Справа № 426/3506/15-ц
Провадження № 22-ц/810/927/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Сінько А.І.,

учасники справи: позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» - Акціонерне товариство «Укрексімбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 12 серпня 2019 року, ухваленого Сватівським районним судом Луганської області у складі: судді Реки А.С. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України - Акціонерного товариства «Укрексімбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України»» (далі - ПАТ «Укрексімбанк») звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 27 березня 2007 року між ПАТ «Укрексімбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СП «Колумб» (далі - ТОВ «СП «Колумб») було укладено Генеральну угоду № 6107N1, відповідно до умов якої ПАТ «Укрексімбанк» проводить кредитні операції в межах загального ліміту заборгованості в розмірі 3 000 000 грн з терміном користування кредитними коштами до 31 березня 2015 року на підставі та з урахуванням умов кредитних договорів, укладених в рамках Генеральної угоди (пунктів 4.1, 4.3, 4.5 статті 4 Генеральної угоди).

Згідно з умовами Генеральної угоди ТОВ «СП «Колумб» взяло на себе обов`язок своєчасно та й повному обсязі погашати заборгованість за кредитом, сплачувати проценти за користування кредитом та інші платежі за кредитним договором (пункт 5.2.6 статті 5 Генеральної угоди).

В рамках Генеральної угоди між ПАТ «Укрексімбанк» та ТОВ «СП «Колумб» було укладено кредитний договір від 28 січня 2014 року № 61114КЗ.

На виконання умов кредитного договору банк відкрив позичальникові відновлювальну кредитну лінію з лімітом заборгованості в розмірі 2 737 000 грн з кінцевим терміном погашення кредиту до 27 січня 2015 року зі сплатою процентів за користування кредитом в порядку та в розмірі, встановленому підпунктом 3.2.5 пункту 3.2 статті 3 та пунктом 3.5 статті 3 кредитного договору, а також зі сплатою комісії за зобов`язання щодо надання кредитної лінії.

Фактично Банком було надано кредит у сумі 2 721 321,99 грн згідно з випискою з позичкового рахунку.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за Генеральною угодою з усіма чинними кредитними договорами, які укладаються в рамках Генеральної угоди, їй підпорядковуються та є додатками до Генеральної угоди, 10 грудня 2012 року між ПАТ «Укрексімбанк», ТОВ «СП «Колумб» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 61112Р24, згідно з пунктом 3.1 якого поручитель зобов`язується перед кредитором солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником основного зобов`язання.

За умовами статті 1 договору поруки основним є зобов`язання позичальника, передбачені кредитною угодою щодо відшкодування суми кредитів, процентів, штрафних санкцій, а також всіх та будь-яких витрат, пов`язаних з наданням та обслуговуванням кредиту, тобто зобов`язання, передбачені кредитною угодою.

Позичальник належним чином не виконував взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 22 травня 2015 року виникла заборгованість в розмірі 5 182 282,81 грн, яка складається із: 2 721 321,99 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 316 314,55 грн - прострочені проценти за користування кредитом; 124,38 грн - прострочена комісія за зобов`язання; 516 876,59 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 58 240,16 грн - пеня за несвоєчасну оплату процентів; 23,14 грн - пеня за несвоєчасну сплату комісій; 46 853,51 грн - 3 % річних згідно з статтею 625 ЦК України; 1 289 603,49 грн - втрати від інфляції згідно із статтею 625 ЦК України; 232 925 грн - штрафні санкції.

Тому позивач ПАТ «Укрексімбанк» просило стягнути із поручителя ОСОБА_1 на свою користь зазначену кредитну заборгованість.

Заочним рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 27 листопада 2015 року позовні вимоги Банку задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України - Акціонерного товариства «Укрексімбанк» заборгованість за Генеральною угодою № 6107N1 від 27.03.2007 року та укладеним в її рамках кредитним договором № 61114К3 від 28.01.2014 року в розмірі 5182282,81 грн та судовий збір в розмірі 3654 грн.

