СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. №759/7268/21

пр. №2/759/4205/21

29 липня 2021 року

Святошинський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Горбенко Н.О., за участі секретаря - Савіцькій Л.Д., представника позивача - ОСОБА_1 , представник відповідача - ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування завданої моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в квітні 2021 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 18.08.2020р. за адресою: АДРЕСА_1 , позивач ОСОБА_4 з дружиною ОСОБА_5 в`їжджаючи на власному автомобілі до прилеглої території багатоквартирного житлового будинку, де вони мешкають, зустріли компанію молодих людей, які на той момент відпочивали на території для руху транспортних засобі на прибудинковій території зазначеного багатоквартирного житлового будинку і зазначена компанія унеможливила подальший рух транспортного засобу позивача, в зв`язку з чим позивач посигналив, що не сподобалось компанії та молоді люди та відповідач, який був серед них, виказували погрози завдати фізичну шкоду життю та здоров`ю позивача, принижував честь та гідність позивача та його дружини, чим позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягала у доведені позивача до душевних переживань, страху за своє здоров`я та життя, здоров`я та життя дружини, також переживанням з приводу погроз відповідача знищити майно. В зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідача 150 000,00 грн. в якості компенсації завданої моральної шкоди та 25 000,00 грн. витрат на правову допомогу.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити.

Представник відповідача, заперечуючи проти позову, надав суду відзив, який підтримав в судовому засіданні. Вказує, що відповідач не порушував громадський порядок, не висловлювався нецензурно в бік позивача та не погрожував його фізичною розправою, про складення щодо нього адміністративного протоколу за ст.173 КУпАП йому стало відомо лише 12.11.2020р., під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не знайшов свого підтвердження факт вчинення відповідачем правопорушення.

Вислухавши представників сторін, свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , дослідивши письмові докази, відеозапис, судом встановлено обставини справи та відповідні їм правовідносини.

У відповідності до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вимогами ст. ст. 15, 275 ЦК України передбачено право особи на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. У відповідності до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

В силу ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як слідує із роз`яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995 р. №4 (із наступними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У відповідності до роз`яснень п. 5 та п. 9 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом установлено, що 18.08.2020р. за адресою: АДРЕСА_1 мав місце конфлікт між позивач та відповідачем, в зв`язку за вказаної адресою здійснив виїзд патруль Управління патрульної поліції України в м. Києві (а.с.13).

20.08.2020р. в Святошинському управлінні було зареєстровано в Єдиному обліку №58383 заяву гр-на ОСОБА_4 про те, що 18.08.2020 р. по АДРЕСА_1 невідомий чоловік погрожував фізичною розправою та знищення майна.

Згідно довідки «Про проведення перевірки» від 29.08.2020р. заяву гр-на ОСОБА_4 розглянуто, в зв`язку з відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення вказана подія не внесена до ЄРДР. (а.с.13)

Відповідно до листа Святошинського управління поліції ГУ НП у м.Києві від 12.11.2020р. було встановлено, що до вказаної події був причетний гр. ОСОБА_3 , в діях якого вбачались ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173 КУпАП (дрібне хуліганство), в подальшому відносно гр. ОСОБА_3 було складено адміністративний протокол за ст.173 КУпАП (ВАБ №377503) (а.с. 18).

Жоден з вищенаведених документів не є доказом вчинення ОСОБА_3 протиправної поведінки щодо позивача та завдання внаслідок таких дій моральної шкоди.

У відповідності до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Главою 5 Цивільного-процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обов`язок доказування і подання доказів. У силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, враховуючи доводи сторін, суд вважає, що факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру ним не довдено, отже підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. Беручи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до п.1 ч. 2ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі відмови у задоволенні позову на позивача. Тому, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст.82, 89, 141, ЦПК України, ст.ст. 15, 275, 1167 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування завданої моральної шкоди - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Н.О. Горбенко