ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: №22-ц/819/211/21 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Бездрабко В.О.,

Орловської Н.В.,

секретар Давиденко І.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24 січня 2019 року, у складі судді Прохоренко В.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

10 липня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з відповідача на свою користь пеню за неналежне виконання договору від 30.11.2017 року в сумі 15413,22грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

30.11.2017 року між нею та ФОП ОСОБА_1 , мережа меблевих салонів " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", був укладений договір, за умовами якого ФОП ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання виготовити та доставити замовлення: Диван/прованс (замовлений), загальною вартістю 10074грн + 120грн (встановлення) в строк 45 робочих днів з моменту внесення авансу, за наявності тканини у постачальника. Тобто, замовлення мало бути виконано до 02.02.2018 року. На виконання умов договору вона 30.11.2017 року сплатила відповідачу аванс в сумі 5200,00грн, про що свідчить товарний чек. В порушення умов договору диван був доставлений на її адресу 24.03.2018 року та в цей же день вона здійснила остаточний розрахунок за договором в сумі 4994,00грн. Враховуючи, що відповідачем виконано її замовлення (надано послугу) з порушенням строку виконання, посилаючись, зокрема, на ч.5 ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів", просить суд стягнути з відповідача на її користь пеню за неналежне виконання договору від 30.11.2017 року у сумі 15413,22грн із розрахунку 3% вартості послуги за кожен день прострочення (51 день).

У зв`язку з викладеним, просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 03.09.2018 року було відкрито провадження у цій справі й розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

На адресу відповідачки 03.09.2018 року було направлено копію вказаної ухвали та позовну заяву з додатками, проте на поштовому відправленні наявна позначка про повернення такого відправлення за закінченням терміну зберігання.

Відзив на позовну заяву відповідачка не надала.

Оскаржуваним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 24 січня 2019 року, в якому ухвалою цього ж суду від 19.06.2019 року виправлено описку в зазначенні по батькові відповідачки, позов був задоволений. Суд вирішив:

--- стягнути з фізичної особипідприємця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , пеню за порушення умов договору від 30.11.2017 року в розмірі 15413,22грн;

--- стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 768,40грн.

У своїй апеляційній скарзі відповідачка просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в позові в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема, зазначила, що справу було розглянуто за відсутності її, належним чином не повідомленої про час та місце засідання суду. Також вказала, що суд, задовольняючи позов, застосував норму права (ч.5 ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів"), яка не може бути застосована до спірних правовідносин, адже в силу виду її підприємницької діяльності (роздрібна торгівля (продаж) меблями, освітлювальними приладами та іншими товарами для дому) між нею та позивачкою не міг бути укладений договір підряду (виконання робіт з виготовлення меблевого виробу), оскільки вона займалась роздрібною торгівлею меблевими виробами та не мала й не має виробничої потужності для виконання робіт з виготовлення меблів. Тобто між нею та позивачкою був укладений договір купівлі-продажу меблевого виробу з відстрочкою доставки товару та відстрочкою платежу покупцем, а не договір підряду. Також зазначила, що поза увагою суду залишилось те, що бланк замовлення від 30.11.2017 року не є формою договору, а лише фіксує вибір покупця (споживача) конкретного меблевого виробу для його придбання та містить зміст інформаційного характеру. Документи, що свідчать про наявність договору купівлі-продажу є лише фіскальні чеки, які були долучені позивачкою до позовної заяви.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вид діяльності ФОП ОСОБА_1 : 47.59 Роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах (основний) (а.с.19).

Згідно бланку замовлення від 30.11.2017 року позивачка як покупець (споживач) у мережі меблевих салонів "DecArt", салон ХС-магазин ТЦ "Рубин" обрала конкретний меблевий виріб для його придбання, а саме: назва моделі прованс (замовлений); комплектація моделі диван 140 тканина; тканина основна Багира 12 MAGIC IRIS; примітка повний розрахунок у магазині перед доставкою; дерев`яний декор сірий + біла накладка. Загальна вартість замовлення 10074грн + 120грн. Строк виконання замовлення 45 робочих дні з моменту внесення передплати, за наявності тканини у постачальника. В разі виникнення проблем з постачанням тканини, можлива її заміна за згодою замовника, відповідно термін виконання замовлення може бути збільшений (а.с.4).

Згідно товарному чеку №4621Хс від 30.11.2017року, виданому ФОП ОСОБА_3 , позивачка сплатила 30.11.2017року аванс у сумі 5200,00грн. В ньому зазначено, що остаточна вартість товару складає 4994,00грн (а.с.5).

Сторонами не заперечується, що диван був доставлений на адресу позивачки 24.03.2018року. І в цей же день позивачкою здійснено остаточний розрахунок за товар у сумі 4994,00грн, що підтверджується чеком терміналу №50 від 24.03.2018 року (а.с.6).

Актом Головного управління держпродспоживслужби в Херсонській області від 05.05.2018 року встановлено порушення строку поставлення придбаного товару. Зазначено, що замовлення повинно бути виконано до 02.02.2018 року, однак на час звернення позивачки до Головного управляння, а саме 28.02.2018 року, замовлення не виконано (а.с.10-18).

У зв`язку з порушення терміну виконання замовлення позивачка ОСОБА_2 звернулася із заявою до директора Херсонської регіональної мережі магазинів "DecArt" ОСОБА_1 з проханням виконати замовлення, а також сплатити пеню у розмірі трьох відсотків, відповідно до приписів ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів" (а.с.7).

Листом від 28.02.2018 року відповідачка відмовила у виплаті пені, зазначивши, що магазин не надавав послуги та не виконував роботи, а лише здійснив продаж товару, виробником якого є третя особа, тому відсутні підстави для виплати пені, у відповідності до ч.5 ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів".

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що встановленими судом обставинами справи та наданими доказами підтверджено порушення відповідачем умов укладеного 30.11.2017 року між сторонами договору щодо строків його виконання, а тому на спірні правовідносини поширюється дія ч.5 ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів".

Однак погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна, оскільки до нього він дійшов при неповному з`ясуванні обставин справи та з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

У преамбулі Закону України "Про захист прав споживачів" зазначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів

Статтею 1 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено терміни, що вживаються у цьому Законі, зокрема,

--- виробник суб`єкт господарювання, який: виробляє товар або заявляє про себе як про виробника товару чи про виготовлення такого товару на замовлення, розміщуючи на товарі та/або на упаковці чи супровідних документах, що разом з товаром передаються споживачеві, своє найменування (ім`я), торговельну марку або інший елемент, який ідентифікує такого суб`єкта господарювання; або імпортує товар (п.4);

--- договір усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", або іншими документами (далі розрахунковий документ) (п.7);

--- послуга діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (п.17);

--- продавець суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації (п.18);

--- продукція будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п.19);

--- робота діяльність виконавця, результатом якої є виготовлення товару або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (п.21);

--- споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п.22).

Положення вказаного Закону передбачають права споживача у разі придбання ним товару неналежної якості (ст.8), належної якості (ст.9), у кредит (ст.11), в разі укладення договору поза торговельними або офісними приміщеннями (ст.12), у разі укладення договору на відстані (ст.13), право споживача на безпеку продукції (товарів, наслідки робіт) (ст.14).

Відповідно до ч.5 ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів" ("Права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг)") у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Згідно з ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.837 ЦК України:

--- за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (ч.1);

--- договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч.2).

Згідно ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як вже зазначалось, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідачка як ФОП здійснює свою діяльність за кодом КВЕД-2010 47.59 Роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах (основний).

Виготовлення меблів (виконання робіт з виготовлення меблів для населення), як вказано в апеляційній скарзі і проти чого не заперечує позивачка, відноситься до видів діяльності за іншим кодом, а саме за кодом 3109 КВЕД-2010.

Отже, апеляційний суд вважає, що в силу підприємницької діяльності відповідачки між останньою та позивачкою не міг бути укладений договір підряду (виконання робіт з виготовлення меблевого виробу), оскільки відповідачка займається роздрібною торгівлею меблевими виробами, не мала й не має виробничої потужності для виконання робіт з виготовлення меблів. Крім того, бланк замовлення від 30.11.2017 року не є формою договору, а лише фіксує вибір покупця (споживача) конкретного меблевого виробу для його придбання та містить зміст інформаційного характеру. Документами, що свідчать про наявність договору купівлі-продажу, є лише фіскальні чеки, які були долучені позивачкою до позовної заяви.

З підстав наведеного апеляційний суд вважає, що між відповідачкою ФОП ОСОБА_1 та позивачкою був укладений не договір підряду, а договір купівлі-продажу меблевого виробу з відстрочкою доставки товару та відстрочкою платежу покупцем.

Суд же першої інстанції на вказане уваги не звернув і помилково прийшов до висновку про порушення відповідачем умов укладеного 30.11.2017 року між сторонами договору щодо строків його виконання, наслідком чого, як він вважав, є те, що на спірні правовідносини поширюється дія ч.5 ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів".

Таким чином, апеляційний суд вважає, що судове рішення на підставі п.2 ч.1 ст.374, п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України слід скасувати й постановити нове рішення, яким у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно апеляційну скаргу слід задовольнити.

В результаті скасування судового рішення інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України:

--- судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1);

--- інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову на відповідача;

2) у разі відмови в позові на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2).

При поданні апеляційної скарги відповідачка сплатила 1300,00грн судового збору (а.с.48), при цьому підлягав сплаті судовий збір у встановленому законом розмірі 1057,20грн (150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, тобто 150% х 0,4 х 1762,00грн). Тобто переплата становить 242,80грн (1300,00грн 1057,20грн), щодо якої відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" може бути вирішено питання про повернення судового збору за клопотанням особи.

Відповідно до ч.7 ст.141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зважаючи наведене, оскільки апеляційну скаргу задоволено повністю, то понесені відповідачкою судові витрати у зв`язку зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги у встановленому законом розмірі 1057,20грн компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ч.1 ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1 і 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, ст.ст.655, 837, 901 ЦК України, Законом України "Про захист прав споживачів", суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24 січня 2019 року скасувати й ухвалити нове рішення.

У позові ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення коштів відмовити.

Понесені ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1057,20грн компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 18 січня 2021 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.О. Бездрабко

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська