СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №306/580/21
Провадження № 2/306/436/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

05 серпня 2021 року м. Свалява

Свалявський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого-судді Жиганської Н.М.

за участю секретаря судових засідань Дешко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Свалява в залі суду № 1 цивільну справу за позовомОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрована: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (мешканця: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_2 ) про стягнення боргу за договором позики.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. В обгрунтування доводів зазначає, що 01.07.2020 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 25000 грн. до 15.07.2020 року, однак станом на 15.04.2021 року грошові кошти не повернув, взяті на себе зобов`язання не виконав, від сплати ухиляється, звернення з проханням повернення грошей ігнорує. Просить суд стягнути з відповідача грошові кошти за договором позики, укладеним між позивачем та відповідачем 01.07.2020 року у розмірі 27032,88 грн. (25000 грн. - основна сума боргу, 548,63 грн. - 3% річних від простроченої суми, 1484,25 грн. інфляційні витрати) та сплачений судовий збір за подання позову до суду.

Суд своєю ухвалою від 27.04.2021 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі, відповідачу копія позовної заяви та доданих до неї документів з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо розгляду справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail .

Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатскої області від 28.07.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху для усунення недоліків позовної заяви. Заява позивачем подана до суду 26.07.2021 року (вх.№5335), недоліки позивачем виправлені, підстави залишення позовної заяви без руху усунуті.

Суд своєю ухвалою від 28.07.2021 року продовжив розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Позивач просить позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав. Поштове відправлення повернуто до суду з відміткою про отримання ухвали про відкриття провадження у справі, заперечень на позовну заяву, що спростовують заявлені вимоги до суду не надано.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «Акорд» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України).

Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи, вирішує справу за наявними доказами та матеріалами у справі та доходить такого висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України - достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ:

Відповідно до ст. 15 ЦК України, ст. 55 Конституції України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 202 ЦК України - правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Договір позики - це один з видів зобов`язань, спрямованих на передачу майна. Враховуючи, що договір - це взаємна угода сторін, тому в ньому містяться окремі положення, умови, визначаються права та обовязки сторін. Сукупність вищезгаданих, погоджених сторонами умов і становить зміст договору.

Судом встановлено, що відповідно до розписки «01 липня 2020 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Свалявським РВ ГУМВС України в Закарпатській області від 02.05.2009 року, отримав від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_4 , виданий Стахановським МВ УМВС України в Луганській області від 29.03.2005 року в присутності двох свідків грошові кошти у розмірі 25000 грн. (двадцять п`ять тисяч гривень 00 коп.) із зобов`язанням повернути грошові кошти у повному обсязі до 15 липня 2020 року" (оригінал розписки додано до позову, а.с.32).

За змістом статей 525, 526, 599 ЦК України - зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики вважається укладеним у момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч.1 ст. 1046 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України - на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України - правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. А тому письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику суд ураховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду в постанові від 23.10.2019 року, справа №723/304/16-ц: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права (суд ураховує правові висновки Верховного Суду України в постанові від 02.07.2014 року, справа №6-79цс14: "відповідно до норм ст.ст.1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання».

В судовому засіданні встановлено, що станом на день звернення позивача до суду, відповідач ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання за договором позики від 01.07.2020 року у встановлений договором строк не виконав, позику в строк до 15.07.2020 року не повернув.

28.09.2020 року позивач направив на адресу відповідача претензію (вимогу) про повернення боргу за договором позики від 01.07.2020 року, яка залишена ОСОБА_2 без відповіді.

За таких обставин, з`ясувавши достатність доказів і взаємний зв`язок у сукупності, враховуючи, що розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання, суд доходить висновку, що зявлену вимогу про стягнення з відповідача основного боргу за розпискою у розмірі 25000 грн. слід задовольнити.

Щодо стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми та інфляційних витрат суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України - в разі якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом установлено, що відповідач порушив умови взятого на себе грошового зобов`язання, не виконує його належним чином, а тому підлягає стягненню з нього на користь позивача: індекс інфляції за весь час прострочення сплати боргу за період з 01.08.2020 року по 08.04.2021 року (день звернення до суду) у розмірі 1484,25 грн.

Передбачене ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника та визначається від простроченої суми за весь час прострочення.

Таким чином, з відповідача слід стягнути три проценти річних за період з 16.07.2020 року по 08.04.2021 року (день звернення до суду) у розмірі 548,63 грн.

Аналізуючи наведені норми, беручи до уваги правову природу трьох процентів річних та інфляційних витрат, передбачених ст.625 ЦПК України, як особливої міри відповідальності, суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних від простроченої суми у розмірі 548,63 грн. та інфляційних витрат у сумі 1484,25 грн.

Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України).

Суд бере до уваги, що відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав. Своїм правом подати докази розпорядився на свій розсуд, доказів протилежного у відповідності до ст. 81 ЦПК України до суду не подав.

Відповідно ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Отже, з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до п.2 ч.5 ст. 265 ЦПК України - у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При вирішенні питання розподілу між сторонами судових витрат, суд враховує, що відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. Позивачем документально підтверджено оплату судового збору в сумі 908 грн. (квитанція №31744287 від 08 квітня 2021 року), а тому суд доходить висновку, що судовий збір слід стягнути з відповідача.

Статтею 129 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 ч.1 Перехідних положень (розділ ХІІІ) ЦПК України - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Керуючись ст. 13, 81, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, ст. 1046, 1047, 1050 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрована: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (мешканця: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_2 ) про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість у сумі 27032,88 грн. (двадцять сім тисяч тридцять дві гривні 88 коп.), з яких: 25000 грн. (двадцять п`ять тисяч гривень 00 коп.) - основна сума боргу, 548,63 грн. (п`ятсот сорок вісім гривень 63 коп.) - 3% річних від простроченої суми, 1484,25 грн. (одна тисяча чотириста вісімдесят чотири гривні 25 коп.) - інфляційні втрати.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачені судові витрати у сумі 908 грн. 00 коп. (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

Рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 05.08.2021 року в день розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Закарпатського апеляційного суду через Свалявський районний суд Закарпатської області.

ГОЛОВУЮЧИЙ-СУДДЯ Н.М.Жиганська