ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 598/192/18Головуючий у 1-й інстанції Левків А.І.
Провадження № 22-ц/817/896/21 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

представника апелянта Братівника І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 598/192/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Збаразького районного суду Тернопільської області від 08 лютого 2018 року, постановлену суддею Левківим А.І., у справі за поданням головного державного виконавця відділу Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільської області ФЕДОРІВА Андрія Андрійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року головний державний виконавець відділу Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільської області Федорів А.А. звернувся до суд із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 .

Обґрунтовує свої вимоги тим, що на примусовому виконанні у Збаразькому міжрайонному відділі державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження №51585387 з примусового виконання виконавчого листа № 2/604/406/15 від 23 грудня 2015 року про стягнення із ОСОБА_2 в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 37007.81 доларів США заборгованості за кредитним договором та 12229.28 грн. судового збору. 07 липня 2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 51585387 та направлено сторонам. Боржник, знаючи про наявність у нього боргового зобов`язання та виконавчого провадження щодо нього, навмисного його не виконує та ухиляється від його виконання.

У зв`язку з викладеним просив суд тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 .

Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 08 лютого 2018 року подання задоволено. Тимчасово обмежено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 у праві виїзду за межі України до виконання нею зобов`язань покладених на неї рішенням суду.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_2 - адвокат Братівник І.В. подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що доказів на підтвердження факту свідомого ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх зобов`язань, відомостей про обізнаність з наявністю відкритого виконавчого провадження та строками його добровільного виконання матеріали справи не містять, ухвала про витребування документів виконавчого провадження для огляду судом не приймалась. Судом не врахована та обставина, що державним виконавцем не обґрунтовано необхідність застосування додаткового заходу впливу з метою забезпечення належного виконання рішення суду у вигляді тимчасового обмеження виїзду за межі України. Зазначає, що обмеження у праві виїзду за кордон лише позбавить боржника можливості поїхати в іншу країну з метою заробітку та таким чином виконувати свої зобов`язання.

У зв`язку з викладеним просить ухвалу Збаразького районного суду Тернопільської області від 08 лютого 2018 року скасувати.

05 серпня 2021 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від начальника Збаразького відділу ДВС у Тернопільському районі Тернопільської області В.Хабера надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивований тим, що будучи повідомленим належним чином про наявність відкритого виконавчого провадження, ОСОБА_2 не подала виконавцю декларацію про доходи та майно, не надала документального підтвердження щодо часткового чи повного виконання рішення, а також не з`являлася на виклики державного виконавця та не дала пояснення за фактами невиконання рішення. Таким чином, боржник знаючи про наявність і нього боргового зобов`язання та виконавчого провадження щодо нього, навмисного його не виконує та ухиляється від його виконання. Звертає увагу на те, що скасування ухвали дозволить боржнику виїхати за межі території України, з метою постійного проживання в іноземній державі, що порушить права стягувача.

У зв`язку з викладеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судовому засіданні представник апелянта адвокат Братівник І.В. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено наступні обставини.

На примусовому виконанні у Збаразькому міжрайонному відділі державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження №51585387 з примусового виконання виконавчого листа № 2/604/406/15 від 23 грудня 2015 року про стягнення із ОСОБА_2 в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 37007.81 доларів США заборгованості за кредитним договором та 12229.28 грн. судового збору.

07 липня 2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 51585387 та направлено сторонам.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нею відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно з п.5 ч. ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадян України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли, зокрема, він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані права не можуть бути об`єктом жодних обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому пакті.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав уважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Згідно з вимогами ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

За змістом даної норми підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України є факт його ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, яке полягає у вчиненні боржником дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, в тому числі, і безпідставна неявка на виклики державного виконавця.

Ухилення від виконання юридичного обов`язку завжди є актом свідомої поведінки, коли особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.

Самі по собі наявність невиконаних грошових зобов`язань та періодичні поїздки боржника за кордон, без доведення ухилення останнього від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, не можуть бути підставою для обмеження особи у праві виїзду за межі своєї країни.

Однак, судом першої інстанції при розгляді справи не було з`ясовано, чи державним виконавцем станом на 08 лютого 2018 року (день звернення з поданням) було вжито всі передбачені чинним законодавством заходи для забезпечення виконання судового рішення, та що такі заходи не досягли бажаного результату.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що на момент звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Таким чином, у суду першої інстанції, за наявних у справі доказів, були відсутні підстави для висновку про ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судом, а відтак й були відсутні законні підстави для задоволення подання і тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Також колегія суддів враховує той факт, що 31 листопада 2017 року ОСОБА_2 звернулася до начальника Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільської області із заявою, в якій вказала, що єдиним майном боржника є житловий будинок в АДРЕСА_1 , іпотекодержателем якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.11).

Враховуючи наведене, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що боржник умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків, які він має змогу виконати.

Колегія суддів не бере до уваги твердження представника Збаразького відділу ДВС у Тернопільському районі Тернопільської області про те, що ОСОБА_2 не з`являлася на виклики державного виконавця та не дала пояснення за фактами невиконання рішення, оскільки вказане не підтерджується матеріалами справи.

При цьому, подані Збаразьким відділом ДВС у Тернопільському районі Тернопільської області до апеляційного суду документи, а саме постанова про відкриття виконавчого провадження, постанова про опис та арешт майна боржника, акт державного виконавця та рекомендоване повідомлення про вручення, колегія суддів не приймає, оскільки перелічені докази датовані 2021 роком, в той час коли з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду державний виконавець звертався 08 лютого 2018 року.

У відповідності до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що не зайшло свого підтвердження посилання державного виконавця на умисне ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань, в зв`язку із чим апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити, а ухвалу Збаразького районного суду Тернопільської області від 08 лютого 2018 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні подання головного державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України відмовити.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381, 382, ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Збаразького районного суду Тернопільської області від 08 лютого 2018 року скасувати.

Постановити нове судове рішення, яким в задоволенні подання головного державного виконавця відділу Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільської області (в даний час - Збаразький відділ державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови 16 серпня 2021 року.

Головуючий

Судді