ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/1685/20 Номер провадження 22-ц/814/1466/21Головуючий у 1-й інстанції Гальченко О. О. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Прядкіної О. В., Хіль Л. М.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 01 березня 2021 року у складі судді Гальченко О. О.

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому посилаючись на факт прострочення боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 09.09.2008 та наявність заборгованості, яка виникла станом на 31.05.2020 у сумі 20 208,59 грн і складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту - 13 196,35 грн, заборгованості за простроченими відсотками - 5 523,74 грн, пені - 50 грн., штрафу (фіксованої частини) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 938,50 грн, просив про стягнення з відповідача вказаної заборгованості з покладенням на нього понесених по справі судових витрат у розмірі 2102 грн.

Позов мотивовано тим, що 09.09.2008 між сторонами укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. За умовами цього договору позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг. Проте, своїх зобов`язань за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась вказана заборгованість.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 01 березня 2021 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 09.09.2008 станом на 31.05.2020 у розмірі 13 196,35 грн та понесені судові витрати у розмірі 1 373,86 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що фактично отримані позичальником кошти підлягають поверненню банку, в іншій частині відсутні підстави вважати, що сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору.

Не погодившись з вказаним рішенням в частині незадоволених позовних вимог, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу та, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в цій частині та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між ним і Банком договір, про що свідчить його підпис. Підписана відповідачем анкета-заява містить узгоджену сторонами відсоткову ставку за користування кредитом, строки та порядок внесення коштів на погашення заборгованості за кредитним договором.

Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач не повернув його, суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, оскільки при укладенні договору відсоткова ставка була визначена, про що зазначено в заяві позичальника.

З урахуванням наявності в матеріалах справи вказаної анкети-заяви, підписаної позичальником, яка містить розмір відсоткової ставки, правові висновки, що містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17, не можуть бути застосовані.

В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується та у відповідності до вимог частини першої статті 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частина третя статті 3 ЦПК України встановлює, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина 13 статті 7 ЦПК).

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що 09.09.2008 шляхом приєднання відповідача до запропонованих банком умов між сторонами було укладено кредитний договір, згідно якого банк надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку, термін дії якого збігається з терміном дії картки, а відповідач зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку, що їх вона визнала складовими укладеного між нею та банком договору про надання банківських послуг, та з якими ознайомилася, погодилася та зобов`язалася виконувати, про що засвідчила своїм підписом у заяві-анкеті.

Свої зобов`язання за кредитним договором відповідачка належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 31.05.2020 виникла заборгованість в сумі 20 208,59 грн і складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту - 13 196,35 грн, заборгованості за простроченими відсотками - 5 523,74 грн, пені - 50 грн, штрафу (фіксованої частини) - 500 грн, штрафу (процентна складова) - 938,50 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку в частині стягнення процентів за користування кредитом та штрафів і пені, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем Умови та Правила не містять підпису відповідача ОСОБА_1 , а матеріали справи підтверджень, що саме ці витяги розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а відтак їх не можна вважати складовою частиною кредитного договору та досягненням між сторонами згоди щодо всіх його істотних умов, зокрема, наявності у позичальника зобов`язання сплачувати проценти за користування кредитом та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів), що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17.

Проте судом неправильно застосовано даний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, оскільки на відміну від справи № 342/180/17, у цій справі з боку відповідача ОСОБА_1 , яка була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, не надходило заперечень щодо наданих банком Умов та Правил та непогодження з ними.

Також місцевим судом не взято до уваги, що у самій заяві-анкеті від 09.09.2008, яка підписана позичальником ОСОБА_1 , зазначено розмір погодженої сторонами базової відсоткової ставки за кредитним лімітом на момент підписання договору (а.с. 36 зворот), що спростовує висновки суду щодо недоведеність факту домовленості сторін про розмір відсотків за користування кредитними коштами.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Оскільки при укладені договору сторони погодили базову відсоткову ставку за кредитним лімітом на момент підписання договору, а також право банку відповідно до пунктів 4.9., 5.3. Умов та правил надання банківських послуг змінювати тарифи, на що суд першої інстанції належної уваги не звернув, вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

В частині права банку на пеню, колегія судів апеляційного суду погоджується з висновками місцевого суду про недоведеність таких позовних вимог.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За змістом частин першої, третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

На підтвердження розміру пені, встановленого договором, належних та допустимих доказів позивачем по справі не надано, тому підстав для її стягнення колегією суддів не вбачається.

Разом з тим, згідно пункту 8.6. Умов та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених даним договором більше ніж на 120 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5% від суми позову.

Частиною другою статті 549 ЦК України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Виходячи з факту прострочення боржника та погодженого сторонами розміру штрафу у відсотках від простроченого зобов`язання, стягненню з відповідачки на користь позивача підлягає 936 грн - 5% від невиконаного зобов`язання за кредитним договором від 09.09.2008.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» та ухвалення нового судового рішення в частині позову про стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитом та штрафу за порушення зобов`язання.

В іншій частині рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи і підстав для його скасування з наведених апелянтом мотивів колегією суддів не вбачається.

Згідно частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України, ухвалюючи нове рішення апеляційний суд відповідно змінює розподіл судових витрат по справі, які покладає на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 01 березня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за користування кредитом та штрафу скасувати та постановити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за простроченими відсоткам за користування кредитом в сумі 5 523,74 грн та 936 грн штрафу за порушення зобов`язання.

Змінити розподіл судових витрат. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 5107,86 грн понесених судових витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

В іншій частині рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 01 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. В. Прядкіна

Л. М. Хіль