справа № 753/3839/21
головуючий у суді І інстанції Комаревцева Л.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 серпня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів і відшкодування додаткових витрат на дітей,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів і відшкодування додаткових витрат на дітей.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що між ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) та ОСОБА_2 (далі - відповідач, ОСОБА_2 ) 21 серпня 1999 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Одеської міськради, актовий запис № 718 був зареєстрований шлюб.

В шлюбі народились діти, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_2 .

Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано на підставі рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 серпня 2019 року по справі № 753/13874/19.

Позивач зазначала, що відповідач з моменту фактичного припинення сімейних відносин надає матеріальну допомогу близько 50 000 грн на місяць на утримання дітей, проте такі виплати нерегулярні.

Вказувала, що на утримання спільних з відповідачем дітей на місяць витрачає приблизно 46 743 грн, однак відповідач в даний час не солідарно розділяє з позивачем витрати на утримання дітей.

Позивач також вказувала, що дохід відповідача є значним та забезпечує йому достатній рівень життя. Відповідно до інформації, отриманої з сервісу "Електронний кабінет водія" у власності відповідача перебуває два транспортних засоби: HYUNDAI GRANDEUR та КІА MAGENTIS, один з яких був придбаний в 2021 році.

Тому, просила суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання спільних дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі, в розмірі 23350 грн на одну дитину (разом на двох дітей 46700 грн) щомісячно. Стягнути з ОСОБА_2 додаткові витрати на користь ОСОБА_1 на утримання дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 10 000 грн щомісячно.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 22 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів і відшкодування додаткових витрат на дітей задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання двох дітей у твердій грошовій сумі на кожного по 7000 грн починаючи з 22 лютого 2021року до досягнення дітьми повнолітня. Розподілено судові витрати.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що судом першої інстанції не враховано розбіжності, які є у відзиві відповідача та реальному житті (наведені у відповіді на відзив), відповідач є підприємцем, дохід від діяльності ФОП за період з 1 січня 2021 року по 3 березня 2021 року фактично два місяця, становить 15 725 тис. дол. США. Дохід від продажу авто становить 190 000 грн. Вважає, що відповідач має реальну змогу сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі, який заявлено у позові, оскільки успішно здійснює підприємницьку діяльність, інших утриманців немає.

Зазначає, що старший син ОСОБА_3 у наступному році складатиме ЗНО, що спричиняє додаткові витрати по підготовці до цих іспитів.

Крім того, обидва сини постійно потребують медичної допомоги, через встановлені діагнози, тому дотримуючись рекомендацій лікарів, позивач оплачує медичні препарати, аналізи, діагностику та інше, що необхідно для підтримки задовільного стану здоров`я дітей.

У відзиві на апеляційну скаргу, який подано до Київського апеляційного суду 29 червня 2021 року, представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Зайченко В.М. вказує на те, що відповідач після розлучення постійно належним чином виконував свої батьківські обов`язки, і перераховував кошти на утримання своїх синів (фактично і на утримання своєї бувшої дружини, яка ніде не працювала), що підтверджується як мотивуваннями викладеними в позовній заяві, матеріалами справи, так і письмовими доказами, які додаються до відзиву.

Заперечує проти твердження позивачки щодо не солідарного розділення тягаря грошового утримання спільних дітей, оскільки такі заперечення є надуманими, безпідставними і неправдивими. Відповідач не ухиляється від виконання своїх зобов`язань, у міру своїх фінансових можливостей, надавав і продовжує надавати позивачці кошти на утримання дітей, що підтверджується належними і допустимими доказами.

Заперечує проти твердження позивачки про наявність у відповідача значного доходу, який дозволяє надавати їй матеріальну допомогу в розмірі 46 700 грн, оскільки в 2020 році, з урахуванням пандемії COVID-19 та запровадження карантинних обмежень по запобіганню короно вірусної хвороби заробітки відповідача значно знизилися, а крім того стали нерегулярними і не постійними, що підтверджується роздруківкою з карткового рахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи зазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення а оскаржуване рішення без змін, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому у шлюбі, який згідно із рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 серпня 2019 року було розірвано (а.с. 15-17).

В шлюбі у сторін народилися діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_1 (а.с. 18) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_2 (а.с. 19). Діти проживають разом з позивачем.

Оскільки діти проживають із матір`ю, що визнано відповідачем, існує спір щодо розміру аліментів до досягнення дітьми 18-річного віку.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач є працездатною особою, фізичною особою-підприємцем та беручи до уваги вік дітей, спосіб їх життя, суд першої інстанції прийшов до висновку, що слід стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання синів щомісячно в сумі 7000 грн на кожну дитину.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат, суд першої інстанції виходив із того, що відвідування дитиною спортивної секції та дитячого гуртка; витрати з придбання канцелярських товарів, гаджетів та іншого інвентарю; витрати на відвідування додаткових занять для підготовки до іспитів; витрати на придбання проїзних документів, мобільного зв`язку, спортзалів не відносяться до додаткових витрат.

Колегія суддів погоджується в цілому із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Як убачається із матеріалів справи, позивачем обрано спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Обґрунтовуючи необхідний та достатній розмір аліментів для забезпечення гармонійного розвитку дитини позивачкою наведено розмір щомісячних витрат на дітей у сумі 15330 грн на одну дитину і 17130 грн на іншу.

Позивачка у направлених до суду першої інстанції письмових поясненнях (відповідь на відзив а.с. 4) заперечує проти того, що вона ніде не працює та зазначає, що з серпня 2020 року є діючим підприємцем (ФОП), відкрила власну справу "Інші види освіти" та "допоміжна діяльність і сфері освіти".

Таким чином, з урахуванням розміру витрат, що несе позивачка на утримання та розвиток дітей, та обов`язку обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо визначення розміру аліментів, що має сплачувати відповідач, по 7 тисяч грн на кожну дитину щомісяця.

Судом першої інстанції також встановлено, та не спростовано доводами апеляційної скарги, що відповідачем з часу фактичного розлучення в добровільному порядку сплачувались аліменти в наступному розмірі: в березні 2020 року - 40000,00 грн., в квітні 2020 року - 50000,00 грн., в червні 2020 року - 50000,00 грн., в серпні 2020 року - 50000,00 грн., у вересні 2020 року - 50000,00 грн., в жовтні 2020 року - 50000,00 грн., у листопаді 2020 року - 50000,00 грн., в грудні 2020 року - 60000,00 грн., в лютому 2021 року - 20000,00 грн. (а.с. 182-192).

Матеріалами справи також встановлено і не спростовано позивачкою, що відповідач здійснює оплату комунальних послуг за квартиру, в якій проживає колишня дружина та діти (а.с. 193-228).

Колегія апеляційного суду погоджується, що указані обставини, не дають підстави вважати про наявність у відповідача наміру ухилятись від виконання обов`язку щодо утримання дітей. В той же час відповідач не заперечу проти визначення судом розміру аліментів, які будуть присуджені до сплати з нього на утримання дітей.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права у зв`язку з невитребуванням від відповідача інформації про його доходи як фізичної особи підприємця за 2019-2020 року є безпідставними, оскільки відповідно до до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч.2 ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч.4 ст.83 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що позивач поза всяким розумним сумнівом мав очевидну та повну можливість заявити клопотання про витребування даного доказу в суді першої інстанції, однак, позивачка до суду першої інстанції із клопотанням про здобуття доказів щодо розміру доходів відповідача не зверталась та, відповідно, доказів неможливості отримання указаних відомостей від відповідача не надала.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення в частині вирішення спору про відмову у стягненні додаткових витрат на утримання спільних дітей у розмірі 10 тисяч грн щомісячно, колегія апеляційного суду визнала їх також безпідставними з урахуванням наступного.

Згідно із вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Отже, наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами наприклад: витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо.

Позивачкою надані у додатках: консультативний висновок що до ОСОБА_5 віл "Люксоптика" з діагнозом "Міопія слабкого ступеня", копія довідки учня загальноосвітнього закладу про результати обов`язкового медичного профілактичного огляду за 220 рік ОСОБА_5 , виписка з історії хвороби стаціонарного хворого, видана Дитячою клінічною лікарнею №9 Подільського району м. Києва, копія результатів лабораторних досліджень "Смартлаб", копія висновку Центру первинної медичної допомоги Дарницького району від 06.2.2019 року №2 із заключенням про звільнення від бігу та інші довідки (див пункти 34-47 та 59-64 додатків), проте указані докази не підтверджують наявність тяжких хронічних захворювань, які містять рекомендації лікарів щодо тривалого лікування чи необхідності у лікувально-оздоровчому відпочинку, а відтак не дають підстав вважати, що зазначені витрати позивачкою носять періодичний характер та будуть здійснюватись щомісячно.

Також, не відносяться до додаткових витрат (відповідно до правових висновків Верховного Суду) й наступні витрати: витрати одного із батьків на відвідування дитиною спортивної секції та дитячого гуртка. Відповідний висновок Верховного Суду знайшов своє відображення у постанові від 30.01.2019 року у справі № 205/4622/16-ц; витрати з придбання канцелярських товарів, одягу та взуття (адже входять до складу аліментних платежів) - ухвала Верховного Суду від 30.07.2018 року у справі №522/6424/16-ц; витрати позивача на літній відпочинок дитини, за умови, якщо місце відпочинку дитини обиралось позивачем на власний розсуд, без узгодження з відповідачем (постанова Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі № 761/6933/17. У цій же справі Верховний Суд дійшов також висновку про те, що відвідування на даний час дитиною музичної школи не свідчить про її подальше відвідування, а в переважній більшості це відноситься до загального розвитку дитини, і є не обов`язковим, а добровільним волевиявленням одного із батьків, у даному випадку матері.

Судом апеляційної інстанції також враховано, що відвідування дітьми сторін у цій справі курсів англійської та німецької мови, шашок, басейну, придбання ліків також були включені до розміру щомісячних витрат при визначені розміру аліментів на утримання дітей.

Отже доказів, на підтвердження вимог позову щодо необхідності стягнення щомісяця 10 тисяч грн у якості відшкодування додаткових витрат, позивачкою не надано.

Згідно частин 1,2 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов`язку тягне за собою встановлену законом відповідальність.

З урахуванням вищевикладеного, доводи апеляційної скарги про те, що понесені позивачкою витрати, які заявлені до стягнення є додатковими і повинні сплачуватись щомісячно, колегія суддів вважає такими, що не доведені.

Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано враховано наведені сторонами обставини щодо розміру витрат, які необхідні для розвитку дітей, та обов`язок утримання дітей обома батьками; стан здоров`я дітей та платника аліментів; наявність майна у платника аліментів та його доходів; пояснення відповідача щодо зниження його доходів у зв`язку із запровадженням протиепідемічних заходів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей в сумі 7000 грн на кожну дитину щомісячно, та мотивовано вважав, що такі аліменти будуть достатніми для матеріального забезпечення дітей і відповідають принципу рівноправності визначених обов`язків кожного з батьків по матеріальному утриманню та забезпеченню дітей в межах своїх здатностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для їх розвитку.

Підстав для переоцінки доказів, яким надано оцінку судом першої інстанції, у суду апеляційної інстанції немає.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційнийсуд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків зазначених в статті 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба