провадження № 22-ц/824/7496/2021 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 серпня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом та просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від всіх доходів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони проживають окремо. Дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні. Відповідач не цікавиться дитиною, її вихованням, не турбується про її здоров`я, розвиток, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Крім того, ОСОБА_3 поставлено діагноз «гіперкінетичний розлад поведінки», тому дитині потрібно обстеження, діагностика, догляд та лікування, що потребує фінансування.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 12 січня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 13 листопада 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Допущено негайне стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з нього на користь позивача аліменти у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 листопада 2019 року і до досягнення дитиною повноліття за вирахуванням коштів у розмірі 29 635 грн. 65 коп., сплачених починаючи з 13 листопада 2019 року до 03 листопада 2020 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що будь-які вказівки у рішенні від 12 січня 2021 року щодо того, що «відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини» є такими, що цілком суперечать реальним обставинам справи, а суд безпідставно не врахував кошти, сплачені відповідачем, у тому числі, і після подання позивачем позовної заяви на суму 29 635 грн. 65 коп. З нарахованої відповідачу заробітної плати кожного місяця сплачуються аліменти у сумі 2 000 грн. на утримання дитини ОСОБА_4 , яка продовжує навчання. При цьому, позивач вимагає сплачувати на утримання спільної з відповідачем дитини ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/3 доходів відповідача, що у разі задоволення позову складатиме 58,3 %. Цей відсоток є надмірним тягарем для відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що перерахування коштів на ведення господарства не свідчить про забезпечення права дитини на утримання. Добровільне перерахування коштів носить несистемний характер, залежить виключно від бажання та настрою відповідача. З вини відповідача відсутня будь-яка домовленість щодо способу виконання батьком обов`язку утримувати дитину. Відповідач взагалі не піднімає питання про розмір аліментів, який буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Суд першої інстанції обґрунтовано не врахував кошти, які були сплачені відповідачем, оскільки зазначене питання не було предметом розгляду справи. Відповідач не надав доказів навчання повнолітньої дитини. Рішення суду про стягнення аліментів із відповідача у примусовому порядку відсутнє. Відрахування на дитину відбувається у добровільному порядку за ініціативою відповідача. ОСОБА_1 не надав доказів, що обґрунтовують його вимоги і свідчать про незаконність і необґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.6).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є молодим працездатним чоловіком. Відомостей про незадовільний стан його здоров`я суду не надано. Інших дітей, дружини, непрацездатних батьків на утриманні не має, має дохід, достатній для того, щоб сплачувати вказану суму грошей на утримання дитини, будь - якими зобов`язаннями не обтяжений, а також має на праві власності два транспортних засоби.

Однак, апеляційний суд не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом.

Судом встановлено, що у позивача на утриманні перебуває ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач є батьком дитини, а, відтак, на нього також покладений обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу).

Апеляційний суд вважає, що необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини будуть аліменти у розмірі ј частини від доходів відповідача. При визначенні такого розміру аліментів апеляційний суд виходить з того, що середньомісячна заробітна плата відповідача у період з липня 2019 року по червень 2020 року становить 14 195 грн. 03 коп. (а.с.66). ј частина від вказаної суми становить 3 548 грн. 75 коп.

Відповідно до вимог Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» у 2021 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень.

Враховуючи зазначене, а також те, що обов`язок по утриманню дитини лежить на обох батьках, розмір аліментів 3 548 грн. 75 коп. тільки з боку батька, та при матеріальному забезпеченні дитини матір`ю зі своєї сторони, буде достатнім для забезпечення розвитку дитини.

В апеляційній скарзі відповідач просить стягнути з нього аліменти у розмірі 1/6 частини доходів з вирахуванням коштів у розмірі 29 635 грн. 65 коп., сплачених починаючи з 13 листопада 2019 року до 03 листопада 2020 року.

Разом з тим, добровільне перерахування відповідачем коштів на утримання дитини, яке мало місце після пред`явлення ОСОБА_2 позову про стягнення аліментів, не є підставою для їх врахування під час визначення судом розміру аліментів, які підлягають стягненню на дитину до досягнення останньою повноліття.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 посилався також на наявність у нього на утриманні повнолітньої дитини ОСОБА_4 , яка продовжує навчання.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

ОСОБА_1 надає матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини у добровільному порядку. У матеріалах справи відсутнє судове рішення з зазначеного питання. У даному випадку на відповідача в силу вимог закону покладено обов`язок щодо утримання неповнолітньої дитини і лише після виконання цього обов`язку він може виконувати інші зобов`язання майнового характеру відносно повнолітньої дитини, якій він має надавати таку допомогу лише за умови, що він може надавати таку допомогу. У той же час, неповнолітню дитину батько зобов`язаний утримувати незалежно від того чи може він таку допомогу надавати чи ні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів та розподілу судових витрат підлягає зміні через невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви сплаті підлягав судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. Оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню (75 %), а остання звільнена від сплати судового збору, з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 576 грн. 30 коп.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 1 152 грн. На користь відповідача підлягає стягненню з держави судовий збір пропорційно до відхиленої частини позовних вимог, а саме у розмірі 288 грн. 15 коп.

Згідно з вимогами статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з вимогами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила стягнути на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 4 000 грн. На підтвердження понесених витрат позивачем надано договір про надання правової допомоги від 21 жовтня 2019 року, додаткову угоду від 31 травня 2021 року до договору; розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу з описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, від 08 червня 2021 року; квитанція до прибуткового касового ордеру № 37 від 31 травня 2021 року.

З наданої суду квитанції вбачається, що ОСОБА_2 понесла витрати на правову допомогу у розмірі 4 000 грн.

ОСОБА_1 не надав жодних заперечень щодо співмірності витрат на правничу допомогу зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою (наданими послуг), із витраченим адвокатом часом.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, на її користь підлягають стягненню витрати на правничу допомогу пропорційно до задоволених вимог, а саме у розмірі 3 000 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 січня 2021 року змінити, виклавши абзаци другий та третій резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , проживаючої по АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 13 листопада 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір у розмірі 576 (п`ятсот сімдесят шість) гривень, 30 копійок».

В іншій частині рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 січня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з держави на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 288 (двісті вісімдесят вісім) гривень, 15 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.