Справа № 674/689/20
Провадження №2/680/119/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2021 р. смт Нова Ушиця

Новоушицький районний суд Хмельницької області в складі судді Олійник А.О., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Колючок Олександра Ілліча про забезпечення позову,

установив:

У провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

15 січня 2021 року представник позивача ОСОБА_3 повторно звернувся до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на 4/6 квартири, яка знаходиться у АДРЕСА_1 , належних ОСОБА_2 .

Заява обґрунтована тим, що відповідач ОСОБА_2 30 червня 2019 року взяв у борг у ОСОБА_4 і ОСОБА_5 300 доларів США, однак вчасно свої зобов`язання щодо повернення боргу у встановлений строк не виконав, у зв`язку з чим з врахуванням пені у нього виникла заборгованість в розмірі 1920 доларів США. 28 грудня 2019 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5 відступили право вимоги позивачу за зобов`язаннями ОСОБА_6 згідно з розпискою від 30 червня 2019 року.

За наявною у заявника інформацією відповідачу на праві власності належить 4/6 частини квартири у АДРЕСА_1 , вартістю 15 660 грн, на яку просить накласти арешт, оскільки неприйняття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 153 ЦПК України, суд розглядає заяву без повідомлення учасників справи.

Вивчивши заяву та матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може суттєво ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як роз`яснено у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Відповідна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2019 року у справі № 308/3824/16-ц.

Заява про забезпечення позову не містить належного обґрунтування існування необхідності у вчиненні дій, про які просить заявник , для виконання судового рішення.

В порушення положень статей 12, 81 ЦПК України, заявник не довів, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення. Докази того, що існує реальна загроза невиконання рішення суду та наявності намірів відповідача чинити перешкоди у виконанні рішення суду до заяви про забезпечення позову не додано.

Окрім того, суд зазначає, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Так, між сторонами виник спір щодо стягнення боргу за договором позики.

Позивач у позовній заяві просив стягнути із відповідача борг у сумі 1920 доларів США, з яких 300 доларів США- основний борг, 1620 доларів США пеня (2% в день).

15 січня 2021 року представник позивача направив до суду заяву про збільшення позовних вимог та просив стягнути із відповідача 3210 доларів США, з яких 300 доларів США- основний борг, 2910 доларів США пеня (2% в день).

З наданої позивачем інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.06.2020, вбачається, 4/6 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на яку заявник просить накласти арешт, не належить відповідачу на праві особистої приватної власності, а перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . Частки співвласників у натурі не виділені.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У практиці ЄСПЛ, в тому числі у справах: "Стретч проти Сполученого Королівства", "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Ґаші проти Хорватії" від 13 грудня 2007 року, визначені критерії, які слід оцінювати про сумісність заходів втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого Протоколу, а саме: чи вважається втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи вважається такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним до визначених цілей.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Оскільки накладенням арешту на 4/6 частини квартири порушуються права її власників, вказаний захід забезпечення позову не може бути застосовано, оскільки не буде дотримано вимог про пропорційність втручання у право на мирне володіння майном визначеним цілям.

З врахуванням наведеного, підстави для задоволення заяви відсутні, тому у її задоволенні необхідно відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.149-154, 259, 260 ЦПК України, суд,

постановив:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Колючок Олександра Ілліча про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду через Новоушицький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя А. О. Олійник