ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/299/21
Провадження № 2-з/362/1/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.01.2021 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

за участю секретаря Матушевської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, що подана до пред`явлення до суду позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування майна із чужого володіння,

в с т а н о в и в:

20.01.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову до суду, в якій просив вижити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки МАЗ 5430, 1986 року випуску, тип транспортного засобу сідловий тягач, колір червоний, номер державної реєстрації НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 із забороною відчуження автомобіля, внесення у відповідний реєстр відомостей про накладення арешту.

Свої вимог заявник обґрунтовує тим, що 09 січня 2018 року, згідно довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області (реєстровий №23) заявник надав у розпорядження ОСОБА_2 і ОСОБА_3 свій автомобіль марки МАЗ 5430, 1986 року випуску, тип транспортного засобу - сідловий тягач, колір червоний, номер державної реєстрації НОМЕР_1 , який належить заявнику на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 (надалі-автомобіль). В свою чергу, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобов`язувались випробувати автомобіль на протязі місяця та в подальшому вирішити питання купівлі даного автомобіля та перереєстрації його на своє ім`я.

Проте, не вирішивши питання купівлі вищезазначеного автомобіля та подальшої його перереєстрації на своє ім`я, на протязі понад двох років дані особи використовують його автомобіль у власних комерційних цілях через що він був змушений 29 січня 2020 року скасувати надану заявником довіреність про що належним чином повідомив ОСОБА_4 рекомендованими листами, додавши копії заяви про скасування довіреності від 09.01.2018 року та просив їх повернути його автомобіль.

Вищезазначені особи автомобіль не повернули, на його листи та на зв`язок не виходять та продовжують використовувати автомобіль у своїх власних комерційних цілях, свідчить обставини, відповідно до яких він неодноразово отримував і отримує від Державної служби України з безпеки на транспортні акти та постанови про порушення ОСОБА_2 щодо додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом, та вимоги сплати заявником , як власником автомобіля, штрафних санкцій, останній акт № 223805 та повідомлення № 100788/19.1/24-20 від 23.12.2020 року, яке було отримано 08.01.2021 року штрафні санкції понад 20 000 грн.

Намагаючись вирішити питання повернення мого автомобіля 22 вересня 2020 року мною, рекомендованим листом, було подано заяву про вчинення злочину відносно автомобіля гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Житомирського районного відділу УМВС України в Житомирській області. Проте, жодної реакції чи відповіді щодо вирішення даної проблеми з боку правоохоронних органів не було.

09 січня 2021 року було повторно подано аналогічну заяву до Васильківського відділу поліції ГУНП України в Київській області. Заява зареєстрована за №460.

Таким чином, станом на даний час, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 автомобіль мені повернули, продовжують його експлуатувати в особистих комерційних цілях порушуючи правила та вимоги законодавства про автомобільний транспорт під час перевезень вантажів, що призводить до штрафних санкцій повідомлення, акти т а постанови про сплату яких приходять на адресу заявника, як власника автомобіля.

29.01.2020 року заявник скасував свою довіреність на право керування та розпорядження автомобілем у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є технічний паспорт на автомобіль, що дає їм можливість продовжувати його використовувати в своїх особистих комерційних цілях, а також невиключена можливість реалізації ними автомобіля на запасні частини.

Оскільки невжиття заходів щодо забезпечення позову, може утруднити зробити неможливим виконання рішення суду, з метою забезпечення позову, вважає необхідним накладення арешту із забороною відчуження та внесення у відповідний реєстр відомостей про накладення арешту на автомобіль марки МАЗ 5430, 1986 року випуску, тип транспортного засобу - сідловий тягач, колір червоний, номер державної реєстрації НОМЕР_1 .

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вивчивши заяву про забезпечення позову пред`явлену до подання позову, дослідивши матеріали заяви, прийшов до наступного висновку.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечуються зокрема забороною вчиняти певні дії.

Частиною 3 ст.150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частин третьоїстатті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Із заяви вбачається, що заявник має намір в подальшому звернутися до суду з вимогами витребування майна із чужого незаконного володіння

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на те, що невжиття заходів щодо забезпечення позову, може утруднити зробити неможливим виконання рішення суду, без наведення відповідного обґрунтування,не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 року (справа № 826/8556/17), від 25.04.2019 (справа № 826/10936/18).

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

ОСОБА_1 до заяви про забезпечення позову не надано жодних доказів, які б свідчили про намір або підготовчі дії ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо відчуження автомобіля марки МАЗ 5430, 1986 року випуску, тип транспортного засобу - сідловий тягач, колір червоний, номер державної реєстрації НОМЕР_1 , а також не зазначено ціну позову.

Крім того до заяви про забезпечення позову не приєднано жодних доказів щодо наміру відповідача ухилитись від виконання судового рішення.

Таким чином доводи заявника про те, що існує реальна загроза утруднення виконання чи неможливість виконання рішення суду в подальшому є лише припущеннями.

Враховуючи викладене те, що заява про вжиття заходів забезпечення позову ґрунтується на припущеннях і при цьому ним не надано суду жодного належного, допустимого та достовірного доказу в розумінні ст.ст. 76-78 ЦПК України в підтвердження фактів імовірності утруднення виконання або неможливості виконання рішення суду в майбутньому в разі невжиття таких заходів, не наведено посилань на те, що існують обставини, які свідчать про реальну можливість відчуження ОСОБА_2 та ОСОБА_3 автомобіля марки МАЗ 5430, 1986 року випуску, тип транспортного засобу - сідловий тягач, колір червоний, номер державної реєстрації НОМЕР_1 , не долучено доказів вартості майна, тому, суд дійшов висновку про відхилення заяви про забезпечення позову.

Відхиляючи заяву заявника про вжиття заходів забезпечення позову суд також зауважує, що клопотання про забезпечення позову, яке раніше було відхилено повністю або частково, може бути подано вдруге, якщо змінились певні обставини. Тобто на заяви про забезпечення позову, в задоволенні яких було відмовлено, не поширюється заборона повторно звертатись до суду.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 12, 76-78, 149-159, 247, 260, 353, 354 ЦПК України суд,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, що подана до пред`явлення до суду позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування майна із чужого володіння - відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали, безпосередньо до суду апеляційної інстанції. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Васильківський міськрайонний суд Київської області.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко