Провадження № 22-ц/812/196/21 Головуючий суду першої інстанції Куцаров В.І.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2021 року м. Миколаїв Справа 483/950/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання Колосовою О.М.,

за участю: представника позивача Мутьєва Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 листопада 2020 року, ухвалене під головуванням судді Куцарова В.І., в залі судового засідання в м. Очаків, о 15 год 46 хв, повний текст якого складений 09 листопада 2020 року за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Очаківської міської ради Миколаївської області про визнання права на приватизацію,

В С Т А Н О В И В:

02 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до виконавчого комітету Очаківської міської ради Миколаївської області про визнання права на приватизацію.

Доводи позовної заяви обґрунтовано тим, що на підставі ордеру виданого 05 липня 1972 року виконавчим комітетом Очаківської міської ради Миколаївської області на ім`я ОСОБА_2 (її колишнього чоловіка) та членів його сім`ї: її та двох дітей - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , отримали право на проживання в квартирі АДРЕСА_1 .

З того часу і до тепер вона проживає за зазначеною адресою.

У 2004 році ОСОБА_2 приватизував свою частку квартири АДРЕСА_1 та отримав свідоцтво про право власності на 32/100 частки зазначеної квартири на праві приватної спільної часткової власності відповідно до рішення Виконкому Очаківської міської ради від 27 квітня 2004 року № 375.

У січні 2020 року вона звернулась з заявою про приватизацію своєї частки квартири до Центру надання адміністративних послуг Очаківської міської ради.

Однак листом від 20 січня 2020 року їй було відмовлено в приватизації з тих підстав, що вказана квартира не належить до комунальної власності Очаківської міської ради.

Між тим, право на проживання у вказаній квартирі вона набула згідно з законодавством України, а тому має право на приватизацію частки квартири. Відмовляючи у приватизації відповідач порушує її права на приватизацію житла, що є неприпустимим.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на 68/100 частки квартири АДРЕСА_1 . Зобов`язати виконавчий комітет Очаківської міської ради Миколаївської області провести приватизацію 68/100 частки квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 листопада 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи своє рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави вважати, що право власності на частку спірної квартири ОСОБА_1 набуто у встановленому законом порядку.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги її позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції не було взято до уваги жодного з доводів позовної заяви та зроблено неправомірний висновок про відсутність підстав вважати, що право власності на спірну квартиру позивачем набуто у встановленому законом порядку.

Право позивача на частку квартири АДРЕСА_1 є очевидним, доводиться доказами, наявними в матеріалах справи. Відповідач також не заперечує позовних вимог та в своєму клопотанні просив визнати за позивачем право власності на частку спірної квартири.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач вважав доводи скарги безпідставними, а рішення місцевого суду законним, обґрунтованим, постановленим з повним і всебічним дослідженням матеріалів справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2 статті 367 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що у 1972 році родині ОСОБА_2 , яка складалась з трьох осіб: ОСОБА_2 чоловік, ОСОБА_1 дружина, дочка - ОСОБА_3 , була надана трикімнатна квартира АДРЕСА_1 . В подальшому в сім`ї народився син.

Рішенням Очаківського районного суду Миколаївської області від 27 листопада 1987 року, був проведений розподіл вищезазначеної квартири та виділено у користування ОСОБА_1 кімнати: І площею 13,10 кв. м; ІІ 17,90 кв. м з правом укладення окремого особового рахунку.

Рішенням Очаківської міської ради від 26 січня 1988 року надано дозвіл житлово-експлуатаційній конторі провести розділ особових рахунків по квартирі АДРЕСА_1 , зокрема: ОСОБА_2 , склад сім`ї 1 людина, одна кімната житловою площею 10.40 кв.м, ОСОБА_1 , состав сім`є три особи (позивач та двоє дітей), дві кімнати житловою площею 13.10 кв.м та 17.90 кв. м.

З 02 серпня 1979 року по теперішній час ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в кв. АДРЕСА_1 .

На підставі рішення виконкому Очаківської міської ради за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 32/100 частки вказаної квартири та видано свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 27 квітня 2004 року.

На 68/100 часток право власності не оформлювалось.

ОСОБА_1 у січні 2020 року, звернувшись до органу приватизації в особі виконавчого комітету Очаківської міської ради, із заявою про приватизацію частки квартири, що перебуває у її користуванні, отримала відмову у приватизації з посиланням на те, що вказана частка квартири не належить до комунальної власності Очаківської міської ради.

Відповідно до частини другої статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Частинами третьою, п`ятою статті 9 Житлового кодексу Української РСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон № 2482-XII) передбачає, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.

Приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та однокімнатних будинках, де мешкають два та більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалив, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян.

Державний житловий фонд це житловий фонд місцевих рад народних депутатів та житловий фонд, який находиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ (стаття 1 Закону № 2482-XII).

Згідно з частиною першою статті 2 та статті 3 Закону № 2482-XII до об`єктів приватизації (далі - квартири (будинки) належать: квартири багатоквартирних будинків та одноквартирні будинки, які використовуються громадянами на умовах найму; незаселені квартири, частини будинків, одноквартирні будинки після закінчення їх будівництва, реконструкції, ремонту та поточного звільнення. Приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 2482-XII якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно. До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло на момент введення в дію цього Закону.

Згідно з положенням статті 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Як визначено частиною другою статті 8 Закону № 2482-XII, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в цій квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Наслідком порушення вимог частини другої статті 8 Закону № 2482-XII є визнання приватизації недійсною.

Згідно з пунктом 5 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло.

За змістом пунктів 20, 21 зазначеного Положення при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення.

У довідці зазначаються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. У довідці вказуються новонароджені і на них враховується норма площі, що передається безкоштовно, незалежно від строку їх народження та введення в дію Закону № 2482-XII.

Отже, права фізичної особи на приватизацію житлового приміщення залежать від наявності чи відсутності у цієї особи права на проживання у об`єкті приватизації, а визначена відповідна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян, здійснюється лише уповноваженими на те органами.

Як встановлено ОСОБА_1 є наймачем двох кімнат житловою площею 13.10 кв.м та 17.90 кв. м. у трикімнатній квартирі АДРЕСА_1 , де вона зареєстрована та проживала з 1979 року.

На час її звернення до відповідача із заявою про приватизацію вказаної квартири позивач користувалася своєю часткою квартири одна, оскільки дочка тривалий час зареєстрована та проживає за іншою адресою, а син помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже ОСОБА_1 відповідно до наведених норм Закону має право на приватизацію своєї частки в зазначеній квартирі, де вона проживає з 1979 року.

В цій же квартирі за рішенням відповідача була приватизована іншим наймачем ОСОБА_2 частка квартири, що склала 32/100, а інша частина квартири, тобто 68/100 часток до теперішнього часу не приватизована.

Доказів того, що правовий режим квартири змінювався та їй було надано інший правовий статус у зв`язку з чим 68/100 часток квартири вибуло з державного житлового фонду матеріали справи не містять. За такого територіальна громада м. Очакова в особі міської ради є власником цієї частки нерухомого майна, а виконком цієї міської ради є органом приватизації.

Таким чином відмова відповідача у розгляді заяви ОСОБА_1 щодо приватизації 68/100 часток вказаної квартири з посиланням на неналежність цього нерухомого майна до комунальної власності є безпідставним.

Щодо позовних вимог про визнання права власності на 68/100 часток зазначеної квартири то необхідно зазначити таке.

За змістом наведених вище нормативно-правових актів, якими врегульовано порядок приватизації державного житлового фонду, особа, яка бажає скористатись таким правом, звертається до відповідного органу із заявою, до якої додає необхідні документи, а цей орган приймає відповідне рішення, яке у випадку незгоди з ним заявника може бути предметом оскарження в суді.

Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) державного житлового фонду хоча й вирішуються судом, однак належним способом захисту у разі порушення такого права є не визнання права власності на квартиру, а визнання безпідставною відмови органу приватизації передати у приватну власність квартиру з державного житлового фонду з покладенням обов`язку на останнього оформити приватизацію житлового приміщення.

Звертаючись із позовом до суду про визнання права власності на частку спірної квартири на підставі статті 392 ЦК України, позивач одночасно пред`явила позовні вимоги про зобов`язання виконавчого комітету Очаківської міської ради Миколаївської області провести приватизацію цього житла, які в даному випадку повинні бути визначальними при розгляді справи.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, не виконав вимоги, передбачені процесуальним законом щодо встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

З урахуванням викладеного рішення районного суду відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, то згідно з пунктом 13 частини 1 статті 141 ЦПК України судові витрати підлягають перерозподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам. У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 261.20 грн, витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Очаківської міської ради про визнання права власності на 68/100 часток квартири АДРЕСА_1 та зобов`язання провести приватизацію 68/100 часток цієї квартири задовольнити частково.

Зобов`язати виконавчий комітет Очаківської міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 щодо приватизації 68/100 часток квартири АДРЕСА_1 відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з виконавчого комітету Очаківської міської ради на користь ОСОБА_1 1 261 грн 20 коп. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 27 січня 2021 року.