ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 546/775/19 Номер провадження 22-ц/814/164/21Головуючий у 1-й інстанції Зіненко Ю.В. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

секретаря Гнатюк О.С.,

за участі: позивача ОСОБА_1 та її представників адвокатів Нестеренко Н.М.,Ткаченко А.В., представника відповідача - адвоката Бойченка В.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Бойченка Владислава Павловича в інтересах ОСОБА_2

на рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 04 листопада 2020 року, прийнятого під головуванням судді Зіненко Ю.В. в м. Решетилівка, із складанням повного тексту рішення 09 листопада 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до районного суду із вказаним позовом. Зазначала, що 05 грудня 2008 року між нею та відповідачем було укладено договір оренди землі, який посвідчений державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори. Строк дії договору 49 років. Об`єктом даного договору була земельна ділянка, належна ОСОБА_2 , кадастровий номер :00:001:0031, площею 4,06 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Жовтневої сільської ради Решетилівського району Полтавської області.

Орендна плата, встановлена у розмірі 3% від нормативно - грошової оцінки була сплачена позивачем наперед за весь час користування земельною ділянкою у розмірі 63208,29 грн.

Ужовтні 2018р. позивач виявила намір провести державну реєстрацію вказаного договору оренди, однак рішенням державного реєстратора виконавчого комітету Решетилівської міської ради їй відмовлено, оскільки було встановлено інше речове право, зареєстроване Державному реєстрі речових прав за номером 25334169.

Пропозиція ОСОБА_2 з приводу укладення нового договору оренди залишена ним без задоволення.

Остаточно уточнивши у вересні 2020р. позовні вимоги, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 надмірно сплачену по договору суму в розмірі 61828,15 грн, що включає в себе 51275,79 грн.- суму грошових коштів, що підлягала поверненню за зобов`язанням, 6717,21 грн. - інфляційне збільшення боргу; 3 835,15 грн. - 3 % річних від неповернутої суми та стягнути витрати пов`язані з розглядом справи.

Позивач зазначала, що відповідач порушив взяті на себе обов`язки за договором оренди та у березні 2018р., скориставшись відсутністю державної реєстрації укладеного договору передав належну йому земельну ділянку іншій особі, а тому з посиланням на норми ст.1212 ЦК України ОСОБА_1 вважала, що ОСОБА_2 має повернути їй кошти, передані на виконання зобов`язання.

Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 04 листопада 2020 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди землі від 05.12.2008 р. в сумі 61828,15 грн., яка складається з суми грошових коштів, що підлягала поверненню за зобов`язанням - 51275,79 грн, інфляційне збільшення боргу - 6717,21 грн, 3% річних від неповернутої суми - 3835,15 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати: судовий збір в розмірі 768,40 грн та витрати, пов`язані з розглядом справи (витрати на професійну правничу допомогу) в розмірі 8000 грн.

Рішення районного суду мотивовано тим, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано факту отримання узгодженого в договорі оренди землі грошових коштів в сумі 63208,29 грн. в якості орендної плати за використання земельної ділянки та те, що договір оренди земельної ділянки між сторонами фактично укладений не був, а тому суд прийшов до висновку, що дані грошові кошти набуті без достатньої правової підстави і підлягають поверненню позивачці.

Рішення оскаржив адвокат Бойченко В.П. в інтересах ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі, посилаючись а порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Зазначав, що суд, стягнувши з відповідача грошові кошти, як безпідставно отримані, не дав належної оцінки наявності договірних відносин між сторонами та не звернув увагу на факт пропуску строку ОСОБА_1 на реєстрацію укладеного у 2008р. договору оренди землі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає рішення районного суду вірним та просить залишити його без змін. Вважає, що договір оренди землі від 05.12.2008р. не набрав чинності, так як відсутня його державна реєстрація, отже договір укладений не був.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 05 вересня 1998 року ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку площею 4,06 га, яка знаходиться на території Жовтневої сільської ради Решетилівського району, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

05 грудня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі. Предметом договору оренди була земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Жовтневої сільської ради Решетилівського району Полтавської області, кадастровий номер :00:001:0031, загальною площею 4,06 га.

Згідно п. 6 Договору визначено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно висновку, виданого Відділом Держкомзему у Решетилівському районі 03.12.2008 р. №1465 становить 42998,84 грн.

Договір укладено на 49 років.

Відповідно до п.12 цього договору орендна плата в сумі 63208,29 грн сплачена орендарем, а орендодавцем отримана повністю при підписанні цього договору сам на сам за весь час дії цього договору.

Пунктом 42 Договору передбачено, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами, нотаріального посвідчення та його державної реєстрації.

05 жовтня 2018 року рішенням державного реєстратора виконавчого комітету Решетилівської міської ради №43368151 ОСОБА_1 було відмовлено у державній реєстрації права оренди земельної ділянки кадастровий номер :00:001:0031, оскільки було встановлено інше речове право, зареєстроване у Державному реєстрі речових прав за номером 25334169.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 вважала, що відповідач безпідставно набув кошти за зобов`язанням.

Районний суд, задовольнивши вимоги позивача, прийшов до висновку, що грошові кошти відповідачем набуті без достатньої правової підстави, так як договір оренди земельної ділянки між сторонами фактично укладений не був. Суд прийняв до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості щодо стягнення заборгованості за простроченням грошового зобов`язання, інфляційного збільшення боргу та 3 відсотків річних від неповернутої суми, оскільки ні відповідачем, ні представником відповідача вказаний розрахунок не було спростовано та не було надано жодного свого розрахунку.

Однак, колегія суддів не може погодитись з даним висновком.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України ).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають:

1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого);

2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого);

3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого;

4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом ч.1 ст.1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої ст.509 ЦК України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.1 ст.177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною 1 ст.202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частинами 1 та 2 ст.205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами ч.1 ст.207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою ст.11 ЦК України.

Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст.1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбаченихст.ст. 11,600, 601, 604-607,609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Як свідчить аналіз матерiалiв справи, відповідач набув кошти за існування достатніх правових підстав, у спосіб, передбачений нотаріально посвідченим договором оренди землі від 05 грудня 2008 року.

На час розгляду справи зазначений договір внесений до Державного реєстру правочинів, ніким не оскаржений. Твердження позивача про неукладеність договору не приймаються до уваги, зважаючи на його оспорюваність. При цьому ОСОБА_1 з відповідним позовом про визнання договору неукладеним, недійсним чи розірваним не зверталась.

За таких обставин районний суд прийшов до помилкового висновку про те, що договір оренди між сторонами не укладався, а тому стягнув виплачені кошти з відповідача, як отримані безпідставно.

Між тим, пунктом 7 діючого на час підписання договору оренди (05 грудня 2008 року) Порядку державної реєстрації договорів оренди землі,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 р. N 2073 передбачено, що договір оренди відповідно до законодавства повинен бути нотаріально посвідченим.

Разом з тим, пунктом 20 договору оренди землі встановлено, що передача земельної ділянки орендарю здійснюється у триденний строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі. Проте, сторони не дотримались зазначеної умови і до 2018р. не вчиняли жодних дій до проведення державної реєстрації договору.

Однак, в даному випадку відсутність державної реєстрації укладеного договору не свідчить про безпідставність набуття відповідачем грошових коштів за укладеним договірним зобов`язанням, про що зазначалось вище.

Посилання представників позивача на постанову Верховного Суду від 20.11.2019р. у справі 467/1906/16-ц не може бути прийнята до уваги, як така, що ухвалена у подібних правовідносинах, оскільки стосується інших обставин по укладанню усної угоди щодо оренди земельної ділянки.

Таким чином, за наявності неправильного застосування норм матеріального права, невідповідності висновків суду, викладених у рішенні обставинам справи, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 04 листопада 2020 року з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 , 381, 384 ЦПК України апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Бойченка Владислава Павловича в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 04 листопада 2020 року скасувати, ухваливши нове рішення.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя О. В. Прядкіна

Судді: С. Б. Бутенко

О. І. Обідіна

Повний текст постанови складено 22.01.2021 р.