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 30.01.2019 року скасовано заочне рішення від 27 листопада 2015 року та розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження.

Відповідачем ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 надано відзив на позовну заяву про часткове визнання позову в сумі боргу за кредитом, процентами та невизнання позову про стягнення пені за несвоєчасне погашення кредиту, пені за несвоєчасну оплату процентів, пені за несвоєчасну сплату комісії, 3% річних згідно ст. 625 ЦК України, витрат від інфляції та штрафних санкцій; заперечує проти стягнення 3% річних та втрат від інфляції, вказавши, що станом на 28.11.2014 року у ТОВ «СП «Колумб» перед позивачем не існувало заборгованості за кредитним договором у розмірі 2721321,99 грн, вона виникла лише 27.01.2015 року, а заборгованість за простроченими процентами за користування Кредитом у сумі 316214,55 грн виникла не 08.08.2014 року, а лише 16.05.2015 року, та позивачем не надано обґрунтованого розрахунку відповідної суми; виконання зобов`язання за договором не можливо у зв`язку із наявністю форс-мажорних обставин, які підтверджуються сертифікатом Торгово-промислової палати про настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на територій проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов`язань; рішенням господарського суду Луганської області від 15.09.2015 року по справі № 913/193/15, яке залишене без змін за результатами апеляційного перегляду, було встановлено, що з ТОВ «СП «Колумб» - боржника за Генеральною угодою № 6107N1 від 27.03.2007 року та укладеним в її рамках кредитним договором № 61114КЗ від 28.01.2014 року, солідарним боржником якого є ОСОБА_1 , на користь позивача встановлена до стягнення сума на 774416,85 грн. менша ніж просить до стягнення позивач з відповідача ОСОБА_1 .

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 12 серпня 2019 року позов Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України - Акціонерного товариства «Укрексімбанк» задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрексімбанк» - АТ «Укрексімбанк» заборгованість за Генеральною угодою від 27 березня 2007 року № 6107N1 та укладеним в її рамках кредитним договором від 28 січня 2014 року № 61114К3 у розмірі 4 374 217,92 грн, а саме: 2 721 321,99 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 316 314,55 грн - прострочені проценти за користування кредитом; 124,38 грн - прострочена комісія за зобов`язання; 46 853,51 грн - 3 % річних згідно із статтею 625 ЦК України; 1 289 603,49 грн - втрати від інфляції згідно із статтею 625 ЦК України. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що зобов`язання за кредитним договором були забезпечені договором поруки, тому виникла у зв`язку із невиконанням позичальником належним чином взятих на себе зобов`язань заборгованість підлягає стягненню з відповідача як поручителя. Також підлягають стягненню інфляційні нарахування та 3 % річних від простроченої суми відповідно до вимог статті 625 ЦК України, оскільки зазначені нарахування не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення пені за прострочення повернення кредиту, пені за прострочення сплати відсотків, пені за прострочення сплати комісії та штрафних санкцій, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Господарського суду Луганської області від 15 вересня 2015 року у справі № 913/193/15 за позовом ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» в місті Луганську до ТОВ «СП «Колумб» про стягнення заборгованості відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафу, у зв`язку з тим, що згідно із статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Оскільки ОСОБА_1 є солідарним боржником ТОВ «СП «Колумб» за Генеральною угодою від 27 березня 2007 року № 6107N1 та укладеним в її рамках кредитним договором від 28 січня 2014 року № 61114КЗ, заявлені позивачем вимоги про стягнення із відповідача пені в сумі 516876,59 грн за прострочення повернення кредиту, пені за прострочення сплати відсотків в сумі 58240,16 грн, пені за прострочення сплати комісії в сумі 23,41 грн та штрафних санкцій в розмірі 232 925 грн задоволенню не підлягають.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм процесуального права, без повного та всебічного дослідження обставин справи, просить частково скасувати рішення Сватівського районного суду Луганської області по цивільній справі № 426/3506/15 від 12.08.2019 року та стягнути з відповідача на користь АТ «Укрексімбанк» 4143553,52 грн та судовий збір в розмірі 3084,24 грн. В задоволенні іншої частині вимог відмовити.

Доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не було враховані надані позивачем розрахунки зменшення боргу ТОВ «СП «Колумб» по простроченим процентам та відповідні докази погашення заборгованості з 11 вересня 2015 року до 09 квітня 2019 року на загальну суму 176362,02 грн, а також уточнений розрахунок 3% річних та втрат від інфляції згідно ст. 625 ЦК України, зокрема, за рахунок виконання рішень судів про стягнення боргу з позичальника ТОВ «СП «Колумб» та фізичних осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; в порушення ст. 89 ЦПК України суд не надав оцінку як зібраним у справі доказам в цілому і кожному доказу, який міститься у справі, та не мотивував відхилення або врахування кожного доказу; мотивувальна частина оскаржуваного рішення не містить мотивованої оцінки кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Від Банку надійшов відзив на апеляційну скаргу про те, що позиція відповідача не ґрунтується на правильному тлумаченні норм процесуального права, зокрема норм п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

04.11.2019 року ОСОБА_1 надав клопотання про закриття провадження у справі, так як вважає, що вирішення справи віднесено законом до юрисдикції господарського суду.

Постановою Луганського апеляційного суду від 09 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Сватівського районного суду Луганської області від 12 серпня 2019 року скасовано та закрито провадження у справі. Роз`яснено ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» - АТ «Укрексімбанк» право звернення з вказаним позовом до суду господарської юрисдикції.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року касаційну скаргу АТ «Укрексімбанк» задоволено. Постанову Луганського апеляційного суду від 09 січня 2020 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Справа надійшла в провадження Луганського апеляційного суду 08 грудня 2020 року та розподілена згідно протоколу автоматизованого розподілу судді-доповідачу Назаровій М.В. у складі колегії суддів Кострицького В.В., Лозко Ю.П. Ухвалою суду від 11.12.2020 року апеляційний розгляд справи призначений на 14 січня 2021 року об 11-30.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник позивача заперечував проти задоволення скарги.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, що не перешкоджає розгляду справи у відповідності до вимог частини другої статті 372 ЦПК України.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідача, осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Предметом апеляційного перегляду справи є рішення суду в частині стягнення зі ОСОБА_1 на користь Банку прострочених процентів за користування кредитом, 3% річних згідно ст. 625 ЦК України та втрат від інфляції, проти стягнення яких скаржник не заперечує, проте не згоден з їх розміром, оскільки судом не враховано фактично сплачені боржниками кошти на погашення заборгованості.

Судом встановлено, що 27 березня 2007 року ПАТ «Укрексімбанк» та ТОВ «СП «Колумб» уклали Генеральну угоду № 6107N1 та відповідні додаткові угоди про зміну умов Генеральної угоди.

Згідно з умовами зазначеної Генеральної угоди ПАТ «Укрексімбанк» проводить кредитні операції в межах загального ліміту заборгованості в розмірі 3 000 000 грн з терміном користування кредитними коштами до 31 березня 2015 року на підставі та з урахуванням умов кредитних договорів, укладених в рамках Генеральної угоди (пункти 4.1, 4.3, 4.5 статті 4 Генеральної угоди).

28 січня 2014 року між ПАТ «Укрексімбанк» та ТОВ «СП «Колумб» в рамках вищевказаної Генеральної угоди було укладено кредитний договір № 61114КЗ.

На виконання умов кредитного договору ПАТ «Укрексімбанк» відкрило ТОВ «СП «Колумб» відновлювальну кредитну лінію з лімітом заборгованості в розмірі 2 737 000 грн з кінцевим термінам погашення кредиту до 27 січня 2015 року, зі сплатою процентів за користування кредитом в порядку та в розмірі, встановленими підпунктом 3.2.5 пункту 3.2 статті 3 та пунктом 3.5 статті 3 кредитного договору, а також зі сплатою комісії за зобов`язання щодо надання кредитної лінії.

Згідно з випискою із позичкового рахунку банком було надано кредит у сумі 2721321,99 грн.

