Провадження №22-ц/812/106/21
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 січня 2021 року м. Миколаїв

справа № 489/2936/20

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Тищук Н.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Лівшенко О.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 05 листопада 2020 року під головуванням судді Губницького Д.Г., повний текст якого складений 09 листопада 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що з січня 2003 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , проте з вересня 2018 року вони проживають окремо, мають двох доньок: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які разом з ним проживають та знаходяться на його утриманні. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 червня 2019 року з матері ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання повнолітньої доньки: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 6000 грн щомісячно, починаючи з 27 грудня 2018 року і до закінчення навчання у червні 2020 року. Але, як вказав позивач, донька ОСОБА_6 і після червня 2020 року продовжує навчання в Миколаївському медичному коледжі, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 ухиляється від надання такої допомоги, хоча має таку можливість, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі 6000 грн. щомісячно, починаючи з червня 2020 року і до закінчення її навчання.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн щомісячно, починаючи з 14 вересня 2020 року до закінчення навчання - червня 2021 року, допустивши негайне виконання рішення в розмірі суми платежу за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив частково скасувати рішення суду та стягнути з ОСОБА_2 на його користь на утримання доньки ОСОБА_4 аліменти у розмірі 6000 грн. щомісячно до закінчення навчання. На думку апелянта, висновок суду про те, що ним не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у відповідачки доходів, які б свідчили про її можливість сплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі 6000 грн. щомісячно, є помилковим, оскільки рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 червня 2019 року, яким стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на навчання доньки ОСОБА_4 у розмірі 6000 грн щомісячно, встановлено, що відповідачка має можливість надавати матеріальну допомогу у такому розмірі. Про існування такої можливості свідчать також відомості з відкритих джерел про середню заробітну плату в розмірі 29 352 Євро в 2020 році в Італії, де відповідачка з 2018 року постійно проживає і працює.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, її повідомлення про день, час та місце розгляду справи здійснювалось шляхом направлення судової повістки-повідомлення на зазначену у позовній заяві та апеляційній скарзі адресу та додатково шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади з огляду на відсутність у Реєстрі територіальної громади м. Миколаєва відомостей про зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 та відсутність відомостей про її фактичне місцезнаходження.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачка ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із батьком позивачем ОСОБА_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 червня 2019 року було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 6000 грн. 00 коп., щомісячно, починаючи з 27 грудня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Також стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 6000 грн. 00 коп., щомісячно починаючи з 27 грудня 2018 року до закінчення навчання - червень 2020 року.

Відповідно до довідки Миколаївського базового медичного коледжу №616 від 16.10.2020 року ОСОБА_4 навчається з 14.09.2020 року на державній основі на 1 курсі за програмою бакалавра денної форми навчання медсестрінського відділення Миколаївського базового медичного коледжу. Дата закінчення навчання - червень 2021 року (а.с. 31).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що належних та допустимих доказів на підтвердження наявності доходів відповідачки, які б давали можливість стягнути з неї на утримання доньки аліменти в розмірі 6000 грн. щомісячно, позивачем не надано. За такого, враховуючи вік доньки ОСОБА_6 , розмір прожиткового мінімуму на особу відповідного віку, та беручи до уваги, що відповідачка є особою працездатного віку, суд визначив розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідачки, у сумі 1500 грн щомісячно, починаючи з 14 вересня 2020 року до закінчення навчання - червня 2021 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на нижчевикладене.

За правилами частини першої статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Частиною 1 ст.200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.200 СК України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, виходячи з положень ст. 199 СК України суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, а відповідачка, враховуючи її працездатний вік, може таку допомогу надавати, а тому існують підстави для стягнення з неї аліментів на утримання повнолітньої доньки у зв`язку з продовженням навчання. Між тим доказів наявності у відповідачки доходів, які б давали їй можливість надавати своїй повнолітній доньці ОСОБА_6 утримання у розмірі 6000 грн. щомісячно, про що просить позивач, у матеріалах справі відсутні.

Отже, виходячи з вимог ст.ст. 182, 200 СК України, враховуючи безоплатність навчання ОСОБА_4 у Миколаївському базовому медичному коледжі, ненадання позивачем доказів витрат, пов`язаних із навчанням ОСОБА_4 (зокрема, вартості підручників, проїзду до навчального закладу тощо), а також стягнення з відповідачки аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7 в розмірі 6 000 грн. щомісячно, та приймаючи до уваги, що обов`язок утримувати повнолітню дитину яка продовжує навчання, покладається на обох батьків, тоді як доказів непрацездатності позивача матеріали справи не містять, суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір аліментів на утримання ОСОБА_4 в сумі 1 500 грн. щомісячно.

Посилання апеляційної скарги на те, що в 2020 році в Італії, де, як пояснив позивач, відповідачка з 2018 року постійно проживає і працює, середня заробітна плата становить 29 352 Євро, не заслуговують на увагу, оскільки належних доказів працевлаштування ОСОБА_2 в Італії та розміру отримуваних нею доходів позивачем не надано.

Відсутні такі докази і у матеріалах цивільної справи № 489/8057/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_5 та повнолітньої доньки ОСОБА_4 , яка була досліджена судом апеляційної інстанції.

Як вбачається із розрахунків заборгованості по аліментам, зроблених 14.08.2020 року головним державним виконавцем Інгульського відділу ДВС у м.Миколаєві, та довідки начальника цього ВДВС від 14.08.2020 року постановлене у цивільній справі № 489/8057/18 судове рішення не виконується (а.с. 34-36). Відповідно до листа головного державного виконавця Інгульського ВДВС у м.Миколаєві від 09.09.2020 року згідно відповідей Державної податкової служби України, Пенсійного фонду України, бази даних «АІС Автомобіль» та «НАІС» відомості про доходи та про наявність у ОСОБА_2 на праві власності рухомого чи нерухомого майна - відсутні (а.с. 32-33).

Доказів існування обставин, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції щодо визначення розміру аліментів, матеріали справи не містять, не надано їх і суду апеляційної інстанції.

Отже, суд вирішив справу згідно з нормами матеріального права, які підлягали застосуванню за даними правовідносинами, прийняв до уваги усі обставини, які повинні враховуватися судом при визначенні розміру аліментів, дав належну правову оцінку наданим доказам і дійшов правильного висновку щодо часткового задоволення позову.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: Н.О. Тищук

ОСОБА_8

Повний текст судового рішення складено 19 січня 2021 року