ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року

м. Харків

Справа № 626/1631/20

Провадження №22-ц/818/1135/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кругової С.С.,

суддів - Пилипчук Н.П.,Тичкової О.Ю.

за участю секретаря Каплаух Н.Б.

учасники справи:

заявник Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест»,

заінтересовані особи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Красноградського районного суду Харківської області від 16 жовтня 2020 року,

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року представник ТОВ "ФК "Гефест" Панін І.В. звернувся до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні у цивільній справі за позовом ПАТ КБ "Надра" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Заява мотивована тим, що заочним рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 21.09.2010 року ухваленим судом в цивільній справі № 2-357/2010 позовні вимоги ПАТ КБ "Надра" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 6/4/26/2007/840-К/704 від 31.07.2007 року в розмірі 633770 гривні 40 коп., а також судового збору в розмірі 1820 гривень, задоволено.

20.09.2019 року між ПАТ "КБ"Надра" та ТОВ "ФК "Гефест" було укладено Договір про відступлення прав вимоги № GL3N24068, відповідно до якого право грошової вимоги, в тому числі за кредитним договором № 6/4/26/2007/840-К/704 від 31.07.2007 року перейшло до ТОВ "ФК "Гефест".

ТОВ "Фінансова компанія "Гефест" звернулося до Красноградського районного суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому листі № 2-357/2010, що виданий Красноградським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №6/4/26/2007/840-К/704 від 31.07.2007 року, з ПАТ "КБ "Надра" на ТОВ "ФК "Гефест".

Вказав, що 20 вересня 2019 року між банком та товариством укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого банк передав у власність товариства права вимоги, які виникла та/або можуть виникнути у майбутньому, зокрема, права вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах, наведених у додатку № 1 до цього договору. За вказаним договором до правонаступника стягувача перейшло також право вимоги за кредитним договором №6/4/26/2007/840-К/704 від 31.07.2007 року.

Просив замінити стягувача Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» у виконавчому листі № 2-357/2010, виданому Красноградським районним судом Харківської області відносно ОСОБА_1 ; замінити стягувача Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» у виконавчому листі № 2-357/2010, виданому Красноградським районним судом Харківської області відносно ОСОБА_2 ;

Ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 16 жовтня 2020 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Гефест" про заміну стягувача у виконавчому листі № 2-357/10 задоволено. Замінено стягувача ПАТ "КБ "Надра" у виконавчому листі № 2-357/2010, що виданий Красноградським районним судом Харківської області за позовом Відкритого акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 6/4/26/2007/840-К/704 від 31.07.2007 року в розмірі 633770 гривні 40 коп., на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Гефест".

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу скасувати, постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, не надав належної оцінки доказам справи, не звернув увагу на те, що за вказаним виконавчим листом виконавче провадження вже було відкрито та завершено і в подальшому виконавчий лист повернуто стягувачу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «ФК «Гефест» зазначив, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий лист до виконання протягом строку встановленого ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження». Таким чином ч.5 ст. 442 ЦПК України може застосовуватись протягом всього процесу виконання рішення суду, коли виконавчий документ не перебуває на примусовому виконанні, аж до повного виконання рішення.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із заявами, в яких просили розглядати справу без їх участі. Інші учасники справи до суду не з"явились належним чином були повідомленні про розгляд справи, зворотні повідомлення про вручення судових повісток містяться в матеріалах справи. За таких обставин судова колегія вважала за можливе розглянути справу за відсутності не з"явившихся учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції, з висновком якої погоджується судова колегія, мотивовано тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» набув статусу нового кредитора за кредитним договором, а тому наявні усі підстави для заміни сторони виконавчого провадження.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 121.09.2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ВАТ "КБ"Надра" 633770,40 грн. заборгованості за кредитним договором №6/4/26/2007/840-К/704 від 31.07.2007 року.

20.09.2019 року ПАТ "КБ"Надра", яке є правонаступником ВАТ КБ "Надра", та ТОВ "ФК "Гефест", уклали договір факторингу № GL3N24068, відповідно до якого ПАТ "КБ"Надра" відступило , а ТОВ "ФК "Гефест" набуло право грошової вимоги відносно боржників , в тому числі за договором кредиту № 6/4/26/2007/840-К/704 від 31.07.2007 року.

Як вбачається з пункту 2 цього договору за цим договором новий кредитор в день укладення цього договору набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, вказаних у додатку № 1 до цього договору та сплати штрафних санкцій у розмірах, передбачених основними договорами. Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у додатку № 1 до цього договору. Права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надані банку відповідно до умов основних договорів.(а.с.3)

Згідно з пунктом 4 цього договору за відступлення права вимоги за основними договорами відповідно до цього договору новий кредитор сплатив банку грошові кошти у сумі 10 036465,13 грн.

Пунктом 5 вказаного договору зазначено, що на момент укладення вказаного договору новий кредитор отримав від банку всі наявні у банку документи, що підтверджують права вимоги до боржників, про що було укладено акт приймання - передачі документації.(а.с.4).

З витягу з реєстру боржників, додатку № 1 до договору про відступлення прав вимоги від 20.09.2019 вбачається, що банк відступив право вимоги, зокрема, і до кредитного договору № 6/4/26/2007/840-К/704 від 31.07.2007 року (а.с.2).

Зі списку № 10037 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» на виконання пункту 3 договору про відступлення права вимоги від 20.09.2019, направив на адреси боржників, зокрема, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 повідомлення про відступлення права вимоги (а.с.8).

Постановою Красноградського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 03.04.2013 року ВП № 37321161 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-357/2010, виданого 04.09.2010 року Красноградським районним судом Харківської області про стягнення заборгованості за кредитним договором №6/4/26/2007/840-К/704 від 31.07.2007 року, з ПАТ "КБ "Надра" на ТОВ "ФК "Гефест".(а.с.46-48)

Постановою Красноградського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 26.06.2014 року ВП № 37321161, виконавчий лист № 2-357/2010, виданого 04.09.2010 року Красноградським районним судом Харківської області повернуто стягувачу. ".(а.с.46-48)

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України№ 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Згідно частин 1, 2, 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження»сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на корись чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім`я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження.

Згідно частини 1 статті 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Під процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні слід розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від правопопередників до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні.

Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України).

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи з системного аналізу статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі, бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Вищевикладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13, а також у постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 711/10368/2012 (провадження № 61-11549св19), від 27 листопада 2019 року у справі № 496/2685/13-ц (провадження № 61-29966св18).

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду. При цьому, реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду, позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05 грудня2018 року у справі № 643/4902/14-ц (провадження № 61-26197св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц (провадження№ 61-16059св18), від 15 серпня 2018 року у справі№ 190/2119/14-ц (провадження № 61-20171св18) та від 15 травня 2019 року у справі № 370/2464/17 (провадження № 61-39193св18), від 06 серпня 2020 року у справі № 2029/2-2180/11 (провадження № 61-4475св20), від 03 листопада 2020 року у справі № 436/7574/12 (провадження № 61-4667св20).

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року в справі № 916/2286/16 вказано, що «вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни.

Матеріали справи свідчать про те, що 20 вересня 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» укладено договір про відступлення права вимоги, зокрема, і за кредитним договором №6/4/26/2007/840-К/704 від 31.07.2007 року.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі щодо того, що стосується повернення виконавчого документу стягувачу, судова колегія зазначає, що предметом позову є заміна стягувача на правонаступника, заміна якого можлива на будь якій стадії процесу як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, якщо судове рішення не виконано, навіть, у разі повернення виконавчого документа. Як вбачається з постанови про повернення виконавчого документа його повернуто на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» за відсутності майна у боржників, на яке може бути звернено стягнення, тобто з підстав, які не позбавляють права правонаступника повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строку, встановленого статтею 12 цього Закону.

Таким чином, суд першої інстанції правильно зазначив, що наявні усі підстави для заміни стягувача у виконавчому листі № 2-357/2010, виданого 04.09.2010 року Красноградським районним судом Харківської області.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст.141, 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Красноградського районного суду Харківської області від 16 жовтня 2020 року -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повний текст судового рішення

виготовлено 20 січня 2021 року