Дата документу 04.08.2021 Справа № 333/2277/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/2277/21 Головуючий у 1 інстанції: Наумова І.Й.
провадження № 22-ц/807/2446/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2021 року про відмову у забезпеченні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за розпискою,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за розпискою у сумах 25 650,10 доларів США та 961,86 Євро. Разом з позовом позивач подала заяву про його забезпечення шляхом: накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать ОСОБА_2 , заборони відповідачу виїзду за Державний кордон України.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що, якщо судом не буде накладено арешт на майно та грошові кошти, що належать ОСОБА_2 , то відсутність вказаного забезпечення призведе до відчуження відповідачем майна та коштів, що, в свою чергу, призведе до того, що позивач не зможе виконати рішення суду про стягнення боргу за розпискою. Крім цього, якщо судом не буде заборонено ОСОБА_2 виїзд за кордон, вона може виїхати за Державний кордон України, що також унеможливить виконання рішення суду про стягнення боргу за розпискою.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду і постановити нову, якою задовольнити її заяву про забезпечення позову в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу, вказуючи, що суд безпідставно відмовив у забезпеченні позову у зв`язку з тим, що вона не вказала на конкретне майно та рахунки відповідача, про які їй невідомо, чим позбавляє її права забезпечити виконання рішення у випадку задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, хоча судова повістка спрямовувалась їй на вказану у позовній заяві адресу, але ані зворотне повідомлення про отримання повістки, ані повернення кореспонденції з повісткою з поштового органу до суду не відбулось.

Перевіркою ЕС встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована у цій системі та судова повістка доставлена у кабінет ЕС 28.05.2021р. о 23:02:29 та отримана 28.05.21 о 23:14:38 год., що є належним повідомленням відповідача про судове засідання 04.08.2021р. о 9.10 год.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 , яка підтримала свою скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заява позивача не містить належного обґрунтування того, що невжиття заходів забезпечення її позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у цій справі. Така заява ґрунтується тільки на припущеннях, оскільки позивачем не надано доказів наявності у відповідача будь-якого майна та відкритих рахунків, на яких зберігаються кошти, а також необгрунтованим є припущення щодо можливості відповідача виїхати за кордон.

Колегія суддів частково не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

З наданих виділених матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача коштів за договором позики, оформленим борговою розпискою, складеною відповідачем, за якою просить стягнути з відповідача істотні суми, а саме: 25 650,10 доларів США та 961,86 Євро.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

За приписами частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів,

наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову мо-

же призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач наголошувала на тому, що суми стягнення є істотними, а тому є доцільним забезпечити позов шляхом накладення арешту на будь-яке наявне у відповідача майно та кошти, оскільки у випадку їх відчуження рішення суду про стягнення таких сум не можна буде фактично виконати.

Колегія наголошує, що, оскільки предметом спору є стягнення боргу, розмір якого на день звернення з позовом становить 25 650,10 доларів США та 961,86 Євро., то вбача-

ється, що обраний позивачем вид забезпечення позову - накладення арешту на майно, що належить відповідачу на праві власності, та кошти, які перебувають на рахунках у фінансових установах, є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Отже, зазначений у заяві про забезпечення позову вид забезпечення у вигляді арешту майна та коштів знаходиться у прямому зв`язку із предметом спору, і невжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог позивача, забезпечення збалансованості інтересів сторін, призведе до порушення майнових прав позивача неотримання стягуваних сум у випадку задоволення позову.

При цьому обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. До того ж, арешт обмежується лише сумою стягнення.

Апеляційний суд дійшов висновку, що вжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту майна та грошових коштів відповідача є гарантією реального виконання рішення суду та не є порушенням прав відповідача щодо володіння та користування своїм майном, оскільки такі заходи не породжують юридичних наслідків для списання коштів з рахунків відповідача і щодо відчуження майна до моменту вступу рішення у даній справі в силу та виникнення у відповідача обов`язку з його виконання.

Що стосується не зазначення позивачем конкретного майна та рахунків відповідача, то колегія з цього приводу вказує, що така інформація є конфіденційною та не завжди є відомою учасникам справи, але це не може позбавляти їх права на забезпечення їх позовних вимог.

У разі, якщо позивачу невідомо про будь-яке майно боржника та наявність у нього рахунків у фінансових установах, то суд може накласти арешт без їх конкретизації, враховуючи, що майно і кошти боржника в силу положень ЗУ «Про виконавче провадження» мають бути виявлені Державною виконавчою службою або приватним виконавцем в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результа-

тами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або ча-

стково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення пов-

ністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки оскаржувана ухвала в частині відмови в забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та кошти відповідача суперечить вимогам п. 1 ч. 1 статті 150 ЦПК України та матеріалам справи, то її в цій частині не можна визнати такою, що відповідає вимогам закону, а тому на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України вона підлягає скасуванню, а заява ОСОБА_1 про забезпечення позову в цій частині задоволенню частково.

В частині відмови судом в задоволенні клопотання заявниці щодо заборони ОСОБА_2 виїздити за Державний кордон України, то такі заходи цивільно-процесуальних законом не передбачені як заходи забезпечення позову, а є заходами примусового характеру на стадії примусового виконання судового рішення, а доти свободу пересування відповідача обмежено бути не може.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2021 року скасувати в частині відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно відповідача та задовольнити заяву в цій частині.

Накласти арешт на належне ОСОБА_2 майно (рухоме і нерухоме) та належні їй грошові кошти в межах суми заявлених позовних вимог в розмірі 25 650,10 доларів США та 961,86 Євро, що знаходяться (обліковуються) у банківських установах на території України на рахунках, що будуть виявлені Державною виконавчою службою або приватним виконавцем в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову, крім рахунків зі спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 157 ЦПК України, ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення, незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Стягувач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Боржник: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Строк пред`явлення до виконання до "04" серпня 2024 року.

Копію ухвали направити учасникам справи в порядку, передбаченому ст. 272 ЦПК України, для відома та виконання.

Повний текст постанови складений 06 серпня 2021 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.