Провадження №2/521/1441/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючий суддя - Плавич І.В.,

секретар судового засідання - Дукіна Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса) про зняття арешту з майна,

УСТАНОВИВ:

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Другого Малиновського ВДВС у місті Одесі про зняття арешту з майна.

У обґрунтування власної позиції та пояснюючи підстави звернення до суду позивач вказував, що на виконанні відділу ДВС знаходилось виконавче провадження, в рамках якого 17 листопада 2010 року накладено арешт на все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1

ОСОБА_2 звертався до відділу державної виконавчої служби, однак вирішити питання про скасування арешту не уявилось можливим, оскільки матеріали виконавчого провадження знищені за завершенням строку зберігання.

У зв`язку з неможливістю розпоряджуватись належним майном, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду, в якому просив скасувати арешт відповідно до записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №10498747 від 17 листопада 2010 року; тип обтяження: арешт нерухомого майна; підстава обтяження: постанова про арешт нерухомого майна та заборона його відчуження серії АА №672544, 17 листопада 2010 року, Другий Малиновський ВДВС Одеського МУЮ, державний виконавець О.В. Моргун.

Представник Другого Малиновського ВДВС у місті Одесі скористався наданим процесуальним правом, на позовну заяву надійшов відзив. Фактично не заперечуючи проти заявлених вимог, представник відділу ДВС зазначив, що в провадженні відділу знаходилось виконавче провадження №30951452 з примусового виконання судового наказу №2н-4083/2008, виданого 04 грудня 2008 року Малиновським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошової суми в розмірі 4618,34 гривень. Водночас, просив залишити на розсуд суду вирішення питання про зняття арешту.

Позивач ОСОБА_1 скористався наданим процесуальним правом, від сторони надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. У відповіді позивач посилався, що не знав про наявність виконавчих проваджень, та зазначав про відсутність заборгованості перед ПАТ КБ «Приватбанк».

Позивач ОСОБА_1 у відкрите судове засідання не з`явився, але від особи надійшла заява про підтримання заявлених вимог з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку частини 3 статті 211 ЦПК України.

Представник Другого Малиновського ВДВС у місті Одесі у відкрите судове засідання не з`явився, але від представника надійшла заява про підтримання заявлених вимог з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку частини 3 статті 211 ЦПК України.

Вивчивши наявні матеріали справи, установивши фактичні обставини спору, дослідивши зібрані докази в їх сукупності, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами у справі належну правову оцінку, суд доходить наступного висновку.

Під час розгляду справи суд установив, що згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №204372355 від 17 березня 2020 року, зареєстроване обтяження всього нерухомого майна ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на підставі: постанови про арешт нерухомого майна та заборони його відчуження серії АА №672544, 17 листопада 2010 року, Другий Малиновський ВДВС Одеського МУЮ, державний виконавець О.В. Моргун.

Згідно з листом Другого Малиновського відділу ДВС міста Одеси №19298 від 05 травня 2020 року, строк зберігання виконавчих проваджень становить три роки та відповідне виконавче провадження, в рамках якого обтяжене майно ОСОБА_1 , - знищене.

Відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 25 лютого 2019 року, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , не має заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк».

Як установлює частина 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до частин 1, 2 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як регламентує частина 1 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950). Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно з параграфом 47 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Україна-Тюмень проти України» («Ukraine-Tyumen v. Ukraine», заява №22603/02 (щодо суті) стаття 1 Першого протоколу містить три чітких норми: «перша норма, викладена в першому реченні першого пункту, є загальною за своєю природою та закріплює принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого пункту, стосується позбавлення власності та містить умови такого позбавлення; третя норма, викладена в другому пункті, визнає право Договірних держав, серед іншого, здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів. Ці норми не є окремими, а є пов`язаними між собою. Друга та третя норми стосуються певних випадків, за яких допускається втручання в право на мирне володіння майном, та, отже, їх слід тлумачити в світлі загального принципу, викладеного в першій нормі» (див., наприклад, рішення у справі «Ян та інші проти Німеччини» («Jahn and Others v. Germany», заяви №46720/99, 72203/01 та 72552/01, п. 78).

Відповідно до параграфу 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» («Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine», заяви №68385/10, 71378/10) першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним стосовно переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Колишній король Греції та інші проти Греції» («Former King of Greece and others v. Greece», заява №25701/94, п. 79, 82).

Обтяження відповідного майна ОСОБА_1 арештом становить втручання держави у право на мирне володіння майном у значенні другого речення першого пункту статті 1 Першого протоколу. Таке втручання має відбуватись із чітким, послідовним дотриманням вимог національного закону та забезпеченням гарантій захисту основоположних прав особи, має бути законним та пропорційним.

З аналізу матеріалів справи суд робить висновок, що на теперішній час для обтяження майна ОСОБА_1 відсутні законні підставі та таке обтяження становить неправомірне втручання держави у право власності особи.

Ураховуючи викладене суд погоджується із правовою позицією позивача, вбачає обґрунтованим задовольнити позов та скасувати накладений арешт.

Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із задоволенням позову суд уважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь держави суму неоплаченого судового збору - в розмірі 840,80 гривень.

Керуючись статтями 10, 11, 12, 13, 19, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, пунктами 8, 15.5 розділу ХІІІ ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса) про зняття арешту з майна - задовольнити.

Скасувати арешт відповідно до запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №10498747 від 17 листопада 2010 року; тип обтяження: арешт нерухомого майна; підстава обтяження: постанова про арешт нерухомого майна та заборона його відчуження серії АА №672544, 17 листопада 2010 року, Другий Малиновський ВДВС Одеського МУЮ, державний виконавець О.В. Моргун.

Стягнути з Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса) на користь ОСОБА_1 суму оплаченого судового збору - в розмірі 840,80 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду або через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повні відомості про учасників справи згідно з пунктом 4 частини 5 статті 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Другий Малиновський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса) - 65005, місто Одеса, вулиця Бабеля, 6, ідентифікаційний код юридичної особи в .

Суддя: І.В. Плавич