Справа № 737/680/21
Провадження № 2/737/313/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року смт Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Рубаненко Н.Ю., за участі секретаря Чередниченка С.О., розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Куликівської селищної ради, третя особа - державний нотаріус Чернігівської районної державної нотаріальної контори Завалієва В.В.,

про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами,

учасники справи не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати - ОСОБА_3 . Після смерті матері позивач прийняла спадщину.

До спадкового майна входить, зокрема, житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на який померлі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за життя не оформили відповідних правовстановлюючих документів, що стало причиною відмови у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину.

Просить суд визнати за нею в порядку спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері - ОСОБА_3 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовна заява надійшла до суду 28 вересня 2021 року.

Головуючий суддя своєю ухвалою від 30 вересня 2021 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у даній справі, підготовче судове засідання призначено на 28 жовтня 2021 року, судовий розгляд справи по суті призначено на 24 листопада 2021 року.

Позивач в судове засідання не з`явилася, в позовній заяві просила розглянути справу за її відсутності.

Куликівською селищною радою надано до суду відзив на позовну заяву, в якій селищний голова Постернак Ю. О. повідомляє про визнання позову в повному обсязі та просить розглядати справу за відсутності представника селищної ради.

Від в. о. завідуючої Куликівською районною державною нотаріальною конторою Завалієвої В. В. надійшла заява про розгляд справи без участі представника нотаріальної контори.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Безпосередньо дослідивши письмові докази у справі та матеріали спадкової справи № 16/2017, яка надана Куликівською районною державною нотаріальною конторою, щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , суд приходить до наступного.

Згідно з п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

У абз. 2, 3 п. 1 Постанови Пленуму ВС України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року зазначено, що відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК України.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина (а.с.7).

Згідно з довідкою, виданою Дрімайлівським старостинським округом від 15 вересня 2021 року за №355, ОСОБА_2 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , разом з дружиною - ОСОБА_3 (а.с.15).

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова встановлено факт, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 29 жовтня 1946 року по 05 листопада 2000 року (а.с.10-14).

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми Сімейного кодексу України застосовуються в частині лише тих прав та обов`язків, що виникли після набрання ними чинності. Отже, правовий режим майна подружжя регулюється нормативними актами, які були чинними на момент створення або придбання такого майна.

З наявних у справі доказів, судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 було побудовано в 1960 році, тобто під час перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі. Майнові відносини, які виникли між ними після реєстрації шлюбу на момент побудови даного житлового будинку регулювались "Кодексом законів про родину, опіку, шлюб та акти громадянського стану УРСР" від 31.05.1926 року з наступними змінами. Статтею 125 вказаного Кодексу передбачалось, що майно, набуте подружжям роботою в період зареєстрованого шлюбу, вважається таким, що належить обом членам подружжя на засадах спільної власності. З 01.01.1970 року по 01.01.2004 рік майнові відносини подружжя регулювались Кодексом про шлюб та сім`ю Української РСР, статтею 22 якого передбачалося, що майно нажите подружжям за час шлюбу визнавалось спільною сумісною власністю.

Таким чином, житловий будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст.ст. 370, 372 ЦК України, ст. 70 СК України, у випадку виділу частки або поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст. 529 ЦК УРСР (який діяв на день смерті ОСОБА_2 ) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до ст. 548, ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (який діяв на день смерті ОСОБА_2 ) для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Згідно з інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) спадкова справа після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не заводилась, на випадок смерті ОСОБА_2 заповіту не залишив (а.с. 64-65).

Згідно з довідкою, виданою Дрімайлівським старостинським округом від 04 жовтня 2021 року за №375, після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , його дружина ОСОБА_3 в 6-ти місячний строк з дня відкриття спадщини фактично прийняла спадщину, а саме: постійно проживала в будинку, утримувала його в належному стані, проводила ремонт господарських споруд (а.с.37).

Таким чином, єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 була його дружина ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 (а.с.8).

Згідно з довідкою, виданою Дрімайлівським старостинським округом від 15 вересня 2021 року за №356, ОСОБА_3 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 була зареєстрована та проживала одна за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16).

ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_4 та копією свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с.5-6).

Згідно з ч.1, ч.2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1262 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України).

З матеріалів спадкової справи № 16/2017 вбачається, що 18 січня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Чернігівської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, яка відкрилася після смерті матері - ОСОБА_3 (а.с.48).

ОСОБА_1 отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на три земельні ділянки та на земельну частку (пай), які належали померлій ОСОБА_3 (а.с.53-54).

Таким чином, спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла її дочка ОСОБА_1 . Інших спадкоємців, які претендують на спадщину судом не виявлено.

Згідно з інформаційною довідкою Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» ЧОР від 06.09.2021 року станом на 31 грудня 2012 року (згідно з даними інвентаризаційної справи) на будинок АДРЕСА_1 право власності не зареєстровано (а.с. 24).

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, підлягають з`ясуванню та оцінюються судом записи у погосподарських книгах, ухвалені органами місцевого самоврядування рішення про оформлення права власності громадян на будинки, технічний паспорт на будівлі, документи про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

У копії технічного паспорту на даний будинок вказано, що він має наступну характеристику літерами: житловий будинок А-1, веранда а1-1, прибудова а-1, погріб Б-1, літня кухня В-1, сарай в-1, рік побудови - 1960 (а.с. 25-27).

У витягах з погосподарських книг Дрімайлівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області на 2001-2020 роки, вказано, що головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 (а.с.19-22).

Відомості щодо самочинного будівництва відсутні.

Надані суду докази суперечностей не містять та оцінюються судом як достовірні.

Положеннями ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту не заборонений законом, зокрема такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Згідно п. 23 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає встановленим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності фактично належав спірний будинок, спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняла його дружина ОСОБА_3 , спадкоємцем якої є позивач, однак не може оформити свої спадкові права у позасудовому порядку у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, право власності на який належним чином не зареєстровано, що є підставою для визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування на вказане майно.

На підставі викладеного, згідно ст.ст. 15, 16, 1261, 1269, 1270 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 4, 12, 13, 19, 81, 247, 258, 259, 265, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 78,7 кв.м, житловою площею 34,8 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами (житловий будинок А-1, веранда а1-1, прибудова а-1, погріб Б-1, літня кухня В-1, сарай в-1) в порядку спадкування за померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Н. Ю. Рубаненко