Ухвала

29 липня 2021 року

м. Київ

справа № 757/40017/17

провадження № 61-12054ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Ткачука О. С., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на постанову Київського апеляційного суду від 21 квітня

2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про стягнення відсотків за правочинами, трьох відсотків річних, інфляційних втрат та судових витрат,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживачів та повернення банківського вкладу.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що у період з 24 липня

2010 року по 29 листопада 2013 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» були укладені п`ять договорів банківського строкового вкладу (депозит) у національній та іноземній валюті, зокрема: 26 липня 2010 року договір SАМDN 7934

(вклад «Пенсійний накопичувальний») в гривнях; 26 липня 2010 року договір SАМDN 7925 (вклад «Скарбничка» ) в доларах США; 21 грудня

2011 року договір SАМDN 2939 ( вклад «Скарбничка, 12 міс.») в гривнях; 21 грудня 2011 року договір SАМDN 3189 (вклад «Приват-вклад,

12 міс.» ) в гривнях; 29 листопада 2013 року договір SАМDNWFD 300

(вклад «Стандарт») в гривнях.

Термін дії за зазначеними договорами закінчився, проте ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовляється в добровільному порядку виконувати умови договорів і повертати належні кошти і відсотки за користування ними. З урахуванням уточнених позовних вимог у січні 2018 року, позивачка просила, зокрема:

зобов`язати ПАТ КБ «ПриватБанк» виплатити через касу банку суму вкладу за договором SАМDN 7934 (вклад «Пенсійний накопичувальний») від

26 липня 2010 року в розмірі 80 583,64 грн, у тому числі суму вкладу з нарахованими відсотками 49 702,07 грн, інфляційні втрати - 27 069,27 грн та 3 % річних - 3 812,31 грн;

зобов`язати ПАТ КБ «ПриватБанк» виплатити через касу банку суму вкладу за договором SАМDN 7925 (вклад «Скарбничка») від 26 липня 2010 року з відсотками в розмірі 3 346, 55 доларів США , 3 % річних - 8 517 грн 64 коп.,

зобов`язати ПАТ КБ «ПриватБанк» виплатити через касу банку суму вкладу за договором SАМDN 2939 (вклад «Скарбничка, 12 міс.») від 21 грудня 2011 року у розмірі 21 782,84 грн, у тому числі суму вкладу з нарахованими на нього відсотками у розмірі 14 049,50 грн, інфляційні втрати - 6 739,69 грн,

3 % річних за прострочену суму боргу - 993,65 грн;

зобов`язати ПАТ КБ «ПриватБанк» виплатити через касу банку суму вкладу за договором SАМDN 3189 (вклад «Приват-вклад, 12 міс.») від 21 грудня 2011 року у розмірі 2 765,52 грн, у тому числі суму вкладу з нарахованими на нього відсотками у розмірі 1 688,06 грн, інфляційні втрати у розмірі 943,03 грн, 3 % річних за прострочену суму боргу у розмірі 134,43 грн;

зобов`язати ПАТ КБ «ПриватБанк» виплатити через касу банку суму вкладу за договором SАМDNWFD 300 (вклад «Стандарт») від 29 листопада

2013 року у розмірі 19 454,14 грн, у тому числі суму вкладу з нарахованими на нього відсотками - 12 700,28 грн, інфляційні втрати - 5 889,06 грн, 3 % річних за прострочену суму - 864,79 грн.

Крім того, вона просила стягнути витрати на правову допомогу у розмірі

9 860,63 грн, а також транспортні витрати, добові витрати, компенсацію за відрив від звичайних занять у розмірі 30 106,91 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 липня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором SАМDN7934 (вклад «Пенсійний накопичувальний») від 26 липня

2010 року суму вкладу з нарахованим відсотками 49 702 ,06 грн, інфляційні витрати у розмірі 27 069,26 грн, 3 % річних в сумі 3812,30 грн.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором SАМDN 7925 (вклад «Скарбничка») від 26 липня 2010 року суму вкладу з відсотками в розмірі 3 346,54 доларів США, 3 % річних в розмірі 8 517,64 грн.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором SАМDN 2939 (вклад «Скарбничка») від 21 грудня 2011 року суму вкладу з нарахованими на нього відсотками у розмірі 14 049,49 грн, інфляційні втрати у розмірі 6 739,6891 грн, 3 % річних у розмірі 993,65 грн.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором SАМDN 3189 («Приват-вклад») від 21 грудня 2011 року суму вкладу з нарахованими на нього відсотками у розмірі 1 688,06 грн, інфляційні втрати у розмірі 943,03 грн; 3 % річних у розмірі 134,42 грн.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором SАМDN 300 (вклад «Стандарт) від 29 листопада 2013 року суму вкладу з нарахованими на нього відсотками у розмірі 12 700,28 грн, інфляційні втрати у розмірі 5 889,06 грн, 3 % річних у розмірі 864,79 грн.

В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 липня 2018 року скасовано та ухвалено по заявленим вимогам нове судове рішення про часткове їх задоволення.

Зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» виплатити на користь ОСОБА_1 за договором SАМDN 7934 (вклад «Пенсійний накопичувальний») від

26 липня 2010 відсотки у розмірі 3 205,42 грн, інфляційні втрати - 24 230,58 грн,

3 % річних - 2 727,51 грн.

Зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» виплатити на користь ОСОБА_1 за договором SАМDN7925 (вклад «Скарбничка») від 26 липня

2010 відсотки у розмірі 605,06 доларів США, що по курсу НБУ на дату ухвалення рішення складає 16 947,49 грн, 3 % річних - 204,54 доларів США, що по курсу НБУ на дату ухвалення рішення складає 5 729,08 грн.

Зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» виплатити на користь ОСОБА_1 за договором SАМDN2939 (вклад «Скарбничка, 12 міс.») від 21 грудня

2011 року відсотки у розмірі 1 203,51 грн, інфляційні втрати - 5 373,55 грн,

3 % річних -635,75 грн.

Зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» виплатити на користь ОСОБА_1 за договором SАМDN3189 (вклад «Приват-вклад, 12 міс.») від 21 грудня 2011 року відсотки у розмірі 40,61 грн, інфляційні втрати - 982,12 грн, 3 % річних -116,38 грн.

Зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» виплатити на користь ОСОБА_1 за договором SАМDNWFD300 (вклад «Стандарт») від 29 листопада

2013 року відсотки у розмірі 632,32 грн, інфляційні втрати - 5 080,80 грн, 3 % річних - 598,19 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Іншу частину позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення відсотків за правочинами, трьох відсотків річних, інфляційних втрат та судових витрат залишено без задоволення.

15 липня 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду в частині нарахування відсотків за депозитними договорами та залишити в цій частині без змін рішення суду першої інстанції, скасувати постанову апеляційного суду в частині нарахування 3 ; річних та інфляції на підставі статті 625 ЦПК України і залишити в цій частині рішення суду першої інстанції без змін, змінити постанову апеляційного суду в частині стягнення на користь позивача судових витрат і ухвалити в цій частині нове рішення про повне їх задоволення.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а судові рішення у цій категорії справ не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

У вказаній справі ціна позову становить 261 036,47 грн, яка станом

на 01 січня 2021 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 * 250 = 567 500).

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах та справах з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності цивільних правовідносин.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Таким чином, обставин, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 , в інтересах якої діє

ОСОБА_2 , подала касаційну скаргу на судове рішення, що згідно положень ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на постанову Київського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про стягнення відсотків за правочинами, трьох відсотків річних, інфляційних втрат та судових витрат.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. А. Калараш

О. С. Ткачук