Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2021 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Гаврилової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про усунення перешкод в реалізації права власності на нерухоме майно, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщення, -

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду м. Києва звернулась представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Мошенська І.А. з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про усунення перешкод в реалізації права власності на нерухоме майно, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщення.

Згідно заявлених вимог, представник позивача просить суд усунути перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні права власності майном - квартирою АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Вимоги позову обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 28 травня 2020 року. Станом на 01 червня 2020 року в зазначеній квартирі зареєстровані три особи: колишній власник ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . За наслідками розгляду заяви позивача від 01 червня 2020 року Центром надання адміністративних послуг органу реєстрації АО Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА, колишнього власника ОСОБА_4 знято з реєстраційного обліку, у знятті з реєстраційного обліку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відмовлено. Позивач, як власник нерухомого майна не бажає, щоб відповідачі були зареєстровані в її квартирі, оскільки їх реєстрація змушує нести додаткові витрати по оплаті за житлово-комунальні послуги, перешкоджає вільному користуванню та розпорядженню належним її майном. Відповідачі не бажають знятися з реєстрації з невідомих для позивача причин, чим порушують її право власності та перешкоджають у повному обсязі користуватися та розпоряджатися зазначеною квартирою.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 04 вересня 2020 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі позивачем отримано

24 вересня 2020 року, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Копії вказаної ухвали суду з копіями позовної заяви та доданими до неї документами відповідачами отримано не було, конверти разом з копіями ухвали суду про відкриття провадження повернулись до суду із відміткою поштового відділення «за терміном зберігання».

06 листопада 2019 року на адресу відповідачів повторно було направлено копії ухвали суду про відкриття провадження у справі з копіями позовної заяви та доданими до неї документами, які на час ухвалення даного рішення відповідачами також не отримані та конверти разом з документами повернулись до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Відповідачі не скористались своїм правом та не направили до суду відзивів на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї.

Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень також подано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені нею обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна .

Згідно роз`яснень, викладених у п. 34 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення.

Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу УРСР власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності. Положення цієї статті кореспондуються з вимогами ст. 405 ЦК України, згідно частини першої якої члени сім`ї власника житла, які проживають з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Отже право члена сім`ї власника квартири чи інших зареєстрованих в ній за згодою власника осіб, щодо користування квартирою, є похідним від прав власника на це житло.

При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28 травня 2020 року, укладеного з ОСОБА_4 (а.с.11), що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.12).

Відповідно до п.16 договору купівлі-продажу квартири від 28 травня 2020 року, продавець повідомив покупця про те, що у вказаній квартирі не зареєстровані малолітні та неповнолітні діти. Продавець також повідомляє покупця, що в квартирі зареєстровані інші фізичні особи. Всі зареєстровані фізичні особи в зазначеній квартирі зобов`язані знятися з реєстраційного обліку місця проживання (виписатись) у строк до31 травня 2020 року.

За відомостями Електронного реєстру територіальної громади м.Києва, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.27, 28), що також підтверджується витягами з Реєстру територіальної громади м.Києва від 09 січня 2020 року та від 03 червня 2020 року (а.с.13, 16).

01 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА із заявами про зняття з реєстрації місця проживання відповідачів, однак у знятті з реєстрації місця проживання відмовлено на підставі п. 11 постанови КМУ від 02 березня 2016 року №207, а саме через подання не повного пакету документів (відсуне рішення суду щодо втрати права користування житлом) (а.с.14, 15).

Позивач стверджує в позовній заяві, що реєстрація відповідачів в квартирі, що належить їй на праві приватної власності, змушує її нести додаткові витрати по оплаті за житлово-комунальні послуги, що нараховуються на них, перешкоджає вільному користуванню та розпорядженню належним їй майном.

Відповідачі не скористались своїм правом надати відзив на позовну заяву та не надали доказів на спростування вказаних обставин.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з наведеного, враховуючи, що право зареєстрованих в квартирі за згодою власника осіб, щодо користування квартирою, є похідним від прав власника на це житло, даних про те, що відповідачі фактично проживають за адресою вищезазначеної квартири матеріали справи не містять, а зобов`язанням щодо зняття відповідачів з реєстраційного обліку передбачено умовами договору, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про усунення перешкод в реалізації права власності на нерухоме майно, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщення підлягає задоволенню, оскільки вбачаються визначені законом підстави для усунення позивачеві, як власникові квартири, перешкод у здійсненні нею права власності шляхом визнання відповідачів таким, що втратили право користування квартирою.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 1 681,60 грн.

На підставі ст. 141 ЦК України, суд присуджує до стягнення з відповідачів на користь позивача судовий збір по 840,80 грн з кожного.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.317, 319, 321, 346, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст.ст.2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274, 279,354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про усунення перешкод в реалізації права власності на нерухоме майно, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщення - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: