ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/1808/21
Провадження № 22-ц/4820/1658/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 вересня 2021 року (суддя Салоїд Н.М.) за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Хмельницької міської ради Хмельницької області про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до виконавчого комітету Хмельницької міської ради Хмельницької області про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 18 квітня 2020 року вона зверталася до відповідача із запитом про надання публічної інформації, в якому просила надати інформацію про наявність на території м. Хмельницького вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Однак відповідач не надав відповіді на даний запит.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 у справі № 560/2398/20 визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Хмельницької міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит від 18 квітня 2020 року.

Позивач вважає, що протиправними діями виконавчого комітету Хмельницької міської ради їй була завдана моральна шкода, яка полягала в стражданні та приниженні, яких вона зазнала внаслідок протиправних дій: було порушено стан її душевної рівноваги, для відновлення якого позивачу доводилося докладати додаткові вольові та психологічні зусилля, у зв`язку з чим, вона була позбавлена можливості повноцінно насолоджуватися життям, працювати, для чого потрібен виважений стан емоційного спокою.

Крім того, їй доводилося додатково дисциплінувати себе, доводилося витрачати набагато більше часу для підтримки необхідної продуктивності її праці, що позначалося щоденно на її фізичному та моральному стані. Більш того, внаслідок неправомірних дій відповідача, були порушені її нормальні життєві зв`язки з партнерами, друзями, яким вона змушена додатково пояснювати чому вона стала менш привітною, менше приділяти часу друзям, сім`ї, родичам та інше. Моральні страждання підсилювались також тим, що вона є інвалідом II групи.

Посилаючись на зазначене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з Виконавчого комітету Хмельницької міської ради на свою користь 60000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 вересня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не довела своїх позовних вимог, підстав для відшкодування їй моральної шкоди, завданої бездіяльністю органу місцевого самоуправління державної влади, не встановлено. Крім того, суд встановив, що дії ОСОБА_1 , зокрема подання 27 позовів аналогічного змісту до органів місцевого самоуправління в різних населених пунктах України, свідчать, що метою таких звернень є не захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів ОСОБА_1 , а штучне створення передумов для стягнення моральної шкоди, як способу отримання позивачем матеріальної вигоди, що є несумісним із завданням цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції пославшись на аналогічні за змістом 27 поданих нею позовів не врахував, що фактично адміністративними судами винесено 27 незалежних один від одного рішень, якими встановлено неправомірність дій відповідачів у кожному випадку її звернення до них із запитом на інформацію.

Також вказує, що судом першої інстанції не враховано судову практику у схожих справах. Вказує на порушення Загальної декларації прав людини. Зазначає, що судом не було враховано, що вона є інвалідом II групи, а тому відповідно до ст.21 Конвенції про права осіб з інвалідністю на держав-учасниць покладається обов`язок забезпечувати осіб з інвалідністю інформацією, призначеною для широкої публіки, у доступних форматах і з використанням технологій, що враховують різні форми інвалідності, своєчасно і без додаткової плати.

У відзиві на апеляційну скаргу виконавчий комітет Хмельницької міської ради Хмельницької області просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін. Вказував, що суд першої інстанції вірно встановив відсутність факту заподіяння позивачці моральної шкоди, оскільки їй була надана відповідь на запит у встановлені законом строки, попри те, неотримання відповіді є наслідком протиправної діяльності працівників ДП «Укрпошта». Крім того, надіслання відповіді на запит простим листом не віднесено чинним законодавством до випадків, за які передбачена відповідальність органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Згідно вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Хмельницької міської ради щодо недотримання встановленого Законом України «Про доступ до публічної інформації» п`ятиденного строку надання інформації на запит ОСОБА_1 , датований 18.04.2020 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Цим рішенням суду встановлено, що 18 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до виконавчого комітету Хмельницької міської ради із запитом про надання публічної інформації щодо наявності на території міста Хмельницького вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд з місцями (орієнтирами) розташування. Цей запит відповідач отримав 21 квітня 2020 року. За результатами його розгляду підготовлено відповідь, оформлену листом №Б-24791-20 від 24 квітня 2020 року. На підтвердження надіслання 27 квітня 2020 року на адресу позивачки відповіді на її запит відповідач надав витяг з журналу реєстрації відправленої кореспонденції.

Звертаючись до суду ОСОБА_1 обґрунтовувала заподіяння їй моральної шкоди порушенням виконавчим комітетом Хмельницької міської ради її прав на отримання інформації на запит про надання публічної інформації відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Із довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ вбачається, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю, друга група; інвалідність з дитинства.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Крім цього, згідно змісту п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», якою роз`яснено схожі за своєю суттю правовідносини, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Також, відповідно до п.5 цієї ж Постанови Пленуму Верховного Суду України, обов`язковому доведенню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Тому у даній категорії справ і у даній справі зокрема (зважаючи на доводи позивачки), слід встановити наявність загальних підстав для стягнення моральної шкоди, а саме: факту заподіяння позивачу шкоди, суть якої повинна полягати у душевних стражданнях, яких позивачка зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, членів сім`ї чи близьких родичів, зокрема, і у приниженні честі та гідності фізичної особи (п. 2, 4 ч.2 ст. 23 ЦК України); протиправність діяння відповідача; наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача; вину відповідача у заподіянні такої.

При цьому кожен із вказаних складових повинен бути підтверджений належними та допустимими доказами.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачка ОСОБА_1 пред`являючи позов до виконавчого комітету Хмельницької міської ради про відшкодування моральної шкоди, зазначає, що протиправними діями відповідача щодо ненадання відповіді на запит про отримання публічної інформації, їй була завдана моральна шкода, що спричинила негативні наслідки, які виразились у стражданні та приниженні, яких вона зазнала внаслідок протиправних дій відповідача, а також завдана їй моральна шкода полягає у душевних стражданнях та приниженні честі та гідності з тих підстав, що їй довелося присвятити багато часу, творчої енергії та сил на захист свого порушеного права. Їй, як позивачу, притаманні особливо розвинуте емоційне сприйняття дійсності та почуття справедливості, а тому нехтування відповідачем під час здійснення розгляду її запиту порушило її законні права, сприймалося нею як прояв образи з боку відповідача, що призвело до сильного психологічного дискомфорту, погіршення самопочуття, емоційного хвилювання. Вказує, що внаслідок протиправних дій відповідача, було порушено її стан душевної рівноваги, для відновлення якого їй доводилося докладати додаткові вольові та психологічні зусилля, у зв`язку з чим вона була позбавлена можливості насолоджуватися життям, працювати, для чого потрібен виважений стан емоційного спокою.

Однак, як правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи позивачка не надала жодних доказів, які б встановлювали заподіяння їй моральної шкоди, що полягала б, зокрема, і у приниженні її честі чи гідності.

Дійсно, як вбачається із судового рішення у адміністративній справі, що набрало законної сили, таким встановлено протиправність бездіяльності відповідача при наданні публічної інформації за запитом позивачки (недотримання п`ятиденного строку надання відповіді на запит).

Однак таке рішення не вказує на наявність факту заподіяння позивачці такою бездіяльністю органу моральної шкоди, зокрема, і у тому виразі, про який вказала позивачка.

Відтак, позивачкою не доведено як факту заподіяння моральної шкоди, так і відповідно інших складових, які підлягають доведенню у даному спорі.

Окрім цього, судом вірно вказано, що позовна заява ОСОБА_1 не містить будь-яких доводів фактичних даних, на підставі яких суд може встановити наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги про те, що позивачці діянням виконавчого комітету Хмельницької міської ради було завдано моральну шкоду та інших обставин, які містять інформацію щодо предмета доказування та які мають значення для вирішення справи. Позивачкою не було додано до суду жодного доказу, який би підтверджував, що їй дійсно заподіяна моральна шкода саме внаслідок дій чи бездіяльності виконавчого комітету Хмельницької міської ради. Також, позивачка не надала достатніх, достовірних та належних доказів заподіяння їй душевних страждань.

Сам лише факт протиправної бездіяльності відповідача при наданні інформації позивачці не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди. Крім того, визнання судом протиправною бездіяльності відповідача стосується виключно меж застосування законодавства про надання публічної інформації, у той час як моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами.

Водночас слід зазначити, що відповідь на запит позивачки органом місцевого самоврядування позивачу було надано, однак оформлено неналежним чином, при цьому відсутність доказів надіслання відповіді на запит, само по собі не є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Зважаючи на зазначене, висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 є правильним, оскільки, позивач не довела достатніми та допустимими доказами факт заподіяння їй шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною бездіяльністю виконавчого комітету Хмельницької міської ради та настанням шкоди.

Доводи апеляційної скарги висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для її задоволення не вбачається.

Крім цього, висновки суду за якими суд встановив, що позивач зверталася з аналогічними позовами до органів місцевого самоврядування в різних населених пунктах України (Вінницька, Запорізька, Рівненська, Кіровоградська, Хмельницька, Херсонська, Полтавська, Тернопільська, Львівська тощо) стосовно визнання дій органів місцевого самоврядування при розгляді інформаційних запитів неправомірними, вказані справи розглядаються в інших судах в порядку адміністративного судочинства та в подальшому позивачем пред`являлись позови про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями виконавчих органів місцевого самоврядування, що наведені факти вказують на спланований механізм, кінцевим результатом якого є не отримання відповіді на запит про надання інформації, а власне відшкодування шкоди в грошовому еквіваленті, колегія суддів, вважає такими, що ґрунтуються на припущеннях, однак такими, що на законність та обґрунтованість рішення суду в цілому не вплинули.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: Т.О. Янчук

А.В. Купельський

О.І. Ярмолюк