Пунктом 2.1 кредитного договору передбачено, що банк надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за кредитом, комісії та інші платежі за цим договором.

Згідно з пунктами 2.3.2, 2.4, 3.1.2, 3.2.1.1 вищевказаного кредитного договору спільний ліміт заборгованості 2 737 000 грн. Кінцевий термін погашення кредиту - 27 січня 2015 року. Розмір процентної ставки за кредитом становить 19,5 % річних. Розмір ставки комісії 2 % річних від різницею між сумою ліміту заборгованості та фактичною заборгованістю.

Кредит надається відповідно до графіка зміни ліміту заборгованості в межах ліміту за Генеральною угодою, спільного ліміту заборгованості (пункт 5.2 статті 5 кредитного договору).

Банком на виконання умов Генеральної угоди та кредитного договору позичальнику надавалися кредитні кошти в межах встановленого ліміту кредитування, які відповідачем були отримані та використані на власні потреби. Спір щодо суми кредитування та наданих кредитних коштів між сторонами відсутній.

10 грудня 2012 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ПАТ «Укрексімбанк» ТОВ «СП «Колумб» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 61112Р24, згідно з пунктом 3.1 статті 3 якого поручитель зобов`язується перед кредитором солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником основного зобов`язання.

Згідно із статтею 1 договору поруки основним є зобов`язання позичальника, передбачені кредитною угодою щодо відшкодування суми кредитів, процентів, штрафних санкцій, а також всіх та будь-яких витрат, пов`язаних з наданням та обслуговуванням кредиту.

Згідно п. 7.1., 7.4. Договору поруки договір набуває чинності з дати його підписання повноважними представниками сторін та його дія припиняється після повного виконання основного зобов`язання, яким є зобов`язання за Кредитним договором.

Задовольняючи повністю позовні вимоги ПАТ «Укрексімбанк» про стягнення з позивача заборгованості за Генеральною угодою від 27 березня 2007 року № 6107N1 та укладеним в її рамках кредитним договором від 28 січня 2014 року № 61114К3 станом на 22.05.2015 прострочених процентів за користування кредитом 316314,55 грн, 3% річних згідно ст. 625 ЦК України 46853,51 грн та втрат від інфляції 1289603,49 грн, а також загальної заборгованості за кредитом у розмірі 4374217,92 грн, суд виходив із їх доведеності протягом розгляду справи.

Переглядаючи оскаржуване рішення за доводом апеляційної скарги, яким є неврахування судом наданих позивачем доказів щодо часткового погашення вказаної заборгованості станом на час розгляду справи судом та зайве стягнення з нього 143932,93 грн прострочених процентів за користування кредитом, 10860,94 грн 3% річних згідно ст. 625 ЦК України, 75870,53 грн втрат від інфляції, що вплинуло на розмір загальної заборгованості за кредитом у розмірі та на стягнуту суму судового збору , колегія суддів зазначає наступне.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку та поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Необхідно звернути увагу, що умови договору про дію поруки до повного виконання зобов`язань боржника не свідчать, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

З аналізу частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок, що строк поруки відноситься до преклюзивних, це строк існування самого зобов`язання поруки, а застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою, як видом забезпечення зобов`язання.

Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Разом з тим, якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як вбачається із Генеральної угоди № 6107N1 та відповідних додаткових угод про зміну умов Генеральної угоди, Кредитного договору (п. 6.6.) сторони досягли згоди щодо сплати процентів за користування кредитом шляхом сплати щомісячних платежів - з 1 по 7 число кожного місяця за попередній місяць.

Отже, оскільки кредитним договором передбачено сплату періодичних платежів процентів за користування кредитом, а за договором поруки поручитель відповідає за зобов`язаннями згідно з кредитним договором перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя.

Тобто, якщо до вимог, заявлених до боржника, застосовується загальний строк давності, передбачений статтею 257 ЦК України, то до вимог, заявлених до поручителя, вказаний строк обмежується строком дії поруки відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

З огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами).

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18), в якій підтримала правову позицію Верховного Суду України, викладену у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16 та в інших.

Такі самі висновки підтримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові 27 березня 2019 року у справі № 200/15135/14-ц.

Згідно з матеріалами справи сторони у додаткових угодах до кредитного договору кінцевий строк повернення повної суми кредиту визначили як 31 березня 2015 року.

Із вимогою до поручителя ОСОБА_1 у судовому порядку ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України - Акціонерного товариства «Укрексімбанк» звернулося 26 травня 2015 року.

Виходячи з вищенаведеного, враховуючи солідарний обов`язок ОСОБА_1 відповідати за зобов`язаннями позичальника, договір поруки у відповідності до вимог частини четвертої статті 559 ЦК України є припиненим в частині сплати відсотків за період до 25 листопада 2014 року, а до стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача належать прострочені відсотки за користування кредитними коштами за період з 26 листопада 2014 до квітня 2015 року.

Суд не надав належної правової оцінки зазначеним обставинам, не дослідив належним чином умов кредитного договору, додаткових угод до нього, умов договору поруки, укладеного зі ОСОБА_1 , що мав зробити без відповідних заяв з боку відповідача та перевірити дію договору поруки, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_1 як поручителя на користь позивача відсотків за користування кредитними коштами за період з липня 2014 до квітня 2015 року у загальному розмірі 316314,55 грн.

Крім того, слушними є доводи апеляційної скарги про ненадання судом жодної оцінки наявним в матеріалах справи доказам - наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором на час розгляду справи судом з урахуванням фактично сплачених сум на виконання рішень судів про стягнення заборгованості за Генеральною угодою від 27 березня 2007 року № 6107N1 та укладеним в її рамках кредитним договором від 28 січня 2014 року № 61114К3.

Розрахована позивачем станом на 15 квітня 2019 року заборгованість становить, зокрема за процентами за користування кредитом - 172 381,62 грн.

Оскільки суд у відповідності до вимог ст. 12, 13 ЦПК України щодо змагальності та диспозитивності цивільного судочинства розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, з обов`язком покладення на таких учасників довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, і позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення прострочених процентів за користування кредитом за період з липня 2014 до квітня 2015.

Натомість, в наданому розрахунку заборгованості на вимогу суду позивачем розрахована заборгованість за період з липня 2014 до травня 2015 включно.

Тобто, в розрахунок заборгованості, наявної станом на 15.04.2019, у розмірі 172381,62 грн включено заборгованість за простроченими процентами за травень 2015 у розмірі 32429,09 грн, які не було заявлено у позові, що свідчить про збільшення позовних вимог без подачі відповідної заяви.

Оскільки відповідно до наданих позивачем розрахунків (а.с. 135 т. 2) за листопад, грудень 2014 року та за січень 2015 року заборгованість за простроченими відсотками погашена повністю, то до стягнення з відповідача на користь позивача належать прострочені відсотки за період з 26 листопада 2014 до квітня 2015 включно, загальний розмір яких відповідно до наданого позивачем розрахунку становить 131190,39 грн (за лютий 2015 - 41273,38 грн + за березень 2015 - 45695,53 грн + за квітень 2015 - 44221,48 грн).

Вказаний розмір заборгованості відповідає змісту частини четвертої статті 367 ЦПК України про необмеженість суду апеляційної інстанції доводами та вимогами апеляційної скарги, оскільки розрахунки скаржника грунтуються на доказах, які свідчать про безпідставне збільшення позивачем своїх позовних вимог у непередбачений процесуальним законом спосіб.

Також слушними є доводи скарги про неврахування судом наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором на час розгляду справи судом з урахуванням фактично сплачених сум на виконання рішень судів про стягнення заборгованості за Генеральною угодою від 27 березня 2007 року № 6107N1 та укладеним в її рамках кредитним договором від 28 січня 2014 року № 61114К3 щодо передбачених ст. 625 ЦК України 3 % річних у зв`язку із несвоєчасним погашенням кредиту, сплатою процентів, комісії за зобов`язання - 35992,57 грн, втрат від інфляції - 1 231 732,96 грн (а.с. 133-138 т. 2).

Що стосується сум 3% річних та втрат від інфляції, то як вбачається із розрахунку позивача, останній здійснений за період з 28 листопада 2014 року, отже, порука не є припиненою до вказаної заборгованості.

Наведене є підставою для обмеження стягнень з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача вказаними сумами, які вказані самим позивачем в розрахунку заборгованості станом на 15.04.2019, а саме 3 % річних згідно із статтею 625 ЦК України з 46 853,51 грн до 35992,57 грн, втрат від інфляції згідно із статтею 625 ЦК України з 1 289 603,49 грн до 1 213 732,96 грн, а загальної суми заборгованості з урахуванням вказаних зменшень - з 4 374 217,92 грн до 4102362,29 грн.

Вказані порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, у відповідності до вимог п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для задоволення скарги та зміни рішення суду і зменшення відповідних сум, стягнутих з відповідача на користь Банку.

Відзив позивача про невизнання позову з огляду на надання позивачем розрахунку заборгованості позичальника за кредитним договором станом на 22.05.2015 (включно) з урахуванням погашень станом на 15.04.2019, тобто з урахуванням погашень, здійснених після звернення АТ «Укрексімбанк» із позовом, не заслуговує на увагу, оскільки стягнута може бути лише наявна заборгованість.

Посилання позивача на неправильному тлумаченні відповідачем норм процесуального права, зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, є помилковим, оскільки постанова апеляційного суду про закриття провадження по справі скасована Верховним Судом.

У відповідності до вимог частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов АТ «Укрексімбанк» з ціною позову 5182282,81 грн задоволено на 4102362,29 грн, і позивачем за подання позовної заяви заплачено судовий збір у розмірі 3654 грн, то з відповідача на користь позивача до стягнення належить 2892,55 грн.

За подачу апеляційної скарги про перегляд рішення суду в частині позовних вимог на суму 230664,40 грн відповідачем сплачено 3459,97 грн судового збору, і скаргу задоволено, то вказана сума підлягає відшкодуванню позивачем відповідачу.

Крім того, відповідачем сплачено судовий збір за подання заяви про перегляд заочного рішення 352,40 грн, яку задоволено та заочне рішення скасоване.

З урахуванням наведеного, з позивача на користь відповідача належить до стягнення шляхом взаємозаліку повернення судового збору у розмірі 919,82 грн ((3459,97+ 352,40) - 2892,55).

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Сватівського районного суду Луганської області від 12 серпня 2019 року в оскаржуваній частині про стягнення зі ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України - Акціонерного товариства «Укрексімбанк» заборгованості за Генеральною угодою від 27 березня 2007 року № 6107N1 та укладеним в її рамках кредитним договором від 28 січня 2014 року № 61114К3 у розмірі 316314,55 грн прострочених процентів за користування кредитом, 46853,51 грн 3% річних та 1289603,49 грн втрат від інфляції, а також загальної суми заборгованості у розмірі 4374217,92 грн змінити.

Зменшити стягнуті зі ОСОБА_1 на користь «Державного експортно-імпортного банку України» Акціонерного товариства «Укрексімбанк» заборгованість за Генеральною угодою від 27 березня 2007 року № 6107N1 та укладеним в її рамках кредитним договором від 28 січня 2014 року № 61114К3: прострочені проценти за користування кредитом з 316 314,55 грн до 131190,39 грн, 3 % річних згідно із статтею 625 ЦК України з 46 853,51 грн до 35992,57 грн, втрат від інфляції згідно із статтею 625 ЦК України з 1 289 603,49 грн до 1 213 732,96 грн, загальну суму заборгованості з 4 374 217,92 грн до 4102362,29 грн.

Рішення суду в частині судового збору скасувати.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (03150, м. Київ, вул. Антоновича, 127, ідентифікаційний код 00032112) на користь ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 919,82 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 18 січня 2021 року.

Головуючий

Судді: