Справа № 342/359/21
Провадження № 2/342/417/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2021 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Федів Л.М.,

секретаря судового засідання Матієк І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , який проживає по АДРЕСА_1 , звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , яка проживає по АДРЕСА_1 , в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що батьками позивача є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 16 грудня 2003 року від імені ОСОБА_5 (дідуся по маминій лінії споріднення) на користь позивача складено заповіт, який посвідчено секретар виконавчого комітету Топорівської сільської ради, що зареєстрований в реєстрі за №23. Помер ОСОБА_5 26 червня 2013 року, актовий запис № 17 від 27.06.2013 р. Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належне йому майно. Бажаючи прийняти спадщину, позивач звернувся до нотаріальної контори з відповідною заявою та представив необхідні документи. Однак, в реалізації його права на спадщину за заповітом щодо житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , нотаріусом відмовлено, у зв`язку із реєстрацією спадкового господарства як колгоспного двору, що позбавляє можливості визначити конкретну частку спадкодавця. Згідно архівних даних Коломийського ОКП «МБТІ» станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 зареєстровано за головою колгоспного двору ОСОБА_6 відповідно з Свідоцтвом на право власності, виданого Городенківським райвиконкомом 17.06.1988 року на підставі рішення цього ж виконкому за № 110 від 08.06.1988. Зазначений правовстановлюючий документ втрачений. Згідно погосподарської книги №1-2 за 1991-1995 роки особовий рахунок № НОМЕР_1 станом на 15 квітня 1991 року в житловому господарстві, яке відносилося до колгоспного двору в АДРЕСА_1 проживали та були зареєстровані: ОСОБА_6 , 1907 року народження, голова господарства, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_5 , 1933 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_7 , 1932 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , 1983 року народження (позивач). ОСОБА_5 (син голови двору, дід позивача), проживаючи разом з своєю матір`ю, фактично вступив в управління спадщиною після її смерті без документального оформлення. Все своє життя ОСОБА_5 проживав у даному господарстві та самостійно ніс всі фінансові витрати щодо його експлуатації. Спору щодо спадкового майна немає. Позивач, як єдиний спадкоємець за заповітом після смерті ОСОБА_5 теж фактично вступив в управління спадковим майном. На даний час позивачем виготовлено технічну документацію на будинок за власні кошти, самостійно обробляє земельну ділянку та сплачує земельний податок, доглядає господарку тощо. Однак, не може належним чином реалізувати своє спадкове право через обставини, вказані в постанові нотаріуса. Все це змушує позивача звернутися до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно за заповітом.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Представник позивача - адвокат Бундзяк У.М. подала до суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила завершувати судовий розгляд даної справи без позивача і представника.

Відповідач ОСОБА_2 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного.

Копіями: виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Вих. № 67561 від 12.03.2021, довідки про об`єкт нерухомого майна № 77, виданою 02.11.2020 ФОП ОСОБА_9 стверджується, що згідно архівних даних ОКП «Коломийське МБТІ» право власності на нерухоме майно в АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 зареєстровано за головою колгоспного двору - ОСОБА_6 (форма власності - приватна; частка - 1/1) згідно свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 17.06.1988 р. на підставі рішення цього ж виконкому № 110 від 08.06.1988 р.; старий житловий будинок з надвірними будівлями старими знесемо, на місці побудований новий житловий будинок і надвірні будівлі до 15 серпня 1992 року, що не являється самочинним; самочинно зведених будівель немає.

Із копій витягів із по господарських книг за 1961-1963 р.р.,1983-1985 р.р., 1991-1995 р.р., 2011-2015 р.р. слідує, що суспільна група господарства по АДРЕСА_1 - колгоспна, головою господарства була ОСОБА_6 , а після її смерті - її син ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно довідки № 22-353 від 28.07.2021, виданої Топорівським старостинським округом, ОСОБА_6 , 1907 р.н. була головою колгоспного двору житлового будинку в АДРЕСА_1 .

Копією Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 249981263 від 26.03.2021, відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на житловий будинок АДРЕСА_1 , відсутні.

Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність).

Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1).

З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , виготовленого 02.11.2020 встановлено, що житловий будинок господарські будівлі та споруди споруджено в 1991 р.

Копія висновку про вартість майна, складеного ЕТВО «Придністров`я» стверджує, що ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 станом на 10.11.2020 становить 114410,00 грн.

Довідкою № 538, виданою 16.11.2020 виконавчим комітетом Топорівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області стверджено, що площа земельної ділянки для будівництва житлового будинку господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 становить 0,25 га.

Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності.

Згідно по господарської книги №1-2 за 1991-1995 особовий рахунок № НОМЕР_1 станом на 15.04.1991 року в житловому господарстві, яке відносилося до колгоспного двору в АДРЕСА_1 головою колгоспного двору була ОСОБА_6 , 1907 р.н. і в даному господарстві були зареєстровані: ОСОБА_6 , 1907 р.н., ОСОБА_5 , 1933 р.н., ОСОБА_7 , 1932 р.н., ОСОБА_8 , 1983 р.н., що доводиться довідкою № 535, виданою 16.11.2020 виконавчим комітетом Топорівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області.

Державна реєстрація смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 проведена на підставі актового запису про смерть № 3 від 27.01.1992 року, складеного виконавчим комітетом Топорівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, що стверджено копією листа-повідомлення Городенківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану № 128/24.4.6-19 від 26.03.2021. Внаслідок смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.

Оскільки ОСОБА_6 померла до 1 січня 2004 року, застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР). Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

На день смерті ОСОБА_6 , 1907 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 в господарстві по АДРЕСА_1 , разом із нею проживали та були зареєстровані: ОСОБА_5 , 1933 р.н., ОСОБА_7 , 1932 р.н., ОСОБА_1 , 1983 р.н., що доводиться довідкою № 22/119 виданою 19.03.2021 Топорівським старостинським округом Городенківської міської ради.

Судом встановлено, що спадкоємець першої черги за законом ОСОБА_5 , який прийняв спадщинупісля смерті матері ОСОБА_6 , оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, у відповідності до ч. 1 ст. 537 ЦК УРСР, успадкував частину (1/4 частку) житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю як колишньому члену колгоспного двору, однак не оформив документи про спадкування.

Повідомленням Городенківської районної державної нотаріальної контори №406/0116 від 09.04.2021 та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 64295978 від 09.04.2021 підтверджується, що спадкова справа після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , не заводилася.

Член колгоспного двору ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 у віці 63 років в с.Топорівці Городенківського району Івано-Франківської області, про що 23.05.1996 складено запис за № 12, що стверджено копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 23.05.1996 Топорівською сільською радою народних депутатів Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина.

Оскільки ОСОБА_7 померла до ІНФОРМАЦІЯ_8 , застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р.

На день смерті ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 в господарстві по АДРЕСА_1 були зареєстровані разом із нею: ОСОБА_5 , 1933 р.н., ОСОБА_1 , 1983 р.н., що доводиться довідкою № 22-352, виданою 28.07.2021 Топорівським старостинським округом Городенківської міської ради.

ОСОБА_5 та ОСОБА_7 були подружжям, одружилися 24.02.1952, про що в Книзі записів актів громадянського стану про одруження зроблено відповідний запис за № 5, що доводиться копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 , виданого 22.03.1963.

Судом встановлено, що спадкоємцем першої черги за законом, який прийняв спадщинупісля смерті ОСОБА_7 є її чоловік ОСОБА_5 , оскільки він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Із копії спадкової справи № 163/2007, наданої суду Городенківською районною державною нотаріальною конторою вбачається, що спадкоємець першої черги за законом ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті дружини ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , так як він проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та 26.02.2007 подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Копією Витягу № 8659413 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 26.02.2007підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 41869512 (номер у нотаріуса 163), спадкодавець - ОСОБА_7 .

ОСОБА_5 26.02.2007 державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори видано свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 397 на свідоцтво про право на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серія 1В-ІУ-№026323. Дане свідоцтво про право на спадщину зареєстроване в Спадковому реєстрі за № 41869540.

До складу спадщини ОСОБА_7 входить також частина (1/4 частка) житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю як колишньому члену колгоспного двору, та яку ОСОБА_5 успадкував, однак документи про спадкування не оформив.

За заповітом, посвідченим 16.12.2003 секретарем виконавчого комітету Топорівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованим в реєстрі за № 23, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , житель АДРЕСА_1 на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження, яким усе своє майно де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде йому належати і на що він за законом матиме право заповів своєму онукові ОСОБА_1 , 1983 р.н. Заповіт чинний, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 43780203 (номер в реєстрі нотаріальних дій 23), що доводиться копією Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 62891567, виданого 15.12.2020 Приватним нотаріусом Стефурак Н.Я., у зв`язку з відкриттям спадкової справи.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_11 у віці 79 років в с. Топорівці Городенківського району Івано-Франківської області, про що 27.06.2013 складено відповідний актовий запис за № 17, що стверджено копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 27.06.2013 Топорівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядуваннязаяви про прийняття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України.

На день смерті ОСОБА_5 , 1933 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_11 , разом із ним проживали та були зареєстровані: ОСОБА_1 , 1983 р.н., ОСОБА_10 , 1989 р.н., ОСОБА_11 , 2008 р.н., що доводиться довідкою № 22-120, виданою 19.03.2021 Топорівським старостинським округом Городенківської міської ради.

Про те, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 є внуком ОСОБА_5 свідчать копії:

1)свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого 09 липня 1983 року, запис за № 33 від 09.07.1983, де зазначено, що батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ;

2)свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 , виданого 22.03.1963, відповідний запис за № 20 від 22.03.1963, з якого слідує, що матір позивача - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_13 є дочкою ОСОБА_5 та ОСОБА_7 ;

3)свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_7 , виданого 01.11.1980, відповідний запис за № 36 від 01.11.1980,де зазначено, що ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_13 після укладення шлюбу 01.11.1980 з ОСОБА_3 , присвоєно прізвище « ОСОБА_13 ».

Судом встановлено, що спадкоємцем за заповітом спадкодавця ОСОБА_5 є його внук ОСОБА_1 (позивач), який прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Із копії спадкової справи № 178/2020, наданої суду приватним нотаріусом Городенківського РНО Стефурак Н.Я. вбачається, що спадкоємець за заповітом позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті діда ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_11 , так як він проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та 15.12.2020 подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину. Копією Витягу № 63403019 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 02.02.2021 підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 67146793 (номер у нотаріуса 178), спадкодавець - ОСОБА_5 , дата смерті: ІНФОРМАЦІЯ_11 .

До складу спадщини ОСОБА_5 входить ј частка житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться по АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю як колишньому члену колгоспного двору та 2/4 (1/4 + 1/4) частка даного житлового господарства, успадкована ним за законом після смерті матері ОСОБА_6 та дружини ОСОБА_7 , однак не оформлено документи про спадкування.

Постановою приватного нотаріуса Городенківського РНО Стефурак Н.Я. про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 18.03.2021, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 , після смерті його діда ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_11 , оскільки знесено старий житловий будинок (колгоспний двір), в якому померлому належала частка, а документів, які б підтверджували право власності на новозбудований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, не було.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позивач, як спадкоємець за заповітом після смерті діда ОСОБА_5 , та як колишній член колгоспного двору, якому належить ј частка житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться по АДРЕСА_1 , фактично став власником даного домогосподарства вцілому, користується ним. Однак, через його реєстрацію як колгоспного двору немає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, - визначено ч.3 ст. 1296 ЦК України.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Статтею 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 , судом не встановлено, позов визнається відповідачем, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог.

При винесенні рішення судом враховується те, що відповідно до вимог Постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 територія колишнього Городенківського району Івано-Франківської області на даний час відноситься до Коломийського району Івано-Франківської області.

На підставі ст.ст. 120, 123, 524, 525, 526, 529, 548, 549, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України, керуючись ст.ст. 206, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_14 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду або через Городенківський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Місце проживання позивача ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_8 .

Місце проживання відповідача ОСОБА_2 - АДРЕСА_1 .

Судове рішення складене 02 серпня 2021 року.

Суддя: Федів Л. М.