ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 серпня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 739/1236/20

Головуючий у першій інстанції - Чепурко В. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/818/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.,

секретар: Шапко В.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 11 березня 2021 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради,

дата та місце складання повного тексту рішення: 19 березня 2021 року, м.Новгород-Сіверський,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав відносно їхньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 22 травня 2014 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від спільного подружнього життя у них народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У подальшому спільне життя з відповідачем не склалося, рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 березня 2016 року їхній шлюб було розірвано. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості щодо її подальшої долі, не цікавиться навчанням та успіхами дитини, станом її здоров`я, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не займається підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду та лікування дитини, не спілкується з дитиною, не надає їй доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, жодної допомоги у вихованні та утриманні дитини відповідач також не надає. Усі питання щодо виховання дитини вона вирішує разом зі своїм нинішнім чоловіком. Зазначає, що вказані факти свідчать про ухилення відповідача від виховання їхньої спільної дитини. У зв`язку з цим, посилаючись на положення статей 6, 27 Конвенції про захист права дитини, статей 19, 150, 157, 164 СК України позивачка просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно їхньої спільної дитини.

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 11 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, виходив із того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом та дійшов висновку про недоведеність позивачем наявності виключних підстав, з якими закон пов`язує можливість позбавлення батьківських прав.

Не погоджуючись з вказаним рішення, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позов.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачкою подано достатньо доказів на підтвердження того, що батько дитини не цікавиться життям та проблемами доньки, не бере участі в її утриманні, вихованні, розвитку, додаткових витратах, має заборгованості по сплаті аліментів.

Вказувала, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 04 лютого 2021 року, згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно його доньки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 22 травня 2014 року (а.с. 6).

У шлюбі у них народилася дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 березня 2016 року, яке набрало законної сили 22 березня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано, стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання їхньої спільної дитини у твердій грошовій сумі, 1 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.6-7).

07 червня 2019 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_4 та взяла прізвище чоловіка « ОСОБА_1 » (а.с. 9).

Згідно довідки Чернігівського дошкільного навчального закладу №53 від 11 серпня 2020 року ОСОБА_3 дійсно відвідувала даний дошкільний навчальний заклад, приводила і забирала дитину з дитячого садка мати. Батько дитини ОСОБА_2 у дитячому садку не з`являвся (а.с. 12).

Як вбачається з довідки Чернігівської ЗОШ №33 від 14 вересня 2020 року ОСОБА_3 навчається у 1а класі даної ЗОШ і її батько контакту зі школою не підтримує та з 01 по 15 вересня 2020 року на батьківських зборах не з`являвся (а.с. 13).

Згідно повідомлення КНП «Дитяча поліклініка №2» від 16 жовтня 2020 року дитина ОСОБА_3 знаходиться під наглядом лікаря-педіатра ОСОБА_6 , дитина відвідує поліклініку з матір`ю, при цьому щодо участі батька у фізичному розвитку дитини та її оздоровленні інформації немає (а.с. 14).

В матеріалах справи також наявні два витяги з реєстру кримінальних проваджень, зареєстрованих за зверненням позивачки від 16 травня 2016 року про її побиття та побиття ОСОБА_7 , та від 24 січня 2017 року про ухилення відповідача від сплати аліментів, яке закрито 31 березня 2020 року на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України (а.с. 18-19), і два висновки про результати перевірки звернень позивачки від 20 грудня 2015 року щодо проведення профілактичної бесіди з відповідачем,та від 24 січня 2017 року про телефонні дзвінки невідомих осіб з «Приватбанку» з приводу кредиту її колишнього чоловіка (а.с. 15-16). Як вбачається за результатами розгляду даних звернень проведення перевірок було припинено.

Як визначено ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків.

Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовного його неповнолітньої доньки, позивачка посилалася, зокрема на те, що відповідач ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки, не приймає участі у житті дитини, не забезпечує необхідного утримання дитини, не спілкується з дитиною.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Позбавлення батьківських прав вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід слід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні.

Батько дитини бажає спілкуватися з донькою, проти позбавлення батьківських прав заперечує, а позбавлення батьківських прав слід розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей.

Доводи позивача про те, що судом безпідставно не взято до уваги висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 04 лютого 2021 року, згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно його доньки, не заслуговують на увагу, оскільки такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України) і суд вирішив спір на підставі наявних доказів, з урахуванням усіх обставин справи.

Посилання позивачки на наявність заборгованості по аліментах не може бути самостійною підставою для позбавлення батьківських прав відповідача.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих доказам, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права. Невідвідування відповідачем дитячої поліклініки та навчального закладу не є достатньою підставою для висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, враховуючи зокрема і поведінку самої позивачки, яка не сприяє можливості відповідача спілкуватись з дитиною.

Виходячи з викладеного, конкретних обставин справи та інтересів дитини, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; враховуючи, що законодавством передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав, апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність факту винної поведінки ОСОБА_2 та відсутність підстав для застосування крайнього заходу - позбавлення його батьківських прав стосовно його доньки. Отже, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав є обґрунтованим, правомірним.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного, обґрунтованого і справедливого судового рішення, оскільки містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, тому судові витрати понесені у зв`язку з апеляційним переглядом справи слід залишити за особою, яка звернулась із апеляційною скаргою.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 11 березня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 09.08.2021 року.

Головуючий: Судді: