Справа № 278/1775/21
12 листопада 2021 року м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Ярошовець В. Б., розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування, -
Позивачі звернулись до суду з позовною заявою, в якій зазначили, що є власниками житлового будинку АДРЕСА_1 , в якому зареєстровані відповідачі, але не проживають у ньому. Факт реєстрації місця проживання відповідачів у згаданому житловому приміщенні створює для позивачів суттєві перешкоди, зокрема, щодо сплати комунальних послуг
У зв`язку з наведеним, позивачі просять суд позбавити відповідачів права користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
У засідання належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи учасники справи або їхні представники не з`явились, у зв`язку з чим розгляд здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Позивач ОСОБА_1 подала заяву, в якій просить проводити розгляд справи без її участі; позовні вимоги підтримала повністю (а.с. 44).
Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився; подав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 43).
Відповідачі також в судове засідання не з`явились; про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, однак поштові відправлення повернулись на адресу суду не врученим у зв`язку з відсутністю відповідачів за вказаною адресою (а.с. 33, 41, 42).
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст. ст. 211, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін і ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до договору купівлі - продажу частини жилого будинку № 5453 від 25.09.2015 року Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Ліщинське» продало, а ОСОБА_1 купила Ѕ ід. частину житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 9-10).
Згідно договору купівлі продажу жилого будинку № 5455 від 25.09.2015 року Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Ліщинське» продало, а ОСОБА_2 купив Ѕ ід. частину житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 12-13).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших майнових реєстрів № 275601081 від 20.09.2021 року житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в рівних частках кожному (а.с. 37).
Зі змісту довідки № 341 від 04.06.2021 року виданої виконкомом Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області вбачається, що в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с. 7).
Відповідно до акту про встановлення факту не проживання від 21.05.2021 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 2010 року фактично не проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14).
Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).
Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачене право власника житлового будинку, квартири використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).
Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право користування даним житлом у випадку відсутності члена сім`ї без поважних причин більш ніж один рік, якщо інше не встановлено угодою між ним та власником житла або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що тривале не проживання відповідачів, які не пов`язані спільним побутом з позивачами, у належному останнім житловому приміщенні, має істотне значення, оскільки створює перешкоди позивачам у здійсненні права користування та розпоряджання майном, у зв`язку з чим, дослідивши питання дотримання балансу між захистом права власності позивачів та захистом права відповідачів на користування будинком, вважає за потрібне визнати останніх такими, що втратили право користування належним позивачам житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1
Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-83, 89, 280 ЦПК, ст. 391, ч. 2 ст. 406 ЦК України, суд -
Задовольнити позовну заяву.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким, що втратили право користування житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя О. М. Дубовік