Провадження № 2/760/2341/21
Справа № 760/8578/20
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.11.2021 м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Зуєвич Л.Л.,

за участю: секретаря судового засідання - Кушніра Р.С.;

представника позивача - Каплі А.С. (ордер від 01.04.2020);

представника Страхової компанії - Пешкова О.О. (довіреність від 30.12.2020);

представника ОСОБА_1 - Морозової Т.В. (ордер від 25.09.20320),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 /далі - ОСОБА_2 / (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; адреса представника: АДРЕСА_2 ) до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» /далі - Страхова компанія/ (; адреса: 03038, м. Київ, вул. І.Федорова, 37 «А»), ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / (РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_3 ; адреса представника: АДРЕСА_4 ), про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

06.04.2020 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 01.04.2020, за підписом представника позивача - адвоката Каплі А.С. (діє на підставі ордеру), в якій позивач просив:

- стягнути з Страхової компанії на користь позивача залишок страхового відшкодування - 42 319,49 грн, 3% річних - 1 217,00 грн, пеню - 12 397,72 грн, інфляційне нарахування на суму боргу - 207,14 грн, що разом становить - 56 141,35 грн;

- стягнути з ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди і лімітом відповідальності страховика - 61 071, 69 грн, моральну шкоду - 10 000,00 грн, витрати на оренду транспортного засобу - 58 300,00 грн, витрати на проведення звіту № 01/01-19 від 09.01.2019 - 1 500,00 грн, витрати на проведення експертного дослідження № 3/19 від 18.01.2019 - 7 000,00 грн, що разом становить - 137 871,69 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.04.2020 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Жовноватюк В.С.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 13.04.2020 вказану позовну заяву прийнято до провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 10.12.2020 у справі призначалась автотоварознавча експертиза для визначення коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу «ХЮНДАЙ» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 станом на 29.12.2018, провадження у справі зупинялось на час проведення експертизи.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Солом`янського районного суду міста Києва № 300 від 05.02.2021 у зв`язку з перебуванням головуючого судді Жовноватюк В.С. у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л.

25.03.2021 дана справа надійшла до Солом`янського районного суду міста Києва з супровідним листом Святошинського районного суду міста Києва від 24.03.2021, оскільки матеріали справи помилково були надіслані Київським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром на адресу вказаного суду.

У зв`язку з вказаною обставиною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 05.04.2021 поновлено провадження у даній справі, яку призначено до розгляду у судовому засіданні на 05.07.2021 (з урахуванням ухвали суду про виправлення описки від 25.05.2021).

05.07.2021 до суду від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій позивач просить стягнути:

- з відповідача-1 (Страхової компанії) на користь позивача залишок страхового відшкодування - 47 218,39 грн, 3% - 143,55 грн, пеню - 6 050,37 грн, інфляційне нарахування на суму боргу - 5 817,26 грн, що разом становить - 59 229,57 грн;

- з відповідача-2 ( ОСОБА_1 ) на користь позивача різницю між фактичним розміром шкоди і лімітом відповідальності страховика - 56 172,79 грн, моральну шкоду - 10 000,00 грн, витрати на оренду транспортного засобу - 58 300,00 грн, витрати на проведення звіту № 01/01-19 від 09.01.2019 - 1 500,00 грн, витрати на проведення експортного дослідження № 3/19 від 18.01.2019 - 7 000,00 грн, що разом становить - 132 972,79 грн.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 05.07.2021 розгляд справи було відкладено на 21.09.2021.

У судовому засіданні 21.09.2021 розгляд справи було перенесено на 16.11.2021.

У судове зсідання 16.11.2021 з`явились всі учасники провадження, яким оголошувався склад суду та роз`яснювалось право на відвід. Відводів складу суду не заявлено.

У судовому засіданні 16.11.2021 учасники провадження підтримали доводи та вимоги викладені в їхніх письмових заявах, поданих до суду.

Щодо доводів позивача

Обґрунтування позовних вимог позивача (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) зводяться до наступного.

29.12.2018 року о 17.30 водій ОСОБА_1 (далі - відповідач - 2), керуючи автомобілем марки CHEVROLET LACETTI реєстраційний номер НОМЕР_4 , рухаючись на 22 км автодороги М-05 сполученням «Київ-Одеса» в лівій смузі руху, під час повороту праворуч на АЗС «БРСМ» проявив неуважність, не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, не надав перевагу в русі автомобілю HYUNDAI SONATA реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався в правій смузі, що призвело до зіткнення; при зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Автомобіль марки HYUNDAI SONATA реєстраційний номер НОМЕР_3 належить ОСОБА_2 (далі - позивач) на праві власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 .

Відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду №369/15397/19 від 17.01.2020, що набрала законної сили, ОСОБА_1 визнано винним в дорожньо-транспортній пригоді, провадження по справі закрито на підставі п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням строків накладення до адміністративного стягнення.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу CHEVROLET LACETTI реєстраційний номер НОМЕР_4 на момент ДТП була застрахована за полісом обов`язкового страхування власника наземного транспортного засобу № НОМЕР_6 в ПАТ СК «Українська страхова група» зі встановленим лімітом 100 000,00 грн та договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 97-0197-18-00028 від 16.02.2018 з лімітом відповідальності за майнову шкоду 200 000,00 грн.

ПАТ СК «Українська страхова група» відшкодувала позивачу завдані збитки в розмірі 57 680, 51 грн, що включає 8 850,41 грн вартість ПДВ.

Відповідно до висновку судового експерта №СЕ-19/111-21/2463-АВ від 17.03.2021 коефіцієнт фізичного зносу КТЗ марки HYUNDAI SONATA реєстраційний номер НОМЕР_3 станом на 29.12.2018 становить 0,54.

Тобто, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу по наряду - замовлення № 85 від 19.02.2021 має наступний вигляд = 11 009,46 (вартість робіт) + 13 662,33 (вартість матеріалів) + 136 399,9 (вартість запасних частин) * (1-0,54) = 87 415,74 без ПДВ, 87 415,74 * 1,2 = 104 898,90 з ПДВ.

Отже, вартість відновлювального ремонту КТЗ марки HYUNDAI SONATA реєстраційний номер НОМЕР_3 враховуючи акт виконаних робіт з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 104 898,90 грн з ПДВ

При цьому позивач вважає, що страховиком було визнано сплата потерпілому вартості відновлювального ремонту з урахуванням ПДВ і до моменту звернення позивача до суду сплачено ПДВ в сумі 8 850,41 грн.

Отже, позивач вважає, що залишок боргу, що має бути стягнено зі страховика складає 47 218,39 грн (104 898,90 грн - 57 680,51 грн).

З огляду на приписи п.п. 22.1, 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 979 Цивільного кодексу України, оскільки відповідач-1 не відшкодував страхове відшкодування в повному обсязі розрахунок пені, на думку позивача має обраховуватися починаючи з 05.07.2020 по 05.07.2021 тобто за останні 12 місяців та складає 6 050,37 грн.

З урахуванням наведеної суми заборгованості, позивач в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України надав розрахунок та просив стягнути з відповідача-1 також 3% річних та інфляційне збільшення боргу за період 17.04.2019 по 05.07.2021, а саме: 3 % річних - у сумі 3 143,55 грн, втрати від інфляції - 5 817,26 грн.

Вказуючи, що фактично позивачем понесено витрати на ремонт автомобіля HYUNDAI SONATA реєстраційний номер НОМЕР_3 в розмірі 161 071,69 грн, що підтверджується замовленням № 85 від 19.02.2019 та квитанцією до прибуткового касового ордеру № 24 від 19.02.2019 позивач також звертає увагу на наступне.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним 11 розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до п. 11.3 розділу 11 договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 97-0197-18-00028 від 16.02.2018 страховик при визначенні розміру страхового відшкодування повинен враховувати вартість відновлювального 3 ремонту зносу деталей, які замінюються при ремонті (відновленні).

Отже, на думку позивача, розрахунок залишкової суми матеріального збитку, що має бути стягнений з Відповідача -2 має наступний вигляд:

161 071,69 грн. (фактична вартість ремонту автомобіля відповідно до акту виконаних робіт) - 104 898,90 грн (відновлювальний ремонт з урахуванням зносу деталей, що підлягає стягненню зі страховика) = 56 172, 79 грн.

Вказана матеріальна шкода заподіяла позивачу душевні та психологічні страждання та переживання, яких вона зазнала у зв`язку зі знищенням та пошкодженням її майна; в порушенні цивільних прав, нормального ритму життя. Позивач вважає, що сума в розмірі 10 000,00 грн є достатньою для відшкодування моральної шкоди в порядку ст. 23 ЦК України.

Крім того, позивач зазначає, що внаслідок ДТП вона була позбавлена права експлуатувати свій транспортний засіб, внаслідок чого була вимушена орендувати інший транспортний засіб. Відповідно до договору оренди транспортного засобу від 30 грудня 2018 року позивач орендувала транспортний засіб Мазда 6 реєстраційний номер НОМЕР_7 строком на пів року, де вартість оренди в день становила 1 100 грн. Кошти в розмірі 58 300,00 грн були сплачені 26.02.2019 р відповідно до розписки ОСОБА_4 . Вказана сума підлягає стягненню з відповідача-2.

Окрім іншого, позивач зазначає, що нею бути понесені витрати на проведення звіту № 01-19 від 09.01.2019 в розмірі 1 500,00 грн. Витрати на проведення експертного дослідження № 3/19 від 18.01.2019 в розмірі 7 000,00 грн.

Такі витрати позивач просить стягнути на її користь з відповідача-2.

Щодо правової позиції Страхової компанії

У відзивах на позов Страхова компанія звертає увагу на наступне.

Враховуючи висновок експерта № СЕ-19/111-21/2463-АВ від 17 березня 2021 та звіт № 031/У/2020 від 31 січня 2020 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Хюндай», державний реєстраційний № НОМЕР_3 з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу 0,54 складає 58 879,18 грн без ПДВ.

Отже, на думку, Страхової компанії, розрахунок суми страхового відшкодування має наступний вигляд:

-58 879,18 грн - 57 680,51 грн = 1 198,67 грн., де:

-58 879,18 грн - вартість відновлювального ремонту ТЗ з урахуванням значення коефіцієнт фізичного зносу 0,54 без ПДВ,

-57 680,51 грн. - раніше сплачене страхове відшкодування.

Отже, позивач вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ «СК «Українська страхова група» не можуть перевищувати 1 198,67 грн, а тому позовні вимоги безпідставні та необгрунтовані.

Крім того, Страховою компанією звертається увага на те, що в процесі розгляду даної справи при доказуванні свої позиції у ПАТ «СК «Українська страхова група» виникла необхідність щодо проведення судової експертизи.

Оплата вказаної експертизи ПАТ «СК «Українська страхова група» підтверджується платіжним дорученням № 3465 від 19.02.2021 на суму 1 015,20 грн. та рахунком № 154/Кіеv21 від 21.01.2021.

З огляду на вказане Страхова компанія ставить перед судом питання про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «СК «Українська страхова група» судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме з проведенням по справі судової експертизи в розмірі 1 015,20 грн.

Щодо правової позиції ОСОБА_1 .

Як зазначає відповідач-2 у своїх відзивах, 16.02.2018 із страховиком - приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група», укладено два договори страхування, а саме:

-поліс № АК/8250608 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, із страховою сумою за майнову шкоду 100 000.00 (сто тисяч)гривень;

-договір добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 97-0197-18-00028 від 16.02.2018, із страховою сумою за майнову шкоду 200 000,00гривень.

Ці обставини свідчать про те, що саме у ПрАТ «СК «Українська страхова група» виник обов`язок відшкодувати Позивачці матеріальну шкоду в розмірі до 300 000,00 гривень. Тоді як у Відповідача 2 зобов`язання відшкодувати позивачці частину матеріальної шкоди - не виникало через достатність ліміту відповідальності.

Отже, відповідач-2 вважає, що підстави для стягнення з нього матеріальної шкоди відсутні.

Звертає увагу на те, що мотивувальна частина постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс 18) стосується відступлення від правового висновку, аналогічного тому, який викладено в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, що підтверджується усталеною практикою, сформованою Верховним Судом під час розгляду подібних спорів (постанови Верховного Суду від 29 липня 2020 року у справі № 276/752/16-ц (провадження № 61-14669св19), від 16 вересня 2020 року у справі № 715/1138/18 (провадження № 61- 12855св 19), від 05 листопада 2020 року у справі № 753/10416/17 (провадження №61 -14596св 19)).

Таким чином, вказує, що обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається виключно на страховика.

Відповідач-2 наголошує, що до якого саме виду збитків Позивачка відносить начебто здійснені нею витрати на оренду транспортного засобу у розмірі 58 300,00 гривень, у позовній заяві не зазначається.

Вказує, що до позовної заяви позивачкою надано договір оренди транспортного засобу від 30 грудня 2018 року, що не містить повних реквізитів сторін та не надає можливості навіть ідентифікувати особу орендодавця; розписку, без зазначення дати та місця її складання начебто ОСОБА_4 про отримання ним коштів нарочно.

Із відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, нами було встановлено єдину особу, зареєстровану за місцем видачі паспорту орендодавця ОСОБА_4 - ФОП ОСОБА_4 , але даний підприємець не має такого виду підприємницької діяльності, як надання в оренду й експлуатацію рухомого майна.

Отже, відповідач-2 вважає, що дана вимога не підтверджена належними, достовірними та допустимими доказами, а отже не підлягає задоволенню.

Щодо позиції позивачки про те, що внаслідок протиправних дій відповідача-2, їй було спричинено моральну шкоду, яка виразилася у моральних стражданнях та необхідності додаткових зусиль для налагодження звичного способу життя, відповідач-2 не погоджується.

Зазначає, що як видно із матеріалів справи, позивачкою ніяким чином та жодним доказом не доведено той факт, що нею докладались даткові зусилля для організації звичного способу життя. Позивачка навіть не вказує, який саме спосіб життя для неї є звичним й у чому полягала його вимушена зміна.

Крім вказаної підстави, позивачка не надала будь-яких доказів, що підтверджують душевні страждання, що були завдані в зв`язку з протиправною поведінкою у відношенні нього, також відсутні будь-які заключення лікарів стосовно стану здоров`я ОСОБА_2 .

Звертається увага на те, що на момент ДТП за кермом автомобіля позивачка не перебувала, керування здійснювалось ОСОБА_3 .

Враховуючи викладене, виходячи із засад розумності та справедливості, відповідач-2 вважає, що обґрунтованим та справедливим є розмір відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди, що підлягає стягненню з відповідача-2, який становить 5 000,00 грн.

Фактична обставини справи встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Матеріалами справи підтверджено, а учасниками провадження не заперечувалось, що 29.12.2018 о 17.30 водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки CHEVROLET LACETTI реєстраційний номер НОМЕР_4 , рухаючись на 22 км автодороги М-05 сполученням «Київ-Одеса» в лівій смузі руху, під час повороту праворуч на АЗС «БРСМ» проявив неуважність, не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, не надав перевагу в русі автомобілю HYUNDAI SONATA реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався в правій смузі, що призвело до зіткнення; при зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Автомобіль марки HYUNDAI SONATA реєстраційний номер НОМЕР_3 належить ОСОБА_2 на праві власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 .

Відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду № 369/15397/19 від 17.01.2020, що набрала законної сили, ОСОБА_1 визнано винним в дорожньо-транспортній пригоді, провадження по справі закрито на підставі п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням строків накладення до адміністративного стягнення.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу CHEVROLET LACETTI реєстраційний номер НОМЕР_4 на момент ДТП була застрахована за полісом обов`язкового страхування власника наземного транспортного засобу № НОМЕР_6 в ПАТ СК «Українська страхова група» зі встановленим лімітом 100 000,00 грн та договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 97-0197-18-00028 від 16.02.2018 з лімітом відповідальності за майнову шкоду 200 000,00 грн.

ПАТ СК «Українська страхова група» відшкодувала позивачу завдані збитки в розмірі 57 680,51 грн, що включає 8 850,41 грн вартість ПДВ.

Відповідно до висновку судового експерта № СЕ-19/111-21/2463-АВ від 17.03.2021 коефіцієнт фізичного зносу КТЗ марки HYUNDAI SONATA реєстраційний номер НОМЕР_3 станом на 29.12.2018 становить 0,54.

Позивач зазначає, що внаслідок ДТП вона зазнала моральної шкоди (розмір якої оцінює у 10 000,00 грн) та була позбавлена права експлуатувати свій транспортний засіб, внаслідок чого була вимушена орендувати інший транспортний засіб.

Відповідно до договору оренди транспортного засобу від 30.12.2018 позивач орендувала транспортний засіб Мазда 6 реєстраційний номер НОМЕР_7 строком на пів року, де вартість оренди в день становила 1 100 грн.

Кошти в розмірі 58 300,00 грн були сплачені 26.02.2019 відповідно до розписки ОСОБА_4 . Відповідну суму позивачка просить стягнути з відповідача-2, як винуватця ДТП.

Окрім іншого, позивач зазначає, що нею бути понесені витрати на проведення звіту № 01-19 від 09.01.2019 в розмірі 1 500,00 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача-2 витрати на проведення експертного дослідження № 3/19 від 18.01.2019 в розмірі 7 000,00 грн.

Застосовані судом норми права та мотиви суду

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Щодо вимог до Страхової компанії

Згідно з ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми у разі якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі сплати страхового відшкодування.

За змістом статей 9, 22-28, 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до пункту 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.09.2019 у справі № 545/425/17, від 11.03.2020 у справі № 754/5129/15-ц, від 19.07.2021 у справі № 206/3219/15-ц.

За загальними правилами доказування, визначеними ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/111-21/2463-АВ від 17.03.2021 коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу «Hyundai», державний реєстраційний № НОМЕР_3 станом на 29.12. 2018 становив 0,54.

Відповідно до звіту № 031/У/2020 від 31.01.2020 про оцінку вартості відновлювального ремонту HYUNDAI SONATA, реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок пошкодження у ДТП, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «ХІОНДАЙ», державний реєстраційний № НОМЕР_3 з урахуванням значення коефіцієнт фізичного зносу 0,6522 складає 48 830,09 грн, без ПДВ.

Враховуючи висновок експерта № СЕ-19/111-21/2463-АВ від 17.03.2021 та звіт № 031/У/2020 від 31.01.2020, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «ХЮНДАЙ», державний реєстраційний № НОМЕР_3 з урахуванням значення коефіцієнт фізичного зносу 0,54 складає 58 879,18 грн, без ПДВ.

Відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу деталей, які належать до заміни, визначаються за формулою: Сврз = Ср + См + Сс * (1 - Ез)

Застосування наявних в справі значень за вказаною формулою виглядає наступним чином:

Сврз = 4 578,00 + 13 101,74 + 89 564,00 * (1 - 0,54) = 58 879,18 грн.

Отже вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу деталей, які належать до заміни 58 879,18 грн.

При цьому матеріалами справи доведено, а сторонами у справі не заперечувалось, що раніше сплачене страхове відшкодування становить 57 680,51 грн.

У відзиві Страхова компанія наводила відповідний розрахунок та зазначала, що у будь-якому випадку позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ «СК «Українська страхова група» не можуть перевищувати 1 198,67 грн.

Разом з тим, позивач своїм правом щодо спростування такого розрахунки, надання контррозрахунку або нового розрахунку, в т.ч. щодо сум пені та нарахувань, передбачених ст. 625 ЦК України, позивач не скористався, наполягаючи на задоволенні позовних вимог, спрямованих до Страхової компанії саме у визначеному в заяві про зменшення позовних вимог розмірі.

Щодо доводів позивача про те, що страховиком було визнано сплату потерпілому вартості відновлювального ремонту з урахуванням ПДВ і до моменту звернення позивача до суду сплачено ПДВ в сумі 8 850,41 грн, то вони не можуть бути прийняті до уваги.

При цьому, суд зокрема, виходить з того, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 27.05.2019 у справі № 910/20107/17, визнання обставин учасниками справи має бути в заявах по суті справи під час розгляду спору в суді, позасудові заяви не є обставиною звільнення від доказування.

В цьому контексті ключовим питанням, яке постало перед судом, чи можна вважати вказівку Страховою компанією у своєму відзиві про те, що «у будь-якому випадку позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ «СК «Українська страхова група» не можуть перевищувати 1 198,67 грн» фактичним визнанням Страховою компанією позовних вимог в частини суми 1 198,67 грн залишку страхового відшкодування.

Проте, по-перше: Страхова компанія в кінцевому рахунку просила у задоволенні позовних вимог до неї відмовити повністю, тобто позов не визнала, по-друге: сам позивач увагу суду на визнання Страховою компанією суми 1 198,67 грн залишку страхового відшкодування не акцентував, тобто не вважав цю суму такою, що визнана Страховою компанією, розрахунки нарахувань пені, інфляційних та річних на таку суму не зробив.

З наведених підстав суд вважає заявлені позивачем до стягнення з Страхової компанії вимоги у розрахунку позивача, а саме: 47 218,39 грн - залишку страхового відшкодування необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

З підстав відмови у задоволенні 47 218,39 грн залишку страхового відшкодування, суд також у задоволенні вимог щодо стягнення з Страхової компанії 143,55 грн 3% річних, 6 050,37 грн пені та 5 817,26 грн інфляційних нарахувань на суму боргу, оскільки такі вимоги фактично є похідними від вимоги про стягнення 47 218,39 грн та розраховані позивачем саме виходячи з цієї суми.

З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог до Страхової компанії, суд в порядку ст. 141 ЦПК України покладає судові витрати Страхової компанії у вигляді оплати судової експертизи, яка призначалась у даній справі (у розмірі 1 015,20), на позивача.

Щодо вимог до ОСОБА_1 .

Щодо вимог позивача про стягнення з ОСОБА_1 , як винуватця ДТП на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди і лімітом відповідальності страховика у сумі 56 172,79 грн, суд зазначає наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц (провадження N 14-316цс18) викладену наступну правову позицію: відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом N 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону N 1961-IV).

Подібний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 16.02.2018 із страховиком - приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група", укладено два договори страхування, а саме:

-поліс № АК/8250608 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, із страховою сумою за майнову шкоду 100 000,00 грн;

-договір добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 97-0197-18-00028 від 16.02.2018, із страховою сумою за майнову шкоду 200 000,00 грн.

Отже суд вважає підставними доводи ОСОБА_1 про те, що у нього зобов`язання відшкодувати позивачці частину матеріальної шкоди не виникало через достатність ліміту відповідальності.

Щодо вимог позивача про стягнення з ОСОБА_1 , як винуватця ДТП, 10 000,00 грн моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

На думку суду, внаслідок пошкодження авто позивачка, як його власник, зазнала негативних емоцій, однак вони не мали характеру страждань чи приниження.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідні обставини встановлюються судом на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Судом досліджено, що позивачем не додано до матеріалів справи доказів на підтвердження розміру завданої йому моральної шкоди та на обґрунтування розміру такої шкоди, в тому числі будь-якої калькуляції чи порядку, яким чином позивач робив розрахунок заявленої до стягнення суми.

Оцінивши зміст наданих позивачем доводів в обґрунтування вимоги про стягнення з відповідачів моральної (немайнової) шкоди, суд відзначає, що саме лише посилання позивача на те, що йому було завдано таку шкоду, за відсутності при цьому належних та допустимих доказів на підтвердження її розміру, не може бути достатньою підставою для відшкодування позивачу моральної (немайнової) шкоди у визначеному ним розмірі.

Таким чином, враховуючи відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів завдання позивачу моральної (немайнової шкоди) шкоди у визначеному нею розмірі, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також позиції, викладеної з цього питання у відзиві ОСОБА_1 , суд доходить висновку про часткове задоволення вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 моральної шкоди, а саме в розмірі 5 000,00,00 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 витрат на оренду транспортного засобу у розмірі 58 300,00 грн, суд зазначає наступне.

За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною 4 статті 1193 ЦК України передбачено, що суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення.

Судом встановлено, що відповідно до договору оренди транспортного засобу від 30.12.2018 позивач орендувала транспортний засіб Мазда 6 реєстраційний номер НОМЕР_7 строком на пів року, де вартість оренди в день становила 1 100 грн, 26.02.2019 відповідно до розписки за таку оренду нею було в цілому сплачено 58 300,00 грн

Доводи ОСОБА_1 зводяться до того, що дана вимога не підтверджена належними, достовірними та допустимими доказами, оскільки надані позивачем договір оренди транспортного засобу та розписка, не містить повних реквізитів.

Доводів на спростування визначеного позивачем розміру оренди авто, необхідності такої оренди, зменшення розміру відшкодування оренди з огляду на матеріальне становище, ОСОБА_1 наведено не було.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем оспорювався чи визнавався недійсним.

При цьому, суд бере до уваги, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачка в ситуації, що склалася, мала правові підстави для оренди транспортного засобу, пошкодження належного їй на праві власності авто, вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя, при цьому ОСОБА_1 розмір, витрачений позивачем на оренду транспортного засобу не спростував, клопотання про зменшення такого розміру з огляду на матеріальне становище не заявив, з огляду на що відповідна вимога позивача підлягає задоволенню у заявленому нею розмірі.

Стосовно вимог позивача про стягнення з ОСОБА_1 понесених нею витрат на проведення звіту № 01-19 від 09.01.2019 в розмірі 1 500,00 грн та експертного дослідження № 3/19 від 18.01.2019 в розмірі 7 000,00 грн, то суд не вбачає підстав для їх задоволення з огляду на недоведення позивачем необхідності відповідних витрат та їх проведення.

Щодо витрат на правничу допомогу

У судовому засіданні 16.11.2021 представник позивача заявила клопотання про стягнення 46 500,00 грн правничої допомоги та додатково до раніше поданих доказів надала квитанцію від 16.11.2021 про сплату їй ОСОБА_2 гонорару у розмірі 13 000,00 грн, квитанцію від 28.09.2020 про сплату їй ОСОБА_2 гонорару у розмірі 3 000,00 грн та акт приймання-передачі наданих послуг від 16.11.2021 за договором про надання правової допомоги від 16.01.20196 та додаткової угоди до нього від 17.01.2019.

Представники Страхової компанії та ОСОБА_1 у судовому засіданні щодо вимог про стягнення 46 500,00 грн правничої допомоги заперечували, просили в задоволенні такої вимог відмовити повністю.

При цьому, зокрема, звернули увагу на те, що у розрахунок витрат з надання правової допомоги у даній справі представником ОСОБА_2 включено витрати на правову допомогу у адміністративній справі.

Згідно положень ч.ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) зазначено наступне:

«Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Разом із тим Велика Палата Верховного Суду вважає, що посилання представника позивачки, що документи по суті справи підписувалися та подавалися до суду безпосередньо ОСОБА_1 , що, на його думку, ставить під сумнів фактичні обсяги наданої правничої допомоги адвокатом Лісовським Р. А. не підтверджено, оскільки відповідачкою доведено реальність надання правничої допомоги.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18 та інших».

Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 19-20), дійсно, частина витрат, яка включена до розрахунку вартості наданих у справі юридичних послуг безпосередньо цієї справи не стосується.

З огляду на приписи п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, а також те, що при винесенні рішення по суті спору позовні вимоги було задоволено частково, то позивач у справі має право на відшкодування витрат на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, суд бере до уваги, що склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, суд враховує, що подані документи не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з відповідача, оскільки цей розмір має бути не лише доведений, документально обґрунтований, а й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Дослідивши опис наданих послуг, приймаючи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, відповідність запропонованої адвокатом правової позиці правовим висновкам суду, відображеним у рішенні, суд дійшов до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним із складністю справи та наданими адвокатом послугами, витраченим часом, обсягом цих послуг. Враховуючи викладене, визначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 46 500 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими та можуть становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Отже, зважаючи на заперечення відповідачів, складність справи, надані послуги, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на правову допомогу та стягнути на користь позивача 10 000,00 грн понесених нею витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору

Враховуючи, що судом встановлено, що спір у даній справі виник внаслідок неправомірних дій ОСОБА_1 , які зумовили необхідність звернення позивача з позовом до суду, суд покладає на нього обов`язок відшкодування судових витрат.

Щодо забезпечення позову

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 13.04.2020 у даній справі вжито заходів по забезпеченню позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб CHEVROLET LACETTI д.н.з. НОМЕР_4 , 2006 року випуску, який належить ОСОБА_1 .

Суд роз`яснює, що відповідно до ч.ч. 7-10 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», ОСОБА_1 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити частково.

У задоволенні позовних вимог до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_3 ; адреса представника: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; адреса представника: АДРЕСА_2 ) 5 000,00 грн (п`ять тисяч гривень) моральної шкоди, 58 300,00 грн (п`ятдесят вісім тисяч триста гривень) витрат на оренду транспортного засобу та 10 000,00 грн (десять тисяч гривень) витрат на правову допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; адреса представника: АДРЕСА_2 ) на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (; адреса: 03038, м. Київ, вул. І.Федорова, 37 «А») 1 015,20 грн (одну тисячу п`ятнадцять гривень двадцять копійок) витрат пов`язаних з проведенням судової експертизи у справі.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Суддя Л. Л. Зуєвич