Дата документу 22.11.2021 Справа № 332/894/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/894/21 Головуючий у 1-й інстанції:Сінєльнік Р.В.
Провадження № 22-ц/807/2538/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький Титано-магнієвий комбінат» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький Титано-магнієвий комбінат» про відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з виконанням трудових обов`язків,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Запорізький Титано-магнієвий комбінат» про відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з виконанням трудових обов`язків, в розмірі 150000,00 грн.

В обґрунтування своїх доводів позивач зазначив, що він працював у ТОВ «Запорізький Титано-магнієвий комбінат» на посаді плавильника з 15.02.2011р. по 16.05.2018р. Загальний стаж роботи 32 роки 01 місяць, стаж роботи за професією 07 років 03 місяці. Звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію та амбулаторним лікуванням. Умови праці на робочому місті не відповідали безпечним стандартам. Згідно з актом розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 05 листопада 2020р., йому встановлено наступні діагнози: 1) хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (токсико-пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії група В. ЛН другого ступеня; 2) радикулопатія білатеральна попереково-крижова L5-S1з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим синдромом, периферичним нейросудинним синдромом, нейродистрофією у вигляді остероартрозу у поєднанні з періартрозами колінних суглобів (ПФ другого ступені); 3) нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Ці хвороби виникла внаслідок впливу шкідливих виробничих факторів. Висновком МСЕК від 30.11.2020р. позивачу встановлено 60% втрати професійної працездатності, позивачу встановлена третя група інвалідності безстроково.

На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь у якості відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 150000,00 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Запорізький Титано-магнієвий комбінат» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди грошові кошти у розмірі 30000 гривень, з урахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ТОВ «ЗТМК» подало апеляційну скаргу, в якій,посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення у зв`язку з невідповідністю висновків суду матеріалам справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанціїта ухвалити нове рішення, якимв задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказано, що позивач був ознайомлений з умовами праці на своїх робочих місцях та погоджувався працювати в таких умовах. Вибір місця роботи для позивача був добровільним та свідомим. Підставою для допущення працівника до роботи є довідка про проходження працівником періодичного медичного огляду, у якій зазначено про придатність або непридатність працівника до виконання певної роботи, та згідно з довідками про медичний огляд позивача протипоказань для роботи на займаних ним робочих місцях не було виявлено.

Крім того, позивач працював на інших підприємствах в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, які вказано в пунктах 1-3 розділу 18 «Причини виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння)» Акту від 06.11.2020 року (стор. 4). Загальний стаж роботи позивача на інших підприємствах із шкідливими виробничими факторами 14 років та 2 місяці, зокрема, на АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» (08 років 06 місяців) та Приватному акціонерному товаристві «Дніпроспецсталь» (05 років 08 місяців). Вважає, що відсутні підстави для стягнення моральної шкоди з ТОВ «ЗТМК».

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляцій скаргу ТОВ "ЗТМК", у якому позивач заперечує проти доводів, викладених в апеляційні скарзі. Наполягає на залишення апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ст. 274 ч. 1, п.2 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Таким чином, даний спір за визначеними статтею 274 ЦПК України критеріями відноситься до категорії малозначних.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , заявлені на суму 150 000 грн., суд першої інстанції визначивдостатньою сатисфакцією спричинених моральних страждань суму в розмірі 30 000 гривень. При цьому, судом першої інстанції було враховано тяжкість завданих ушкоджень здоров`ю позивача, ступінь втрати його професійної працездатності, який складає 60%, встановлення у зв`язку з професійним зах-

ворюванням 3 групи інвалідності.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював на ТОВ «Запорізький Титано-магнієвий комбінат» на посаді плавильника з 15.02.2011р. по 16.05.2018р. Загальний стаж роботи 32 роки 01 місяць, стаж роботи за професією 07 років 03 місяці. Звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, що підтверджується записами у трудовій книжці.

Окрім того, згідно даних трудової книжки, позивач працював на АТ «ЗАлК» на посаді електролізника розплавлених солей, стаж роботи за професією 08 років 06 місяців та ПрАТ «ДСС» на посадах: вальцювальник стану гарячого прокату та посадчик металу, загальний стаж роботи 05 років 08 місяців. (а.с.12-19)

Умови праці на усіх робочих місцях позивача не відповідали безпечним стандартам.

05.11.2020р. було складено акт розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4, за яким встановлено діагнози: «1) хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (токсико-пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії група В. ЛН другого ступеня; 2) радикулопатія білатеральна попереково-крижова L5-S1з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим синдромом, периферичним нейросудинним синдромом, нейродистрофією у вигляді остероартрозу у поєднанні з пері артрозами колінних суглобів (ПФ другого ступені); 3) нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху)». Згідно з актом хвороба виникла внаслідок впливу шкідливих виробничих факторів, важкості та напруженості трудового процесу (а.с.21-25).

ОСОБА_1 з 16.05.2018 року не працює на ТОВ «ЗТМК» у зв`язку із виходом на пенсію та перебуванням на амбулаторному лікуванні.

Висновком МСЕК від 30.11.2020р. позивачу встановлено 60 % втрати професійної працездатності, позивачу встановлена третя група інвалідності безстроково (а.с.20).

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Відповідно до ч. 8 ст. 36 Закону України від 23.09.1999 року "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у редакції, що набрала чинності з 01 січня 2015 року, відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Згідно зі ст. 13 Закону України "Про охорону праці" роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Перелік професійних захворювань за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, затверджується КМУ.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до норм ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Установивши, що професійне захворювання у ОСОБА_1 пов`язано із роботою в небезпечних і шкідливих умовах на заводі відповідача, і що таке захворювання завдало потерпілому моральної шкоди, фізичних і моральних страждань, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для її відшкодування за рахунок роботодавця. У зв`язку з цим на підставі проаналізованих матеріалів справи судом визначено розмір відшкодування до стягнення в сумі 30 000 грн.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральні страждання, як правило, виявляються у відчуттях страху, сорому, приниження, переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також в інших, несприятливих для людини випадках психологічного дискомфорту. Отже, під поняттям "моральна шкода" охоплюються негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів. Фізичні страждання - це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина.

Моральна і фізична шкода після нанесення, по суті є непоправними і не завжди можуть бути відшкодовані. Неможливо відшкодувати (визначити еквівалент) втрати здоров`я, неможливо відшкодувати почуття страху, відчуття болю.

При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів.

Відповідно ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до роз`яснень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" від 31 березня 1995 року № 4, розмір моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

В ході розгляду справи встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що ОСОБА_1 втратив професійну працездатність у загальному розмірі 60%, його визнано особою з інвалідністю третьої групи. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, повинен докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із обставин цієї справи, зокрема, тривалості праці зі шкідливими умовами, встановленими діагнозами, які створюють перешкоди для нормального повноцінного життя ( захворювання легень, хребта, розлад органу слуху), а також з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд на підставі медичних документів правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються в подальшому його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, що підтверджено висновками компетентних медичних установ.

Тому, з врахуванням конституційної значимості здоров`я як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, беручи до уваги конкретні обставини справи, тяжкість ушкодження здоров`я, ступінь втрати професійної працездатності, пов`язані з цим фізичні і моральні страждання позивача, їх глибину, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, суд дійшов правильного висновку, що є достатнім, розумним та справедливим розміром відшкодування моральної шкоди позивачу у сумі 30 000,00 грн.

При цьому, колегія враховує також і той факт, що позивач звільнився з підприємства не за станом свого здоров`я, а за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, та тільки після звільнення почав проходити медичні обстеження з приводу професійних захворювань, а не навпаки під час роботи у зв`язку з погіршення стану здоров`я.

Враховуючи вищевикладене, визначаючи розмір відшкодування, з огляду на тривалу працю позивача за власним бажанням в силу його професії у шкідливих умовах праці у відповідача, колегія суддів погоджується, що достатньою сатисфакцією моральних страждань позивача є сума у 30 000 грн.

Посилання відповідача на те, що позивач був обізнаний про можливість впливу шкідливих факторів, самостійно та за власним бажанням прийняв рішення про необхідність працювати саме на такій посаді, на думку суду, не знімають відповідальності з відповідача за незабезпечення максимально безпечних умов праці та не позбавляють позивача права на отримання відшкодування спричиненої моральної шкоди.

При цьому, суд не може взяти до уваги посилання відповідача на ту обставину, що позивач самостійно з власної ініціативи продовжував довгий час працювати у важких умовах праці, тим самим з власної ініціативи допускав погіршення свого здоров`я, оскільки такі обставини не звільняють роботодавця від виконання ним обов`язку щодо створення безпечних та нешкідливих умов праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган.

Отже, у даному випадку шкоди здоров`ю позивача завдано з вини роботодавця, який не створив належні, безпечні і здорові умови праці, не впроваджував сучасні засоби техніки безпеки, не забезпечив санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійного захворювання.

Посилання в апеляційній скарзі ТОВ «ЗТМК», що судом не було враховано роботу позивача на інших підприємствах із шкідливим виробничими факторами, зокрема,в АТ «ЗАлК» та ПрАТ «ДСС», не відповідають змісту оскаржуваного рішення суду, з якого вбачається, що судом першої інстанції було надано належно оцінку вказаному доводу відповідача. У зв`язку із чим судом першої інстанції при визначені розміру відшкодування моральної шкоду було враховано факт праці на інших підприємствах, які також були причиною професійного захворювання ОСОБА_1 , а саме: наявність на робочому місці електролізника розплавлених солей електролізного цеху АТ «ЗАлК» шкідливих виробничих факторів, наявність на робочому місці вальцювальника стану гарячого прокату прокатного цеху ПрАТ «ДСС» шкідливих виробничих факторів, також наявність на робочому місці посадчика металу прокатного цеху ПрАТ «ДСС» шкідливих виробничих факторів (а.с.24).

Тому, враховуючи вказані обставини та те, що трудовий стаж ОСОБА_1 на підприємстві відповідача складає саме 07 років 03 місяці, заявлений на суму 150 000 грн. позов було задоволено частково на суму 30 000 грн. На врахування цих обставин судом вказує також те, що позивач втратив працездатність на 60 %, а отже суд мав право стягнути на відшкодування моральної шкоди більшу суму, але зважив на те, що на останньому підприємстві позивач в шкідливих умовах пропрацював 1/3 всього строку праці позивача у шкідливих умовах.

Також, колегія зазначає, що судом при вирішенні справи враховано те, щоправо на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.Оскільки встановлення стійкої втрати працездатності відбулось 30.11.2020р., то право на моральну шкоду виникло в нього саме з цього часу та спрямовано до роботодавця, у якого він працював до погіршення стану здоров`я та, як наслідку, встановлення інвалідності.

Колегія виходить також із того, що продовження позивачем роботи у шкідливих умовах, попри його попередження про це роботодавцем, викликано не бажанням сприяти погіршенню самопочуття і збільшенню ступеню втрати працездатності, а необхідністю нормального матеріального забезпечення себе і своєї сім`ї.

Відповідно до положень статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Причиною професійного захворювання відповідно до вищезазначеного акта є дія на працівника шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що є свідченням незабезпечення роботодавцем виконання вимог статей 6, 7, 13 Закону України "Про охорону праці" (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин) щодо здорових та безпечних умов праці та підтверджує вину відповідача у настанні шкідливих наслідків для здоров`я позивача.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги ТОВ "ЗТМК" щодо необхідності відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди колегія визнає безпідставними, а тому скарга в цій частині задоволенню не підлягає.

Що стосується того, що суд безпідставно послався на Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, в той час як в матеріалах справи міститься Акт розслідування причин виникнення (отруєння), що надає сумніви у достовірності Акту огляду МСЕК, у якому зазначається про професійне захворювання, то колегія вважає ці ствердження неспроможними.

Так, хоча Акт має назву «Акт розслідування причин виникнення отруєння», сам зміст акту вказує на те, що проводилось розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, а формулювання «професійне захворювання» в ньому надається одночасно із зазначенням у дужках «отруєння». До того ж, пункти 17, 18 Акту за змістом встановлюють наявність і причини саме професійного захворювання.

Таким чином, колегія встановила, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Тому, виходячи з принципів розумності й справедливості, з врахуванням конституційної значимості здоров`я як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, беручи до уваги конкретні обставини цієї справи, тяжкість ушкодження здоров`я, ступінь втрати професійної працездатності, пов`язані з цим фізичні і моральні страждання позивача, їх глибину, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, суд дійшов правильного висновку, що є достатнім, розумним та справедливим розміром відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 сума у розмірі 30 000грн.

За таких обставин та враховуючи вищевикладене, у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 367, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький Титано-магнієвий комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лишеу випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Постанова прийнята, складена та підписана 22 листопада 2021 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.