ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року

м.Суми

Справа №579/106/20

Номер провадження 22-ц/816/173/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Левченко Т. А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 23 жовтня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Моргуна О.В., повний текст якого складено 02 листопада 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Кролевецької міської ради Сумської області, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , опікунська рада при виконавчому комітеті Кролевецької міської ради, служба у справах дітей Кролевецької районної державної адміністрації, про визнання права власності на 1/2 частку квартири за набувальною давністю,

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом до Кролевецької міської ради Сумської області, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях, мотивуючи позовні вимоги тим, що під час роботи на Кролевецькому льонзаводі, на підставі ордеру на житлове приміщення №3033 від 03 лютого 1994 року їй та членам сім`ї: чоловікові ОСОБА_2 , дітям ОСОБА_3 , ОСОБА_3 виконком Кролевецької міської ради було надано у користування квартиру АДРЕСА_1 . У спірній квартирі зареєстровані вона, її колишній чоловік ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 , онука ОСОБА_4 та її підопічний ОСОБА_5 .

Вказує, що у зв`язку із реєстрацією її разом із підопічним ОСОБА_5 у будинку сімейного типу їй необхідно знятись з реєстрації у спірній квартирі, але у зв`язку з цим вона втратить право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Зазначає, що приватизувати вказану квартиру неможливо, оскільки будинок АДРЕСА_2 до комунальної власності не передавався.

Посилаючись на зазначені обставини, просить визнати право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 23 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подалаапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про визнання за нею право власності на 1/5 квартири АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що більше 20 років вона постійно користувалася спірною квартирою, сплачувала комунальні послуги, здійснювала поточний та косметичний ремонт, а тому вважає, що необхідно визнати за нею право власності на частину спірної квартири за набувальною давністю у відповідності положень ст. 344 ЦК України.

Вказує, що висновок суду першої інстанції про те, що знявшись з реєстрації у спірній квартирі АДРЕСА_1 вона перестала нею володіти, є помилковим, оскільки вона продовжує користуватися спірною квартирою.

Від Кролевецької міської ради Сумської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на те, що рішення суду ухвалене на підставі повного та всебічного з`ясування обставин справи та з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому не заперечує проти задоволення апеляційної скарги. Вказувало, що будинок АДРЕСА_2 відноситься до об`єктів державного житлового фонду і питання щодо передачі об`єкту до комунальної власності не вирішено.

Від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, ухвалення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для набуття позивачем права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за набувальною власністю у розумінні ст. 344 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів цивільної справи вбачається, що 03 лютого 1994 року ОСОБА_1 та членам сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 виконавчим комітетом міської ради народних депутатів м. Кролевець видано ордер на житлове приміщення №3933 квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 4).

З копії трудової книжки вбачається, що ОСОБА_1 з 1985 року працювала на Кролевецькому пенькозаводі (з 1989 року Кролевецький льонозавод) та у 2000 році звільнена з роботи (а.с. 5).

У квартирі АДРЕСА_1 з 1994 року зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , з 1996 року ОСОБА_6 , з 2012 року ОСОБА_5 (а.с. 6-7).

14 вересня 2016 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 9).

Згідно з довідкою центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області від 09 січня 2020 року №1989, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 , 1962 року народження; ОСОБА_1 , 1967 року народження; ОСОБА_3 , 1993 року народження; ОСОБА_5 , 2008 року народження; ОСОБА_4 2016 року народження (а.с.8).

Згідно з довідкою центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області від 19 лютого 2020 року №2320, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 , 1962 року народження; ОСОБА_3 , 1993 року народження; ОСОБА_4 2016 року народження (ак.с.49).

Також судом встановлено, що 22 січня 2020 року ОСОБА_1 знято з реєстрації місця проживання у квартирі АДРЕСА_1 .

У статті 41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до приписів ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За змістом ч. ч. 1 та 4 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Отже, зі змісту вказаної норми ЦК України, а також роз`яснень, які містяться у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «По судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке :

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчать про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалося протягом всього строку набувальної давності.

Право власності належить до числа таких суб`єктивних прав, які можуть виникнути при наявності певного юридичного складу.

Так, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, та які у сукупності повинен довести позивач (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), є:

?законність об`єкту володіння;

?добросовісність заволодіння;

?відкритість володіння;

?давність володіння та його безперервність (строк володіння);

?безтитульність володіння.

Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності.

Добросовісність володіння визначається поведінкою, діями фактичного володільця на момент передачі йому майна (на початковий момент), який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Незаконний володілець на протязі всього володіння майном має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Безтитульність володіння передбачає, що право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 , всупереч зазначеним вимогами закону, не було доведено сукупності вище вказаних обставин, які є підставою для визнання права власності за набувальною давністю.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 користувалася квартирою АДРЕСА_1 на підставі ордеру на житлове приміщення №3033, виданого 03 лютого 1994 року виконавчим комітетом міської ради народних депутатів м. Кролевець, тому не можна стверджувати про безтитульне володіння, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин норму матеріального права, яка регулює набуття права власності за набувальної давності.

Згідно інформації, наданої Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях, від 21 травня 2020 року, під час приватизації не увійшов до статутного капіталу ВАТ «Кролевецький льонозавод» 16-квартирний житловий будинок по АДРЕСА_2 . Вказаний будинок обліковується у Єдиному реєстрі об`єктів державної власності (а.с.45, 55-56).

Крім того, визнання за ОСОБА_1 права власності за набувальною давністю на 1/2 частину спірної квартири позбавить прав та законних інтересів на житло осіб, які зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1 , зокрема, на приватизацію квартири.

Факт користування ОСОБА_1 спірною квартирою, проведення в ній ремонту та утримання, сплата комунальних послуг не є підставою виникнення права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю.

Посилання в апеляційній скарзі на добросовісність, відкритість, безперервність володіння позивачем спірною квартирою та можливість визнання за нею права власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю в порядку, визначеному ст. 344 ЦК України, не заслуговують на увагу, оскільки за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 23 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: О.Ю.Кононенко

Т.А.Левченко