% річних порядку та на умовах, передбачених цим договором (т.1, а.с.15-21).

Пунктом 1.2 договору передбачено щомісячна сплата за кредитним договором в сумі 1 254 грн.

Відповідно до п. 2.8 Кредитного договору, у разі настання будь-якої події, зазначеної у п.3.1 цього договору та отримання від банку повідомлення про дострокове погашення кредиту, позичальник зобов`язаний погасити кредит, сплатити відсотки та виконати інші зобов`язання щодо цього договору у 30-денний строк з моменту відправлення банком такого повідомлення, якщо інший строк не вказано у цьому повідомленні.

Відповідно до умов п. 3.1 Кредитного договору, у випадку затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць та/або несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту, та/або іншого істотного порушення умов договору про надання кредиту, банк має право прийняти рішення про дострокове погашення позичальником кредиту та достроково стягнути суму виданого кредиту, відсотків та інших платежів, у тому числі шляхом погашення заборгованості за рахунок забезпечення. Сторони домовилися, що у разі будь-яких дій (бездіяльності) Позичальника, спрямованих на неотримання такого повідомлення, банк має право стягнути суму виданого кредиту (частини кредиту), відсотків та інших платежів за цим договором, по закінченню 10-денного строку з моменту відправлення такого повідомлення.

Згідно п. 5.2 Кредитного договору позичальник здійснює погашення кредиту та відсотків за користування кредитом в сумі нарахованій відповідно до договору. З цією метою вона зобов`язана забезпечити надходження на картрахунок кожного місяця сум не менше за ті, що наведені в додатку №1 до договору.

Згідно п. 6.4, 6.5 кредитного договору від 08 серпня 2008року у разі порушення позичальником своїх зобов`язань та виникнення простроченої заборгованості за відсотками або кредитом позичальник сплачує банку штраф та пеню у розмірі 0,2% від простроченої суми за кожний день прострочення.

Згідно п. 7.3 Кредитний договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань по погашенню кредиту, сплаті відсотків, інших платежів, неустойки, а також відшкодування збитків, заподіяних банку.

08 серпня 2008 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір поруки за №002 (т.1, а.с.25).

08 серпня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки за №003 (т.1, а.с. 26).

08 серпня 2008 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір поруки за №004 (т.1, а.с.27).

Відповідно до умов вказаних договорів поручителі поручилися перед позивачем за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № 08А від 08 серпня 2008 року, за яким остання зобов`язана повернути кредит у розмірі 300 922 грн., сплатити відсотки за кредитом, комісії, суми неустойки та інші платежі, виходячи з умов кредитного договору, за весь період користування кредитом.

Відповідно до п. 4 договору поруки № 003 ОСОБА_2 зобов`язаний самостійно слідкувати за виконанням позичальником зобов`язань за Кредитним договором.

10 лютого 2009 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та АБ «Металург» був укладений іпотечний договір № 006, відповідно до п. 1.1. якого іпотекою забезпечено виконання ОСОБА_1 всіх зобов`язань по вказаному кредитному договору, включаючи зобов`язання повернути суму виданого кредиту, сплатити суми відсотків за кредитним договором, комісій, неустойки, будь-яких інших платежів, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати у повному обсязі збитки, заподіянні невиконанням або неналежним виконанням умов кредитного договору. Предметом іпотеки є кв. АДРЕСА_1 .

Позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором та надав кредит в обумовленій кредитним договором сумі, що підтверджується меморіальним ордером №CFL/595276 від 08 серпня 2008 року та виписками по рахунку.

У зв`язку із неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, порушенням графіку погашення кредиту у серпні 2009 року Банк звернувся до суду із позовом до боржника і поручителів , в якому просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за Банком права власності на іпотечне майно, вартістю 278 685 грн., стягнути непокриту іпотекою різницю заборгованості солідарно з відповідачів у сумі 63 103, 02 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 20 лютого 2011, справа № 2-943/2010 стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь Банку 342 887, 13 грн. заборгованості за кредитним договором. Звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ПАТ «МетаБанк» права власності на квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 278 685 грн. (т.2, а.с.93-94).

Рішення реєстратора ОП «ЗМБТІ» від 14 грудня 2010 року реєстр № 26027234, номер запису 3670 в книзі 18, на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2010 року справа № 2-943/2010, припинено право власності відповідачів по справі на предмет іпотеки та проведено державну реєстрацію за ПАТ «МетаБанк» право власності на квартиру АДРЕСА_1 (т.2, а.с.95).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 жовтня 2011 року рішення суду першої інстанції від 20 жовтня 2010 року і ухвалу апеляційної інстанції від 20 січня 2011 року скасовані, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 16 січня 2014 року у справі №2-4585/11 за позовом ПАТ «МетаБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 стягнено з відповідачів на користь позивача за кредитним договором № 08А від 08 серпня 2008 року прострочену заборгованість по відсоткам в сумі 63731,53 грн. та пеню 29 872, 53 грн., а всього 93 604, 06 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (т.2, а.с. 109-113).

Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 15 вересня 2016 року №2-4585/11 здійснено поворот виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2010 року № 2-943/2010, яким звернено стягнення на предмет іпотеки, шляхом скасування рішення реєстратора ОП «ЗМБТІ» від 14 грудня 2010 року реєстраційний № 26027234, номер запису 3670 в книзі 18, про державну реєстрацію за АТ «МетаБанк» права власності на квартиру АДРЕСА_1 (т.1, а.с.121-122).

Всупереч взятим на себе договірним зобов`язанням, ОСОБА_1 кредит та проценти не сплачувала.

26 березня 2018 року у відповідності до п. 3.1 Кредитного договору позивач прийняв рішення про наближення строків дії кредитного договору та дострокове погашення суми кредиту та заборгованості за відсотками та іншими платежами.

03 квітня 2018 року відповідачам були направлені повідомлення від 30 березня 2018 року за №10/836 ОСОБА_4 , №10/837 за ОСОБА_1 , за №10/838 ОСОБА_2 , за №10/839 ОСОБА_3 про дострокове повернення кредиту протягом 10 календарних днів з моменту відправлення цього повідомлення (т.1, а.с.28-31).

Оскільки відповідачами заборгованість у встановлений строк сплачена не була, то у позивача відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України виникло право на стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором з належними відсотками та штрафними санкціями.

У доданому до позовної заяви розрахунку визначена заборгованість за кредитним договором станом на 16 квітня 2018 року на загальну суму 836 418,59 грн., із яких за основним боргом у розмірі 248 309, 87 грн., заборгованість за відсотками з 01 травня 2015 року по 16 квітня 2018 року у розмірі 120 062, 05 грн.; пеня за несвоєчасне погашення основного боргу з 01 травня 2017 року по 16 квітня 2018 року у розмірі 59 910, 20 грн.; пеня за несвоєчасне погашення відсотків 01 травня 2017 року по 16 квітня 2018 року у розмірі 247 541,03 грн.; сума інфляційних втрат з 01 травня 2015 року по 31 березня 2018 року у розмірі 127 656,16 грн.; 3% річних від простроченої суми з 01 травня 2015 року по 31 березня 2018 року у розмірі 32 939, 28 грн. (т.1, а.с.8-10).

Під час розгляду справи у суді першої інстанції в процесі примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості за іншим кредитним договором, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «ТАСкомбанк», відбулися електронні торги з реалізації нерухомого майна, яким забезпечені кредитні зобов`язання ОСОБА_1 за спірним кредитним договором, виручені від продажу кошти частково були направлені на погашення заборгованості перед ПАТ «ТАСкомбанк», а решта коштів у розмірі 146 003, 42 грн. 13.03.2020 була направлена на погашення кредитної заборгованості перед АТ «МетаБанк», які були спрямовані: 25 941, 37 грн. на погашення тіла кредиту, 120 062, 05 грн.- на погашення відсотків (т.3, а.с.221-223).

09.04.2020 на погашення тіла кредиту на рахунок ОСОБА_1 зараховано 3 000 грн., (т.3, а.с.222).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позов заявлено в межах строків позовної давності та погодився із наданим Банком розрахунком , зазначивши про те, що відповідачами не надано доказів сплати заборгованості за кредитом, стягнув на користь Банку усю суму боргу у солідарному порядку, розмір якої станом на 16 квітня 2018 року становив 836 418,59 грн.

Проте суд першої інстанції не врахував, що у лютому-березні 2020 року в процесі виконання судового рішення в іншій справі про стягнення заборгованості перед іншим кредитором відбулися електронні торги з реалізації предмету іпотеки, яким були забезпечені кредитні зобов`язання за спірним кредитним договором, виручені від продажу кошти у загальному розмірі 146 003, 42 грн. були спрямовані на погашення кредитної заборгованості перед АТ «МетаБанк». Станом на час ухвалення оскаржуваного рішення заборгованість за тілом кредиту становила 219 368, 50 грн., за відсотками вся заборгованість була повністю погашена.

Зважаючи на те, що станом на день ухвалення оскаржуваного рішення позичальник ОСОБА_1 не мала заборгованості за відсотками, а заборгованість за тілом кредиту була частково погашена за рахунок коштів, виручених від продажу іпотечного майна, висновки суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Банку в частині розміру заборгованості за тілом кредиту і за відсотками є таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Ухвалюючи рішення про стягнення на користь Банку пені за несвоєчасне погашення відсотків на суму 247 541, 03 грн., суд першої інстанції не звернув уваги на те, що розмір пені більше, ніж вдвічі перевищував заборгованість за відсотками на суму 120 062,05 грн.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 ЦК України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Зважаючи на те, що на час ухвалення оскаржуваного рішення ОСОБА_1 не мала заборгованості за відсотками, на думку колегії, суд першої інстанції безпідставно стягнув на користь Банку 247 541,03 грн. пені за порушення строків погашення відсотків.

Підсумовуючи викладене, можна дійти висновку, що з ОСОБА_1 на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту на суму 219 368, 50 грн., пеня за несвоєчасне погашення основного боргу у розмірі 59 910, 20 грн., інфляційні втрати згідно ст.625 ЦК України на суму 127 656, 16 грн., 3% річних на суму 32 939, 28 грн., а всього 439 974,14 грн.

Судом порушені норми матеріального права і при вирішенні позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості з поручителя.

Відповідно до статі 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Стаття 554 ЦК України передбачає, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України ( в редакції закону на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4 ст. 559 ЦК України) застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Частиною 2 ст.1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Керуючись положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України, необхідно зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Сторони кредитного договору встановили, що основне зобов`язання позичальник виконує через окремі зобов`язання з внесення щомісячних платежів у відповідності до графіку, наведеному у додатку №1 до договору, не пізніше 8 числа кожного місяця протягом строку кредитування.

Тому передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, строк пред`явлення вимог до поручителя про повернення заборгованості за платежами, які позичальник був зобов`язаний згідно з умовами кредитних договорів вносити періодично, слід обчислювати з моменту настання терміну погашення кожного чергового платежу. Іншими словами, за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України у зазначеній редакції порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після спливу шести місяців з моменту настання терміну погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання терміну виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги через припинення поруки за відповідною частиною основного зобов`язання (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (пункт 84), від 3 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11 (пункт 63)).

Отже, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов`язань за основним договором або до припинення всіх зобов`язань поручителя за договором поруки, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин, про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 24 вересня 2014?року у справі № 6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц, а також висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у пункті 60 постанови від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11).

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

Вказаної вимоги суд першої інстанції не врахував, натомість вважав, що внаслідок неналежного виконання позичальником умов кредитного договору, ОСОБА_2 як поручитель має нести відповідальність перед позивачем за виконання всіх прострочених частин основного зобов`язання, визначених періодичними платежами. Питання про те, чи сплив щодо частини таких платежів строк, який визначений частиною четвертою статті 559 ЦК України у вказаній редакції і який застосовується незалежно від доводів сторін, суд першої інстанції на підставі наявних у справі доказів не дослідив у зв`язку з чим прийшов до помилкових висновків.

Із аналізу наданого Банком розрахунку заборгованості можна зробити висновок про те, що порука ОСОБА_2 за щомісячними платежами, строк виконання яких настав до 08.11.2017, у відповідності до ст.559 ч.4 ЦК України припинилася, оскільки з відповідним позовом Банк звернувся до суду у травні 2018 року. Отже вимоги Банку про стягнення з поручителя заборгованості за тілом кредиту, яка підлягала сплаті до 08.11.2017 на загальну суму 86 581,87 грн. задоволенню не підлягають у зв`язку із припиненням поруки, а тому розмір заборгованості за тілом кредиту, що підлягає стягненню з поручителя як солідарного з позичальником боржника підлягає відповідному зменшенню і становить 132 786, 63 грн. В межах строку дії поруки розмір пені, нарахованої на тіло кредиту з 08.11.2017 по 08.04.2018, становить 23 379,06 грн. інфляційні втрати 24 656,71 грн., 3% річних 4 557, 48 грн. Загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з поручителя, становить 185 379, 88 грн.

Аналіз фактичних обставин справи і зібраних у справі доказів свідчить про те, що судом першої інстанції порушені норми матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення на підставі стю.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову. З ОСОБА_1 на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту на суму 219 368, 50 грн., пеня за несвоєчасне погашення основного боргу у розмірі 59 910, 20 грн., інфляційні втрати згідно ст.625 ЦК України на суму 127 656, 16 грн., 3% річних на суму 32 939, 28 грн., а всього 439 974,14 грн. З поручителя ОСОБА_2 як солідарного з ОСОБА_1 боржника підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту на суму 132 786, 63 грн., пеня, нарахована на тіло кредиту з 08.11.2017 по 08.04.2018, у розмірі 23 379,06 грн. інфляційні втрати 24 656,71 грн., 3% річних 4 557, 48 грн., а всього 185 379, 88 грн.

В задоволені решти позовних вимог Банку слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги про пропуск Банком строку позовної давності, неправомірність нарахування відсотків після 2009 у зв`язку із пред`явлення вимоги про повернення всієї суми позики, є неспроможними.

Позов пред`явлено в межах строків позовної давності, оскільки після ухвалення у січні 2014 року апеляційним судом рішення про відмову у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки і про стягнення простроченої заборгованості за кредитом на поточний рахунок позичальника протягом лютого 2014 березня 2016 щомісячно надходили кошти на погашення кредитної заборгованості, що підтверджується витягом із поточного рахунку позичальника. Та обставина, що відповідний запис в Єдиному державному реєстрі про набуття Банком права власності на предмет іпотеки був скасований тільки у вересні 2016 в порядку повороту виконання судового рішення не є достатньою підставою для висновку про припинення права банку нараховувати передбачені договором проценти і неустойку. Банк правомірно продовжував нарахування відсотків за кредитом до квітня 2018 року, оскільки вищевказаним судовим рішенням було встановлено безпідставність вимог Банку, заявлених у 2009 році, про дострокове стягнення заборгованості за ч.2 ст.1050 ЦК України і звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з нормами ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги та часткове задоволення позовних вимог АТ «МетаБанк», з урахуванням взаємозаліку частково сплаченого судового збору за апеляційну скаргу ОСОБА_1 , судовий збір який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АИ «МетаБанк» складає 5513,87 гривень, а з ОСОБА_2 на користь АТ «МетаБанк» - 2780,69 гривень.

Керуючись ст. ст.374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 2021 року у цій справі скасувати.

Позов Акціонерного товариства «МетаБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована адреса місця проживання АДРЕСА_2 , на користь Акціонерного товариства «МетаБанк» (, м. Запоріжжя, пр. Металургів, 30) заборгованість за кредитним договором № 08А від 08.08.2008 у розмірі 439 974,14 грн. (чотириста тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят чотири гривні 14 коп.), що складається із заборгованості по кредиту в сумі 219 368, 50 грн., пені за несвоєчасне погашення основного боргу у розмірі 59 910, 20 грн., інфляційні втрати згідно ст.625 ЦК України на суму 127 656, 16 грн., 3% річних на суму 32 939, 28 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована адреса місця проживання АДРЕСА_2 , як солідарного з ОСОБА_1 боржника на користь Акціонерного товариства «МетаБанк» (, м. Запоріжжя, пр. Металургів, 30) заборгованість за кредитним договором № 08А від 08.08.2008 у розмірі 185 379, 88 грн. (сто вісімдесят п`ять тисяч триста сімдесят дев`ять гривень 88 коп.), із яких заборгованість за тілом кредиту на суму 132 786, 63 грн., пеня, нарахована на тіло кредиту з 08.11.2017 по 08.04.2018, у розмірі 23 379,06 грн. інфляційні втрати 24 656,71 грн., 3% річних 4 557, 48 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована адреса місця проживання АДРЕСА_2 , на користь Акціонерного товариства «МетаБанк» (, м. Запоріжжя, пр. Металургів, 30) судовий збір в розмірі 5513,87 гривень (п`ять тисяч п`ятсот тринадцять гривень 87 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована адреса місця проживання АДРЕСА_2 , як солідарного з ОСОБА_1 боржника на користь Акціонерного товариства «МетаБанк» (, м. Запоріжжя, пр. Металургів, 30) судовий збір в розмірі 2780,69 гривень ( дві тисячі сімсот вісімдесят гривень 69 гривень).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 17 листопада 2021 року.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.В.Крилова