Справа № 308/361/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 січня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Бисаги Т.Ю., Куштана Б.П.,

за участі секретаря Купар Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 06 березня 2020 року (головуючий суддя Лемак О.В.) щодо відмови у забезпеченні позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу Венгер Ольга Анатоліївна про встановлення факту спільного будівництва будинку та проживання однією сім`ю, визнання об`єкту незавершеного будівництва об`єктом спільної сумісної власності та визнання права власності, -

в с т а н о в и в :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які без самостійних вимог: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу Венгер О.А., у якому просила:

1) встановити факт спільного будівництва ОСОБА_1 та ОСОБА_5 будинку у АДРЕСА_1 з 1993 до 2007 року ступенем готовності 98%;

2) встановити факт проживання однією сім`ю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків з 2003 до початку 2008 року;

3) визнати будівельні матеріали, конструктивні елементи та інженерні обладнання об`єкту незавершеного будівництва у АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності та визнання права власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ;

4) визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку будівельних матеріалів, конструктивних елементів та інженерного обладнання об`єкту незавершеного будівництва у с. Нижнє Солотвино, № НОМЕР_1 .

Позов мотивовано тим, що з 19.07.1975 позивач ОСОБА_1 перебувала із ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 07.03.2003. Від шлюбу в них народилося двоє дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказувала, що розірвання шлюбу мало формальний характер, оскільки шлюбні відносини між ними не припинилися, вони продовжили проживати однією сім`єю з разом із дітьми, вели спільний побут та господарство до 2008 року.

За час шлюбу, у період із 1994 року по 2007 рік, ОСОБА_1 із ОСОБА_5 було зведено будинок незавершений будівництвом (готовність 98% згідно технічного паспорту станом на 2007 рік) у АДРЕСА_1 .

Цей будинок не був введений в експлуатацію.

Вказувала, що стосовно цього об`єкта незавершеного будівництва (будівельних матеріалів, конструктивних елементів та інженерного обладнання) діє презумпція спільності майна подружжя.

Зазначала, що у 2008 році дізналася про те, що у 2007 році ОСОБА_5 знайшов собі іншу жінку, відповідачку ОСОБА_2 , з якою в подальшому одружився. При цьому ОСОБА_1 залишилася проживати у АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер. За твердженням позивачки, після його смерті вона втратила доступ до будинку у АДРЕСА_1 . Зазначала, що наразі ОСОБА_1 бажає визнати право власності на 1/2 частку об`єкту незавершеного будівництва (будівельних матеріалів, конструктивних елементів та інженерного обладнання).

Одночасно із позовною заявою ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила:

1) накласти арешт на об`єкт нерухомості недобудований будинок АДРЕСА_1 ;

2) заборонити відповідачу ОСОБА_2 вчиняти щодо цього недобудованого будинку будь-які дії спрямовані на:

- введення його в експлуатацію;

- реєстрацію права власності на нього;

- його продаж (відчуження);

3) заборонити Управлінню Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області реєструвати документи дозвільного характеру та будь-які інші документи, що стосуються введення в експлуатацію спірного недобудованого будинку;

4) заборонити органам та посадовим особам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав згідно з Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вчиняти будь-які реєстраційні дії, що стосуються:

- реєстрації прав власності недобудований будинок АДРЕСА_1 (чи його частини);

- відчуження (зміни власника) вказаного об`єкта нерухомості.

Заяву про забезпечення позову обґрунтовано тим, що відповідачка ОСОБА_2 не визнає право власності позивачки на частку будинку, який не введено в експлуатацію. Відповідачка має намір ввести його в експлуатацію, оформити право власності за собою одноосібно та відчужити, щоб позивачці не дісталася частка. Такі дії ускладнять виконання можливого рішення у даній справі, ускладнять визнання за позивачкою права на 1/2 частку недобудованого будинку, можуть зачепити права її дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які є спадкоємцями першої черги за померлим батьком.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 06.03.2020 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Дану ухвалу мотивовано тим, що у заяві про забезпечення позову не зазначено жодного доказу на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

На дану ухвалу ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неправильне застосування та порушення суддею норм процесуального права, у зв`язку з чим просить скасувати ухвалу місцевого суду та постановити нову, якою її заяву про забезпечення позову задовольнити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Відповідачка ОСОБА_2 має намір ввести будинок в експлуатацію, оформити право власності за собою одноосібно та відчужити, щоб позивачці не дісталася частка у спірному майні. Вказує, що такий намір відповідачки обґрунтовується тим, що ОСОБА_2 не проживає у спірному будинку тривалий час, а фактично мешкає у АДРЕСА_3 . При цьому останні пів року життя ОСОБА_5 відповідачка ОСОБА_2 навідувала його рідше, забрала свої речі, оскільки не хотіла продовжувати з ним стосунки. Відчуження будинку ускладнить визнання за позивачкою права на 1/2 частку недобудованого будинку, спричинить залучення інших осіб, ускладнить виконання можливого рішення про задоволення позову. Також відчуження будинку зачепить права дітей позивачки: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які є спадкоємцями першої черги за померлим батьком.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить подану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість. Зокрема зазначає, що із 1999 року ОСОБА_5 став мешкати без дружини у м. Мукачеві, з 2001 року став спільно проживати з ОСОБА_2 . Шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 носив формальний характер та був розірваний 2003 року. Показання осіб, які перебувають із позивачкою у родинних відносинах, не можуть використовуватись як належний та достатній доказ проживання однією сім`єю ОСОБА_5 та ОСОБА_1 . Вказувала, що будівництво спірного будинку розпочато 1994 року, зведено фундамент, стіни та кришу. На кінець 2003 року будівництво припинилось. Зовнішні та внутрішні роботи фактично розпочато з 2007 року і по теперішній час не завершено. Позивач не надала доказів кількості матеріалів, обладнання, їх вартості, які було використано при будівництві спірного об`єкта нерухомості за час шлюбу.

ОСОБА_1 подала до апеляційного суду клопотання, в якому просила розглянути справу у її відсутності.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Забезпечення позову необхідне у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Ураховуючи особливості мети забезпечення позову, суд розглядає заяву про забезпечення позову у день її надходження, копія ухвали про забезпечення позову надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення. Така ухвала суду виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Крім того, навіть оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи (стаття 153 ЦПК України).

Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду і вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України).

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Згідно пунктів 1 та 2 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наведених у п. 4 постанови № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 19.07.1975 позивач ОСОБА_1 перебувала із ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 07.03.2003.

Від шлюбу в них народилося двоє дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які без самостійних вимог: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу Венгер О.А., у якому просила:

1) встановити факт спільного будівництва ОСОБА_1 та ОСОБА_5 будинку у АДРЕСА_1 з 1993 до 2007 року ступенем готовності 98%;

2) встановити факт проживання однією сім`ю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків з 2003 до початку 2008 року;

3) визнати будівельні матеріали, конструктивні елементи та інженерні обладнання об`єкту незавершеного будівництва у АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності та визнання права власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ;

4) визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку будівельних матеріалів, конструктивних елементів та інженерного обладнання об`єкту незавершеного будівництва у АДРЕСА_4 .

На обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 вказувала, що розірвання шлюбу із ОСОБА_5 мало формальний характер, оскільки шлюбні відносини між ними не припинилися, вони продовжили проживати однією сім`єю з разом із дітьми, вели спільний побут та господарство до 2008 року.

За час шлюбу, у період із 1994 року по 2007 рік, ОСОБА_1 із ОСОБА_5 було зведено будинок незавершений будівництвом (готовністю 98% згідно технічного паспорту станом на 2007 рік) у с. Нижнє Солотвино, № 120-Б, Ужгородського району Закарпатської області.

Позивач вважає, що стосовно цього об`єкта незавершеного будівництва (будівельних матеріалів, конструктивних елементів та інженерного обладнання) діє презумпція спільності майна подружжя.

Спірний об`єкт нерухомості не введено в експлуатацію.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами дійсно виник спір стосовно об`єкта незавершеного будівництва (будівельних матеріалів, конструктивних елементів та інженерного обладнання), який знаходиться у АДРЕСА_4 .

Судова колегія вважає, що існує обґрунтоване припущення того, що невжиття заходу забезпечення позову у виді заборони вчиняти дії щодо незавершеного будівництвом будинку, зокрема введення його в експлуатацію, реєстрація права власності на нього, його продаж (відчуження) може утруднити виконання можливого судового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

Можливість реєстрації та набуття права власності на спірний будинок одноосібно за відповідачкою ОСОБА_2 , як і можливість подальшого відчуження майна є достатньо обґрунтованим припущенням того, що спірний будинок може вибути від відповідача на момент виконання можливого рішення про задоволення позову.

Таким чином, необхідність вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованою.

При цьому, дослідивши види забезпечення позову, які просила вжити позивач, колегія суддів вважає, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом п. 1 ч. 1 ст 150 ЦПК України, арешт може бути накладено на майно та (або) грошові кошти, які належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві.

Оскільки спірний будинок не прийнято до експлуатації, а також за відповідачкою ОСОБА_2 не здійснено державну реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва, а відтак, такий об`єкт не належить відповідачці, тому колегія суддів вважає необґрунтованим накладення арешту на незавершений будівництвом будинок АДРЕСА_1 .

При цьому, заборона ОСОБА_2 вчиняти певні дії щодо цього недобудованого будинку (спрямовані на введення його в експлуатацію; реєстрацію права власності на нього; його продаж чи інше відчуження) забезпечать можливість виконання рішення суду, у разі задоволення позову.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими посилання позивачки щодо необхідності застосування решти запропонованих заходів забезпечення позову (заборона Управлінню Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області реєструвати документи дозвільного характеру та будь-які інші документи, що стосуються введення в експлуатацію; заборона органам та посадовим особам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав згідно з Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на проведення будь-яких реєстраційних дій стосовно реєстрації прав власності на недобудований будинок, відчуження (зміни власника).

Відповідно до приписів цивільного процесуального кодексу, учасники справи повинні добросовісно користуватись процесуальними правами, зобов`язані виконувати процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Колегія суддів вважає, що оскільки вжиття заходу забезпечення позову у виді заборони ОСОБА_2 вчиняти певні дії щодо недобудованого будинку (спрямовані на введення його в експлуатацію; реєстрацію права власності на нього; його продаж чи інше відчуження) є достатнім заходом забезпечення позову у даному спорі, з огляду на те, що спір виник саме між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Таким чином, висновок місцевого суду про те, що у заяві ОСОБА_1 про забезпечення позову не зазначено жодного доказу на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду є хибним та призвів до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, оскаржувану ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 06.03.2020, як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, слід скасувати, та заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Відповідно до ч. 1 ст 157 ЦПК Країни, ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Увалу Ужгородського міськрайонного суду від 06 березня 2020 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_2 вчиняти щодо недобудованого будинку АДРЕСА_4 , будь-які дії спрямовані на введення його в експлуатацію, реєстрацію права власності на нього, та його продаж (відчуження).

У задволенні інших вимог заяви відмовити.

Позивач (стягувач): ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_5 .

Відповідач (боржник): ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , АДРЕСА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Копію постанови направити Ужгородському районному відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) для виконання.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 січня 2021 року.

Головуюча:

Судді: