ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 року м.Херсон

Номер справи: 656/240/19

Номер провадження 22-ц/819/18/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого (суддя-доповідач)Ігнатенко П.Я.,
суддів:Воронцової Л.П.,
Полікарпової О.М.,
за участю секретаряСікора О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Афіни» на рішення Іванівського районного суду Херсонської області у складі судді Крисанової В.І. від 01 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Афіни» про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником земельної ділянки площею 3,27 га, розташованої на території Новодмитрівської сільської ради Іванівського району Херсонської області, кадастровий номер: :06:005:0006, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 120856, виданим Іванівською райдержадміністрацією 09.12.2005 року.

У 2008 році вказану земельну ділянку він передав у користування Товариству з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Афіни» на праві оренди строком на 10 років, про що між сторонами було укладено договір оренди земельної ділянки, зареєстрований в Іванівському відділенні Херсонської регіональної філії ДЗК, запис у Державному реєстрі земель від 27.08.2008 року за № 98. Строк дії цього договору закінчився 27.08.2018 року.

У зв`язку з чим, не бажаючи продовження дії договору, позивач зазначив, що у серпні 2018 року в усній формі, а 31.01.2019 року ним письмово повідомлено відповідача про намір припинити дію договору оренди земельної ділянки у зв`язку із закінченням строку його дії.

При цьому, 04.09.2018 року йому стало відомо про існування додаткової угоди від 13.05.2015 року до зазначеного вище договору оренди земельної ділянки зі строком дії 10 років, зареєстрованої в державному реєстрі 13.05.2015 року, номер запису: 9648802.

ОСОБА_1 зазначив, що вказану додаткову угоду він не підписував та не уповноважував будь-яку особу на її підписання, його вільне волевиявлення передбачене ст. 203 ЦК України, на укладення такого правочину відсутнє.

На підставі викладеного, посилаючись на положення ст.215 ЦК України, просить: 1) визнати недійсною додаткову угоду від 13.05.2015 року до договору оренди земельної ділянки від 27.08.2008 року, зареєстровану державним реєстратором Пєшою Т.М. 13.05.2015 за номером запису про інше речове право: 9648802 щодо оренди земельної ділянки площею 3,2723 га, кадастровий номер: :06:005:0006, розташованої на території Новодмитрівської сільської ради Іванівського району Херсонської області, укладеної між ОСОБА_1 та ТОВ «СП «Афіни»; 2) скасувати державну реєстрацію додаткової угоди від 13.05.2015 до договору оренди земельної ділянки від 27.08.2008, вчинену державним реєстратором Пєшою Т.М. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 21274336 від 13.05.2015 за номером запису про інше речове право: 9648802; 3) здійснити розподіл судових витрат.

Рішенням Іванівського районного суду Херсонської області від 01 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Афіни» про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки задоволено.

Визнано недійсною додаткову угоду від 13.05.2015 до договору оренди земельної ділянки від 27.08.2008, зареєстровану державним реєстратором Пєшою Т.М. 13.05.2015 за номером запису про інше речове право 9648802 щодо оренди земельної ділянки площею 3,2723 га, кадастровий номер :06:005:0006, розташованої на території Новодмитрівської сільської ради Іванівського району Херсонської області, укладеної між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Афіни».

Скасовано державну реєстрацію додаткової угоди від 13.05.2015 до договору оренди земельної ділянки від 27.08.2008, вчинену державним реєстратором Пєшою Т.М. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 21274336 від 13.05.2015 за номером запису про інше речове право 9648802.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Афіни» на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Афіни» на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані із залученням експерта для проведення судової почеркознавчої експертизи в сумі 6 280 (шість тисяч двісті вісімдесят) гривень 00 копійок.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Афіни» на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги в сумі 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Афіни», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права,просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Просить застосувати строки позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Пестрецова Р.Г., яка діє від імені ОСОБА_1 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін як законне та обґрунтоване.

В ході апеляційного розгляду представник ТОВ «СП «Афіни» - адвокат Юріна А.Р. апеляційну скаргу підтримала, просить її задовольнити. Пояснила, що позивач просить скасувати державну реєстрацію додаткової угоди від 13.05.2015 року до договору оренди земельної ділянки від 27.08.2008 року, вчинену державним реєстратором Пєшою Т.М. При цьому, звернула увагу суду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року в справі № 910/10963/19, в якій зазначено про те, що у розумінні положень п.п. 1-3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон України № 1952) у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення судових рішень у даній справі), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Викладене свідчить, що з 16.01.2020, тобто на час ухвалення оскаржуваних рішень у даній справі, такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачав. Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16.01.2020 цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України № 1952.

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29.05.2019 року у справі № 367/2022/15-ц зазначила, що скасування рішення державного реєстратора є неналежним способом захисту.

Адвокат Пестрецова Р.Г., яка діє від імені ОСОБА_1 , апеляційну скаргу не визнала, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін. Звернула увагу на те, що суд не скасував запис, як такий, а скасував державну реєстрацію, вчинену на підставі рішення державного реєстратора. Вважає, що позовна вимога про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі є належним та ефективним способом захисту порушеного права користування позивача. При цьому, реєстрація права оренди відповідача на земельну ділянку ОСОБА_1 на підставі додаткової угоди не відповідає вимогам закону, оскільки в судовому засіданні в суді першої інстанції встановлено, що додаткову угоду від 13.05.2015 року позивач фактично не підписував, тобто цей правочин є неукладеним, тому саме з цих підстав підлягає скасуванню державна реєстрація права оренди земельної ділянки та даний спосіб захисту є ефективним та забезпечує реальне відновлення порушеного права ОСОБА_1 . Аналогічні правові позиції викладені в постановах Верховного Суду від 05.08.2020 року в справі № 125/702/17, від 19.08.2020 року в справі № 387/970/17 та № 358/815/17, від 23.09.2020 року в справі № 396/1857/16-ц.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Статтею 204 ЦК України закріплено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1,3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно вимог ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Недійсним може бути визнано лише укладений договір.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі укладається в письмовій формі.

З матеріалів справи вбачається, що згідно засвідченої судом першої інстанції копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 120856 від 09.12.2005 року ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 3,27 га, кадастровий номер: :06:005:0006, розташована на території Новодмитрівської сільської ради Іванівського району Херсонської області (а.с.239).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та копії договору оренди 27.08.2008 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українсько-грецьке спільне підприємство «Афіни», правонаступником якого є ТОВ «СП «Афіни», укладено договір оренди земельної ділянки площею 3,27 га строком на 10 років, зареєстрований у Іванівському відділенні Херсонської регіональної філії ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 27.08.2008 року за № 98 (а.с. 235, 243-244).

Згідно засвідченої судом першої інстанції копії додаткової угоди до договору оренди землі № 98 від 27.08.2008 року між ОСОБА_2 та ТОВ УГСП «Афіни» погоджено продовження терміну дії договору з дати підписання додаткової угоди на 10 років (а.с. 242).

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 13.05.2015 року додаткову угоду від 13.05.2015 року зареєстровано державним реєстратором Реєстраційної служби Іванівського районного управління юстиції Херсонської області Пєшою Т.М. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 21274336 від 13.05.2015 року, строком на 10 років, з правом пролонгації (зв. а.с. 235).

04.09.2018 ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_1 на підставі довіреності від 12.12.2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вартановою О.С., звернувся до ТОВ «СП «Афіни» з листом-повідомленням про припинення договору оренди земельної ділянки, повідомивши про те, що договір оренди земельної ділянки від 27.08.2008 року за № 98 припинив свою дію, у зв`язку з чим просив не обробляти земельну ділянку, оскільки власник земельної ділянки не має наміру переукладати договір оренди на новий строк. Лист отримано керівником підприємства ОСОБА_4 31.01.2019 року (а.с.12-13).

Згідно засвідченої судом першої інстанції копії довіреності від 17.03.2015 року, посвідченої 17.03.2015 року секретарем виконкому Новодмитрівської сільської ради Іванівського району Херсонської області Сібільовою С.С. та зареєстрованої в Журналі для реєстрації нотаріальних дій під № 85, ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_5 подавати від його імені будь-які документи, включаючи заяви, представляти його інтереси у відділі Держземагенства, реєстраційній службі, інших установах та організаціях, отримувати необхідні довідки, документи, витяги, оплачувати належні йому платежі, включаючи державне мито, розписуватися в одержанні документів, одержати витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, а також вчиняти всі інші юридично значимі дії, пов`язані з цією довіреністю (а.с.248, 197-208).

Згідно висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 33924/33925/19-32 від 03.03.2020 року, наданого на ухвалу Іванівського районного суду Херсонської області від 22.11.2019 року, підпис від імені ОСОБА_1 в додатковій угоді до договору оренди земельної ділянки № 98 від 27.08.2008 у графі «Орендодавець» виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с.127-130).

З викладеного вбачається, що оскаржувана додаткова угода від 13.05.2015 року, зареєстрована в Державному реєстрі, ОСОБА_1 не підписана. Підпис вчинено без відповідних повноважень іншою особою.

Такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) відступила від висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, зазначивши, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Отже, встановивши, що спірна додаткова угода позивачем не підписувалась, тобто вона не є укладеною, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині визнання додаткової угоди недійсною підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні вимоги про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки з підстав обрання позивачем неправильного способу захисту.

В частині позовних вимог про скасування державної реєстрації суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 серпня 2020 у справі № 125/702/17 (провадження № 61-48842св18) зазначено, що: «реєстрація неукладеного між сторонами договору оренди порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю.

Отже, реєстрація права оренди на вищевказану земельну ділянку, коли договір оренди ОСОБА_1 фактично не підписував, тобто цей правочин є неукладеним, не відповідає вимогам закону. За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права. На підставі викладеного, обґрунтованими є доводи позовної заяви про наявність правових підстав для скасування державної реєстрації договору оренди (запису про проведену державну реєстрацію).

Аналогічний правовий висновок викладено в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 серпня 2020 року в справі № 387/970/17 (провадження № 61-35152св18).

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що відсутні передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підстави для державної реєстрації додаткової угоди, проведеної державним реєстратором Пєшою Т.М. 13.05.2015 року і така незаконна реєстрація має для прав та обов`язків сторін у справі самостійні правові наслідки.

Отже, вирішуючи позовні вимоги про скасування державної реєстрації суд першої інстанції їх правильно задовольнив. Разом з тим, зазначені позовні вимоги задоволені в зв`язку з недійсністю додаткової угоди, тоді як з матеріалів справи вбачається, що додаткова угода від 13.05.2015 року до договору оренди земельної ділянки від 27.08.2008 року є неукладеною, тому саме з цих підстав підлягає скасуванню державна реєстрація (записів) права оренди земельної ділянки.

За таких обставин, мотивувальна частина рішення суду в частині позовних вимог про скасування державної реєстрації підлягає зміні з її викладенням в редакції цієї постанови.

Доводи апеляційної скарги про те, що свідками, допитаними в суді першої інстанції підтверджено факт укладення позивачем цієї додаткової угоди через членів сім`ї, - колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування та відсутні докази, що члени сім`ї мали повноваження на підписання додаткової угоди.

Посилання скаржника на пропуск загального строку позовної давності позивачем, - є безпідставними з огляду на встановлені судом обставини та наявні у справі докази, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Доводи про неналежність способу захисту шляхом скасування державної реєстрації, - до уваги не приймаються, як позбавлені правового обґрунтування.

Посилання скаржника на правові позиції, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 року по справі № 367/2022/15-ц на висновки суду не впливають, оскільки на момент розгляду справи законодавець змінив норму права, зокрема ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Окрім того, в частині позовних вимог про скасування державної реєстрації судова колегія бере до уваги, що в зв`язку з неукладенням додаткової угоди від 13.05.2015 року були взагалі відсутні передбачені законом підстави для її реєстрації.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Афіни» про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі, - скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

В іншій частині це ж рішення залишити без змін з підстав, викладених в мотивувальній частині постанови.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Афіни» задовольнити частково.

Рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 01 жовтня 2020 року, в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Афіни» про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі, - скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні вказаних позовних вимог.

В іншій частині це ж рішення залишити без змін з підстав, викладених в мотивувальній частині постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах - Верховного Суду.

Дата складення повного судового рішення 19 січня 2021 року.

Головуючий П.Я.Ігнатенко

Судді: Л.П.Воронцова

О.М.Полікарпова