Провадження № 2/756/6430/21
УХВАЛА

17 жовтня 2021 року м. Київ суддя Оболонського районного суду міста Києва Шевчук А.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Україні, ОСОБА_2 , треті особи: Рада національної безпеки та оборони України, Служба безпеки України, про відшкодування шкоди, завданої злочином,

ВСТАНОВИВ:

Позивач у вересні 2021 року звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом, у якому просить суд стягнути солідарно з відповідачів завдану моральну шкоду у розмірі 10 990 000 (десять мільйонів дев`ятсот дев`яносто тисяч) гривень 00 копійок та судові витрати.

Вирішуючи питання про відкриття провадження по справі, суд звертає увагу на наступне.

Законом України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначається статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлюється особливий правовий режим на цій території, визначаються особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Крім того, частиною четвертою статті 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено, що відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, покладається на Російську Федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права.

Порядок врегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, встановлює Закон України «Про міжнародне приватне право», який застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом.

Стаття 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет, відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.

Таким чином, Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави за відсутності згоди компетентних органів цієї держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави, зокрема в якості відповідача.

У міжнародному приватному праві під імунітетом розуміють непідлеглість однієї держави законодавству та юрисдикції іншої. Імунітет ґрунтується на суверенітеті держав, їх рівності та означає, що жодна з них не може здійснювати свою владу над іншою державою, її органами, майном. Це принцип вилучення держави та її органів з-під юрисдикції іншої держави. Судовий імунітет полягає в непідсудності держави без її згоди судам іншої держави.

Зі змісту позову вбачається, що позивач звернувся до суду із позовом до держави Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди.

Статтею 3 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Відповідно до ч. 2 ст. 496 ЦПК України, іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 497 ЦПК України - підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається ЦПК, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Пред`явлення позову до іноземної держави, забезпечення позову і звернення стягнення на майно іноземної держави, яке знаходиться в Україні, відповідно до статті 32 Віденської конвенції 1961 року можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави.

17 лютого 2021 року Верховний Суд по справі № 756/11440/19 дійшов висновку, що вирішуючи справу, суди попередніх інстанцій правомірно, з посиланням на відповідні норми законодавства вказали на те, що відповідач має в Україні судовий імунітет, а отже, необхідна згода дипломатичного представництва на пред`явлення до нього позову.

З`ясування цього питання має істотне значення для вирішення справи, оскільки від цього залежить, чи має суд право здійснювати подальші процесуальні дії. За відсутності такої згоди іноземна держава не може одержати правового статусу відповідача в цивільному процесі України.

При цьому вчиняти такі процесуальні дії повинен не позивач, а саме суд.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах: від 13 травня 2020 року у справі 711/17/19 (провадження № 61-10776св19); від 03 червня 2020 року у справі № 357/13182/18 (провадження № 61-12202св19); від 03 червня 2020 року у справі 711/14/19 (провадження 61-12536св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 321/211/20 (провадження № 61-8142св20); від 04 листопада 2020 року у справі № 280/1380/19 (провадження № 61-13348св20), яка згідно вимог ч. 4 ст. 263 ЦПУ України має застосовуватися до спірних правовідносин.

Відповідно до положень про дипломатичні представництва та консульські установи іноземних держав в Україні, затвердженого Указом Президента від 10 червня 1993 року №198/93, Україна гарантує додержання положень Віденської конвенції 1961 року та Віденської конвенції про консульські зносини від 24 квітня 1963 року.

Крім того, згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 8 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-754/0/4-13 «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом», прийнявши позовну заяву, суддя на стадії підготовки справи до судового розгляду має з`ясувати, чи є згода дипломатичного представництва, як компетентного органу держави, на розгляд спору в судах України. Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, необхідно першочергово отримати офіційну інформацію щодо того, чи існує згода компетентних органів відповідної держави на розгляд справи у судах України, оскільки це впливає на зміст подальших процесуальних дій. У разі, якщо такої згоди не отримано, то посольство не може набувати процесуального статусу відповідача у цивільному процесі. Надсилання судових викликів до посольств іноземних держав в Україні має здійснюватись виключно через Міністерство закордонних справ України.

Підпунктом 58 пункту 4 Положення про Міністерство закордонних справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 2016 р. № 281, визначено, що МЗС відповідно до покладених на нього завдань: здійснює нагляд за наданням дипломатичним представництвам і консульським установам іноземних держав, їх персоналу і членам сімей персоналу привілеїв та імунітетів, передбачених законодавством та міжнародними договорами України, а також привілеїв та імунітетів закордонним дипломатичним установам України, їх персоналу і членам сімей персоналу з урахуванням принципу взаємності, а також нагляд за додержанням дипломатичних і консульських привілеїв та імунітетів.

Підпунктами 54, 62 пункту 4 Положення про Міністерство закордонних справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 2016 р. № 281, визначено, що МЗС відповідно до покладених на нього завдань: забезпечує взаємодію з дипломатичними представництвами, консульськими установами іноземних держав, представництвами міжнародних організацій в Україні, а також дипломатичним корпусом, акредитованим в Україні; забезпечує координацію діяльності, що здійснюється державними органами у сфері зовнішніх зносин, сприяє державним органам у частині здійснення ними зовнішніх зносин, надання їм відповідної методичної, консультаційної та інформаційної допомоги, дотримання міжнародних зобов`язань України.

Отже, враховуючи вищенаведене суд вважає за необхідне постановити ухвалу, в якій запитати Посольство Російської Федерації в Україні як компетентний орган держави Російської Федерації згоду на розгляд Оболонським районним судом м. Києва цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Україні, ОСОБА_2 , треті особи: Рада національної безпеки та оборони України, Служба безпеки України, про відшкодування шкоди, завданої злочином, направивши при цьому копію позовної заяви з доданими до неї документами.

Керуючись ст. ст. 19, 260, 496, 497 ЦПК України, Законом України «Про міжнародне приватне право», суд -

УХВАЛИВ:

Направити Посольству Російської Федерації в Україні як компетентному органу держави Російської Федерації копію позовної заяви ОСОБА_1 до Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Україні, ОСОБА_2 , треті особи: Рада національної безпеки та оборони України, Служба безпеки України, про відшкодування шкоди, завданої злочином.

Запитати у Посольства Російської Федерації в Україні як компетентного органу держави Російської Федерації згоду на розгляд Оболонським районним судом м.Києва цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Україні, ОСОБА_2 , треті особи: Рада національної безпеки та оборони України, Служба безпеки України, про відшкодування шкоди, завданої злочином.

Копію ухвали та додані до неї матеріали направити до Міністерства закордонних справ України для скерування до Посольства Російської Федерації в Україні дипломатичним шляхом.

Матеріали щодо виконання ухвали направити на адресу Оболонського районного суду м.Києва (04212, м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, 2-є).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А.В. Шевчук