Справа № 203/1878/20
Провадження по справі № 2/129/234/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" листопада 2021 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі головуючої суді Бондар О.В.

без участі сторін в спрощеному провадженні розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних нарахувань на боргову суму та трьох процентів річних, -

установив:

3.06. 2020 р. до суду заявлено позов ОСОБА_1 , в якому позивач просить стягнути на його користь з ОСОБА_2 суму інфляційних нарахувань та три відсотки річних на суму боргу за період з серпня 2016 року по лютий 2020 року в розмірі 48066,00 грн., в позовних вимогах не зазначено окремо розміру кожної складової загальної суми позовних вимог, які просить стягнути з відповідача позивач; на обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне: 14.02.2014 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого позивач передав відповідачу грошову позику у розмірі 71000 грн. зі строком повернення до 25.12.2014 р., рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 18.07.2016 р. стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок повернення заборгованості за договором позики від 14.02.2014 р. 104813,75 грн., що складається з суми боргу 71000 грн., трьох відсотків річних 2840 грн. та інфляційних втрат 30973,00 грн.

6.11.2020 р. до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій просить стягнути на його користь з ОСОБА_2 суму інфляційних нарахувань та три відсотки річних на суму боргу за період з серпня 2016 року по вересень 2020 року в розмірі 57315,98 грн.

Відповідач подав до суду відзив, в якому позовні вимоги визнав частково, в розмірі 23737,19 грн. (інфляційні в сумі 17334,99 грн. та 3% річних в сумі 6399,20 грн. від суми заборгованості 71 000 грн.), надав суду свій розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за період у три роки, що передував зверненню позивача до суду, в іншій частині позовних вимог не визнав, посилався на пропуск позивачем строку для звернення до суду, просив його заяву задовольнити.

В судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти прийняття заочного рішення не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив до суду подав.

З`ясувавши позицію сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що 14.02.2014 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого позивач передав відповідачу грошову позику у розмірі 71000 грн. зі строком повернення до 25.12.2014 р., рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 18.07.2016 р. стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок повернення заборгованості за договором позики від 14.02.2014 р. 104813,75 грн., що складається з суми боргу 71000 грн., трьох відсотків річних 2840 грн. та інфляційних втрат 30973,00 грн.

3.06.2020 р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовними вимогами про стягнення суму інфляційних нарахувань та три відсотки річних на суму боргу за період з серпня 2016 року по вересень 2020 року з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, додав до позову розрахунок суми інфляційних нарахувань та три відсотки річних, виходячи з суми боргу 106161,90 грн.

Зазначений розрахунок до уваги суд не бере з огляду на те, що сума боргу відповідно до рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 18.07.2016 р. становить 71000 грн., а не 106161,90 грн., яка складається з суми основного боргу 71000 грн., трьох відсотків річних 2840 грн. та інфляційних втрат 30973,00 грн., а нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних проводиться на суму боргу, тобто 71000 грн.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, у частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних від суми боргу, яка на даний час не сплачена відповідачем, необхідно проводити за період з 3.06.2017 р. по 3.06.2020 р., тобто в межах передбаченого ч.1 ст. 257 ЦК України трирічного строку загальної позовної давності.

За таких обставин розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних від суми боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 , виконаний відповідачем за період з 3.06.2017 р. по 3.06.2020 р., відповідно до якого інфляційні втрати позивача становлять 17334,99 грн., а 3 відсотки річних в сумі 6399,20 грн., є вірним.

Ухвалою суду від 8.10.2021 р. було витребувано від позивача розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних, виходячи із суми боргу 71000 грн., встановленої рішенням суду, однак позивачем зазначений розрахунок суду не надано.

Таким чином, враховуючи, що рішенням суду Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 18.07.2016 р. стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок повернення заборгованості за договором позики від 14.02.2014 р. 104813,75 грн., що складається з суми боргу 71000 грн., трьох відсотків річних 2840 грн. та інфляційних втрат 30973,00 грн., що є грошовим зобов`язанням, яке відповідач належним чином не виконує, що дає підстави для стягнення на користь позивача інфляційних витрат за час прострочення в межах загальної позовної давності за період з 3.06.2017 р. по 3.06.2020 р. та 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов`язання, оскільки боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми.

В решті вимог необхідно відмовити з огляду на недоведеність позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судових збір пропорціно до задоволених позовних вимог в сумі 412,00 грн.

Керуючись ст. 258, 259, 263, 264, 265, 267, 271-273 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_2 17334,99 грн. інфляційних нарахувань та 3% річних в сумі 6399,20 грн. за договором позики від 14 лютого 2014 р., а також судовий збір в сумі 412,00 грн.

В решті позовних вимог відмовити в зв`язку з безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів до Вінницького апеляційного суду, набирає чинності через тридцять днів у разі, якщо не було оскаржено сторонами.

Суддя: