Справа № 194/724/21
Номер провадження № 2/194/278/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Корягіна В.О.

за участю секретаря судового засідання Коркіної Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тернівка Дніпропетровської області в загальному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) по аліментах, та зустрічною позовною заявою представника відповідача адвоката Васюта Крістіни Сергіївни в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від заборгованості по аліментах, зменшення розміру аліментів, установлення аліментів у фіксованій сумі, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) по аліментах. Свою позовну вимогу вона мотивує тим, що на виконанні у Тернівському МВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження, відкрите на підставі судового наказу виданого Тернівським міським судом Дніпропетровської області 11 березня 2019 року по справі № 194/245/19 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу. Згідно розрахунку Тернівського МВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) за період з 01 квітня 2019 року по 30 квітня 2021 року відповідач має заборгованість по аліментам у сумі 92692,84 грн. Розмір пені по сплаті аліментів за період з 01 квітня 2019 року по 31 березня 2021 року складає: 357497,25 грн. Загальна сума розрахунків пені перевищує 100% заборгованості, а отже сума пені, що підлягає стягненню з відповідача складає 92692,84 грн. Просить стягнути з ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за судовим наказом, виданим Тернівським міським судом Дніпропетровської області 28 березня 2019 року по справі № 194/245/19 в розмірі 92692,84 грн.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Васюта К.С. надала суду відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого просить відмовити в задоволені позову, оскільки про існування судового наказу від 11 березня 2019 року по справі № 194/245/19 і про відкриття виконавчого провадження на підставі судового наказу ОСОБА_2 не знав, бо рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 26 травня 2021 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, а до моменту подання заяви про розірвання шлюбу ОСОБА_2 повністю утримував свою дружину та доньку, оскільки дружина не працювала, у літній період вони всі разом відпочивали на морі за рахунок відповідача.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Васюта К.С. подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про звільнення від заборгованості по аліментах, зменшення розміру аліментів, установлення аліментів у фіксованій сумі. Зустрічну позовну вимогу вона мотивує тим, що рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 26 травня 2021 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. До моменту подання заяви про розірвання шлюбу ОСОБА_2 повністю утримував свою дружину та доньку, а також погашав за дружину її дошлюбні заборгованості, оскільки дружина не працювала. Також він від попереднього шлюбу має дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка мешкає з його матір`ю (тобто бабусею) та знаходиться на його утриманні, оскільки рідна мати дівчинки аліменти на утримання доньки не сплачує. Тобто, у нього наявні дві неповнолітні доньки та мати похилого віку, постійної роботи він не має, а його участь у антитерористичній операції призвела до погіршення стану його здоров`я, а тому він просить зафіксувати аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі у розмірі 1255,00 грн. Просить звільнити ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментах на утримання доньки ОСОБА_3 за період від 11 березня 2019 року по момент постановлення рішення по справі; змінити визначення аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 на сплату аліментів, а саме у твердій грошовій формі у сумі 1255,00 грн. до досягнення дитиною 18 років, яка буде сплачуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, але надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, свою позовну заяву підтримує, та просить її задовольнити, зустрічну позовну заяву не визнає, вважає її необґрунтованою та не доведеною.

Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічною позовною заявою адвокат Васюта К.С.в судове засідання не з`явилася, але надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, проаналізувавши та оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних по справі доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до наступного.

Так, в судовому засіданні встановлено, що на виконанні в Тернівському МВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження, відкрите на підставі судового наказу по справі № 194/245/19 від 11 березня 2019 року, виданого Тернівським міським судом Дніпропетровської області про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 лютого 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

З розрахунку заборгованості по аліментам за судовим наказом по справі № 194/245/19 від 11 березня 2019 року, виданого Тернівським міським судом Дніпропетровської області, складеним старшим державним виконавцем Тернівського МВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Хрустальовою А.А., встановлено, що за період з квітня 2019 року по квітень 2021 року включно, заборгованість ОСОБА_2 по аліментам за вказаний у розрахунку період, станом на 01 травня 2021 року, становить 92692,84 грн.

Відповідно до копії акту перевірки фактичного проживання (не проживання) від 15 лютого 2021 року, складеного депутатом Черкаської селищної ради округу №1 Шараповою І.П. та сусідами, в квартирі АДРЕСА_1 разом з бабусею ОСОБА_6 проживає ОСОБА_7 з квітня 2010 року до цього часу.

З свідоцтва про народження, виданого 13 липня 2004 року Тернівським міським управлінням юстиції Дніпропетровської області, вбачається, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно до ч. 3 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно до ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Саме така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 року по справі № 661/905/19.

Отже, саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Відповідно до ч. ч. 3, 5 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Положення частин першої - третьої цієї статті, а також статей 195-197 цього Кодексу застосовуються і до стягнення аліментів іншим особам, які визначені цим Кодексом.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом в постанові від 03 квітня 2019 року № 333/6020/16-ц, правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1%. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%. Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися відповідно до формули: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, пеня за прострочення сплати аліментів за період з 01 квітня 2019 року по 01 травня 2021 року складає 357497,25 грн., а відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам, складеним старшим державним виконавцем Тернівського МВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Хрустальовою А.А., заборгованість по сплаті аліментів за період з 01 квітня 2019 року по 01 травня 2021 року складає 92692,84 грн. Тобто, загальна сума пені перевищує 100 % заборгованості.

Позивачем розрахунок заборгованості пені за прострочення сплати аліментів проведено за формулою, яка наведена в постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц, що не відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року по справі № 333/6020/16-ц.

Розглядаючи позовну заяву в межах поданих позовних вимог, суд приходить до висновку, що розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01 квітня 2019 року по 30 квітня 2021 року включно по цивільній справі № 194/245/19 відповідно до наданої довідки Тернівського МВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) складає:

за квітень 2019 року 1898,84 грн. х 761 днів х 1% = 14450,17 грн.;

за травень 2019 року 3759,25 грн. х 731 днів х 1% = 27481,18 грн.;

за червень 2019 року 3759,25 грн. х 700 днів х 1% = 26314,75 грн.;

за липень 2019 року 3759,25 грн. х 670 днів х 1% = 25186,98 грн.;

за серпень 2019 року 3759,25 грн. х 639 днів х 1% = 24021,61 грн.;

за вересень 2019 року 3759,25 грн. х 608 днів х 1% = 22856,24 грн.;

за жовтень 2019 року 3759,25 грн. х 578 днів х 1% = 21728,47 грн.;

за листопад 2019 року 3759,25 грн. х 547 днів х 1% = 20563,10 грн.;

за грудень 2019 року 3759,25 грн. х 517 днів х 1% = 19435,32 грн.;

за січень 2020 року 3759,25 грн. х 486 днів х 1% = 18269,96 грн.;

за лютий 2020 року 3759,25 грн. х 455 днів х 1% = 17104,59 грн.;

за березень 2020 року 3759,25 грн. х 426 днів х 1% = 16014,41 грн.;

за квітень 2020 року 3759,25 грн. х 395 день х 1% = 14849,04 грн.;

за травень 2020 року 3759,25 грн. х 365 днів х 1% = 13721,26 грн.;

за червень 2020 року 3759,25 грн. х 334 днів х 1% = 12555,90 грн.;

за липень 2020 року 3759,25 грн. х 304 днів х 1% = 11428,12 грн.;

за серпень 2020 року 3759,25 грн. х 273 днів х 1% = 10262,75 грн.;

за вересень 2020 року - 3759,25 грн. х 242 днів х1% =9097,39 грн.;

за жовтень 2020 року - 3759,25 грн. х 212 днів х 1% = 7969,61 грн.;

за листопад 2020 року - 3759,25 грн. х 181 днів х 1% = 6804,24 грн.;

за грудень 2020 року - 3759,25 грн. х 151 день х 1% = 5676,47 грн.;

за січень 2021 року 3902,25 грн. х 120 днів х 1% = 4682,70 грн.;

за лютий 2021 року - 3902,25 грн. х 89 днів х 1% = 3473,00 грн.;

за березень 2021 року - 3902,25 грн. х 61 день х 1% = 2380,37 грн.;

за квітень 2021 року - 3902,25 грн. х 30 днів х 1% = 1170,68 грн.

Отже, загальна сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів період з 01 квітня 2019 року по 30 квітня 2021 року включно становить 357497,25 грн.

У п.22 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року № 3 роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України, відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дітей.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 27 зазначеної Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно ст. 192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшений або збільшений за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

У відповідності зі ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 141 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 179 Сімейного Кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Отже, за змістом ст.ст. 179-181 СК України аліменти на утримання неповнолітньої дитини сплачуються тому з батьків, з яким мешкає дитина, та який виконує обов`язки із утримування дитини і повинні використовуватися за цільовим призначенням.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

В ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

З правових позицій, викладених у абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», видно, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Отже, відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 не довів суду про відсутність його вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 , не надав суду жодного належного та допустимого доказу того, що у нього змінився матеріальний та сімейний стан, та він не взмозі сплачувати аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 у раніше визначеному судом розмірі, та позивач за первісним позовом ОСОБА_1 не виконує обов`язки із утримування дитини і не використовує аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 за їх цільовим призначенням для сплати аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Суд не бере до уваги письмові пояснення свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , оскільки зазначені свідки не допитувалися судом та не попереджалися судом про кримінальну відповідальність, а також їх письмові пояснення жодними іншими доказами не підтверджуються.

Також, судом не береться до уваги копія акту перевірки фактичного проживання (не проживання) від 15 лютого 2021 року, складеного депутатом Черкаської селищної ради округу №1 Шараповою І.П. та сусідами, оскільки акт складено станом на 15 лютого 2021 року, а не на час розгляду справи в суді, та цей акт не доводить про зміну матеріального та сімейного стану ОСОБА_2 , оскільки в акті зазначено, що в квартирі АДРЕСА_1 разом з бабусею ОСОБА_6 проживає ОСОБА_7 з квітня 2010 року до цього часу (15 лютого 2021 року).

Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази за первісним позовом, враховуючи ту обставину, що позивачем здійснено розрахунок пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів за період з 01 квітня 2019 року по 31 квітня 2021 року включно та загальна сума заборгованості пені становить 357497,25 грн., проте, у зв`язку з тим, що сума розрахунків пені перевищує 100% заборгованості по аліментам, тому суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача суму пені, що не перевищує суму основного боргу, у розмірі 92692,84 грн.

В задоволені зустрічної позовної заяви представника відповідача адвоката Васюта К.С. в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від заборгованості по аліментах, слід відмовити у зв`язку з їх недоведеністю з наступних підстав.

Ч.2 ст.197 Сімейного кодексу України визначає, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Однією з причин, по якій позивач, покликаючись на ст. 197 СК України, просить звільнити його від сплати заборгованості за аліментами є те, що йому не було відомо про звернення відповідачки до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. Дана обставина не може бути взята до уваги судом, оскільки позивач зобов`язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття незалежно від наявності рішення суду про стягнення аліментів.

Посилання позивача на те, що не влаштувався на роботу, не отримує ніяких доходів, тому не має можливості сплачувати аліменти як на підставу для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, також не заслуговує на увагу суду, оскільки позивачем за зустрічним позовом не надано доказів, які б стверджували про будь-які обмеження, які перешкоджають йому працевлаштуватися.

Посилання позивача на те, що у нього на утриманні є інша дитина та матір похилого віку як на підставу для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, також не заслуговує на увагу суду, оскільки позивачем за зустрічним позовом не надано належних та допустимих доказів, які б стверджували ці факти.

В задоволені зустрічної позовної заяви представника відповідача адвоката Васюта К.С. в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів та установлення аліментів у фіксованій сумі, слід відмовити з наступних підстав.

Так, позивач за зустрічною позовною заявою просить судзмінити визначення аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 на сплату аліментів з частки у виді його доходів на тверду грошову форму у сумі 1255,00 грн. до досягнення дитиною 18 років, яка буде сплачуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України).

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

За положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Саме така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року по справі № 643/11949/19.

Отже, позивач за зустрічним позовом фактично просить змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, який змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів, а не платника яким є ОСОБА_2 .

Згідно ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 4, 5 Закону України «Про судовий збір» судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача за первісним позовом, а тому суд стягує з відповідача за первісним позовом на користь держави судовий збір у розмірі 926,93 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 20, 194, 196 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 19, 76, 77, 81, 131, 141, 247, 258, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) по аліментах задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментівна утримання малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (судовий наказ №194/245/19), в розмірі 92692 (дев`яносто дві тисячі шістсот дев`яносто дві) грн. 84 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір у розмірі 926 (дев`ятсот двадцять шість) грн. 93 коп. на користь держави на р/р UA0026001 в Казначействі України (ЕАП), , отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету 22030106, призначення платежу: судовий збір.

В задоволені зустрічної позовної заяви представника відповідача адвоката Васюта Крістіни Сергіївни в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від заборгованості по аліментах, зменшення розміру аліментів, установлення аліментів у фіксованій сумі, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повне рішення складено 19 листопада 2021 року.

Головуючий суддя: В.О. Корягін