Дата документу 15.01.2021 Справа № 325/573/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 325/573/20 Головуючий у 1 інстанції Діденко Є.В.
Провадження №22ц/807/145/21 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Онищенка Е.А.

Крилової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Приазовського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області, Прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ГУНП України в Запорізькій області, Прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що 08 листопада 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення № 000530 за ч. 1 ст. 240 КК України. 08 листопада 2018 року слідчим Приазовського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області під час огляду місця події у ОСОБА_3 вилучено на узбережжі Азовського моря трактор Т-16МГ без державного номера з причепом завантаженим піском. 09 листопада 2018 року слідчий СВ Приазовського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області звернувся до Приазовського районного суду Запорізької області з клопотання про арешт майна, в якому зазначив, що вилучений раніше трактор, який фактично був придбаний позивачем з чоловіком ОСОБА_3 у шлюбі, та який знаходиться у їхньому спільному фактичному користуванні, а також 320 кг піску та лопата, мають у кримінальному провадженні значення речових доказів.

03 грудня 2018 року ухвалою слідчого судді Приазовського районного суду Запорізької області за клопотанням слідчого, погодженого з прокурором, накладено арешт на вказаний трактор і 320 кг піску.

22 березня 2019 року постановою слідчого кримінальне провадження було закрите за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

10 травня 2019 року слідчим суддею Приазовського районного суду Запорізької області задоволено клопотання представника володільця майна ОСОБА_3 та скасовано арешт, накладений ухвалою суду від 03 грудня 2018 року на трактор, пісок та лопату.

Після цього, ОСОБА_1 з чоловіком ОСОБА_3 прибули до Приазовського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області та виявили, що вилучений трактор перебуває у пошкодженому стані, одне з коліс відірване.

ОСОБА_1 зазначала, що у зв`язку з розслідуванням вищезазначеного кримінального провадження були застосовані обмеження у користуванні та розпорядженні її спільним з чоловіком майном, шляхом накладення арешту з 07 листопада 2018 року до 10 травня 2019 року, тобто протягом 6 календарних місяців.

ОСОБА_1 також вказувала, що вищенаведені обставини значною мірою вплинули на її чоловіка, який після безпідставного вилучення трактора став замкнутим, фактично припинив спілкування з рідними та почав зловживати спиртними напоями. Після виявлення пошкодження трактору, ОСОБА_3 взагалі замкнувся, та припинив спілкуватися з будь-ким. Внаслідок отриманого тривалого та суттєвого емоційного стресу, 30 червня 2019 року, чоловік позивача покінчив життя самогубством.

Таким чином, оскільки за результатами досудового розслідування кримінального провадження беззаперечно встановлено, що склад будь-якого кримінального правопорушення в діях чоловіка ОСОБА_1 чи діях будь-яких інших осіб відсутній, заходи обмеження її права фактичного користування майном, яким вона з чоловіком мирно та відповідно до закону володіли, протягом півроку застосовувались безпідставно. Вчинення протиправних дій відносно особи саме по собі тягне моральні страждання та переживання саме у зв`язку з порушенням передбачених законодавством прав. Більш того, що ці порушення призвели до розвалу родини та смерті чоловіка позивача.

Згідно з п.1 ст.1, п.5 ст. 3 Закону № 266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок... незаконного накладення арешту на майно та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір вирішується за заявою громадянина ухвалою суду першої інстанції, який розглядав кримінальну справу або якому вона мала бути підсудна. Розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

ОСОБА_1 завдану моральну шкоду оцінює в мінімально визначеному законодавством розмірі 28338 грн., тобто у шестикратному розмірі мінімальної заробітної плати на день розгляду справи судом.

Посилаючись на наведені обставини, ОСОБА_1 просила суд стягнути з Державної Казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на її користь 28338 грн. на відшкодування моральної шкоди. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Приазовського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2020 року в задоволені позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності, оскільки судом не встановлено того, що ОСОБА_1 особисто зазнала негативного впливу з боку органу досудового розслідування, зазнала моральної шкоди в розумінні статті 4 Закону № 266/94 та є такою, що перебувала «під слідством» в розумінні статті 13 Закону № 266/94. Судом першої зазначено, що незаконне накладення арешту на майно у кримінальному провадженні з подальшим закриттям справи у зв`язку із відсутністю події чи складу кримінального правопорушення може бути юридичною підставою для відшкодування моральної шкоди, проте позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 була користувачем трактора, і що саме її права були обмежені накладенням арешту в рамках кримінального провадження. Так, судом встановлено, що відповідно до технічного паспорту, власником трактору є ОСОБА_4 . Судовими рішеннями також встановлено, що фактичним користувачем цього майна на момент вилучення трактора і його повернення був ОСОБА_3 , чоловік позивача. Разом з тим, виходячи з відсутності у ОСОБА_3 права власності на вказаний трактор, суд дійшов висновку про неможливість розповсюдження на цей трактор режиму спільної власності подружжя. Посилання ОСОБА_1 на те, що її чоловік ОСОБА_3 покінчив життя самогубством саме через незаконні дії працівників правоохоронних органів суд визнав безпідставними, оскільки жодних доказів на підтвердження цього не надано. Посилання ОСОБА_1 , на те, що трактор було пошкоджено під час його перебування у володінні поліції, суд відхилив, оскільки відповідно до письмових пояснень ОСОБА_3 від 08 листопада 2018 року, наданих ним при вилученні трактора, пошкодження колеса відбулось тоді, коли він завантажив у трактор пісок і намагався його вивезти, тобто ще до його вилучення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, недоведеність обставин, які мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просила рішення Приазовського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2020 року скасувати, та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 була дружиною чоловіка, який зазначений фактичним користувачем майна у кримінальному провадженні, до моменту смерті останнього, тобто протягом всього часу застосування арешту майна органом досудового розслідування. При цьому, будь-хто з подружжя, або інший повнолітній член сім`ї, які ведуть спільне господарство та пов`язані спільним побутом, правами і обов`язками, може звернутися до суду за захистом сімейних прав, в тому числі і за захистом порушеного державними органами права вільно володіти та користуватись майном, а також вимагати відшкодування моральної шкоди, завданої таким порушенням. ОСОБА_1 також зазначає, що судом встановлено та не спростовано сторонами, що вона зі своїм чоловіком до моменту смерті останнього були подружжям, вели спільне господарство, тобто використовували арештований трактор для ведення такого господарства. Спростуванням цієї обставини могло б бути підтвердження ведення померлим підприємницької діяльності з використанням трактора, що свідчило б про індивідуальний вжиток трактора як майна, однак такі обставини не існували і доказів їх існування сторони не надали. При цьому, ОСОБА_1 пояснила, що трактор придбаний нею з покійним чоловіком у ОСОБА_4 , однак реєстрація трактора не здійснювалась у зв`язку з відсутністю такої необхідності. Тим більше, право використання транспортних засобів в Україні надає лише наявність традиційного документа та відповідного посвідчення на право керування. Таким чином, ОСОБА_1 та її покійний чоловік до моменту смерті останнього були власниками трактора, а після смерті чоловіка, скаржниця є єдиним власником цього майна.

Щодо наявності шкоди та негативних наслідків для ОСОБА_1 , скаржниця зазначає, що у зв`язку з застосованими обмеженнями у вигляді арешту майна вона вимушена була також змінити свій звичний уклад життя. Арештований трактор є єдиним транспортним засобом, за допомогою якого вона з чоловіком виконували всю господарську роботу, та відповідно, були позбавлені такої можливості після його арешту. Сам факт тривалого, безпідставного та протиправного порушення прав ОСОБА_1 та її чоловіка як володільців майна є чинником, який викликав суттєві моральні страждання та емоційні переживання. ОСОБА_1 також просила в ході апеляційного розгляду в питанні оцінки поняття «майно» врахувати практику ЄСПЛ. Зокрема, це стала позиція Суду щодо того, щоб скористатися захистом статті 1 Першого протоколу особа повинна мати хоч якесь право, передбачене національним законодавством, яке може вважатися правом власності з точки зору Конвенції.

У відзиві Прокуратура Запорізької області просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки при ухваленні рішення у цій справі суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права.

ГУНП України в Запорізькій області також у відзиві просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення Приазовського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2020 року без змін, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння їй моральних чи фізичних страждань, або втрат немайнового характеру, або майнового характеру, внаслідок дій або бездіяльності органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Інші учасники справи своїм правом на подання відзиву, передбаченим статтею 360 ЦПК України не скористалися.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, зокрема, протоколом огляду місця події від 07 листопада 2018 року, що слідчим Приазовського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області Кудрявцевим М.Ю. під час огляду місця події в с. Чкалове на узбережжі Азовського моря виявлено та вилучено трактор Т-16 із піском та лопатою у кузові (а.с. 64-66).

Власником вищевказаного трактора є ОСОБА_4 , що підтверджується технічним паспортом на трактор № 512129 Т-16МГ 1992 року випуску (а.с. 23).

Постановою слідчого від 08 листопада 2018 року трактор Т-16МГ визнано речовим доказом і приєднано до кримінального провадження № 0000530 за ч. 1 ст. 240 КК України, за фактом забору морського піску на узбережжі Азовського моря (а.с. 67).

Ухвалою слідчого судді Приазовського районного суду Запорізької області від 03 грудня 2018 року клопотання слідчого задоволено, накладено арешт шляхом заборони розпоряджатись і користуватись трактором Т-16МГ № 512129, 1992 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 та знаходився у володінні ОСОБА_3 , із піском вагою 320 кг (а.с. 24-27).

Постановою слідчого Приазовського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області Кудрявцева М.Ю. від 22.03.2019 року кримінальне провадження № 0000530 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення (а.с. 30-32).

Ухвалою слідчого судді Приазовського районного суду Запорізької області від 10 травня 2019 року, клопотання представника ОСОБА_3 - адвоката Ковальова Д.В. задоволено, скасовано арешт з трактора НОМЕР_2 (а.с. 28-29).

Згідно з копією свідоцтва про смерть від 03 липня 2019 року серії НОМЕР_3 та довідки про причини смерті № 23, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 від механічної асфіксії внаслідок стиснення органів шиї зашморгом (а.с. 21-22).

Позивач ОСОБА_1 була дружиною померлого, що підтверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 18 липня 1987 року (а.с. 17).

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт.

Статтею 13 Закону передбачено, що питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Встановлено, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом, просила суд стягнути на її користь розмір моральної шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

При цьому, в ході судового розгляду не встановлено того, що позивач особисто зазнала негативного впливу з боку органу досудового розслідування, або особистих немайнових втрат, з огляду на що, колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав вважати ОСОБА_1 такою, що зазнала моральної шкоди в розумінні статті 4 Закону № 266/94 або такою, що перебувала «під слідством» в розумінні статті 13 Закону № 266/94. Питання заподіяння шкоди відповідачами, з посиланням на вимоги цього Закону могло бути вирішено відносно чоловіка ОСОБА_1 . Статтею 5 Закону не передбачено перехід права на відшкодування шкоди у випадку відшкодування моральної шкоди до спадкоємців.

Посилання ОСОБА_1 на завдання їй моральної шкоди через накладення арешту на трактор Т-16МГ, який використовувався нею та ОСОБА_3 для ведення спільного господарства, судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги, оскільки з матеріалів справи не вбачається порушення або обмеження її прав через накладення арешту.

Так, як було встановлено, право власності на трактор Т-16МГ належить ОСОБА_4 . Під час кримінального провадження також було встановлено, що ОСОБА_3 на момент вилучення трактора був його фактичним користувачем. Проте, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження перебування трактору у її користуванні.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що трактор був спільною власністю подружжя, оскільки придбаний нею та ОСОБА_3 у ОСОБА_4 без реєстрації, не приймається колегією суддів, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Наявність реєстраційного документа та відповідного посвідчення на право керування без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб.

Оскільки встановлено, що право власності на трактор НОМЕР_2 за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не реєструвалося, позивачем не надано договору купівлі-продажу трактору, суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість розповсюдження на нього режиму спільної власності подружжя.

Посилання ОСОБА_1 на те, що її чоловік ОСОБА_1 покінчив життя самогубством через незаконні дії працівників правоохоронних органів не підтверджені жодними доказами, а отже також не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог.

Таким чином, при вирішенні справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Приазовського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 15 січня 2021 року.

Головуючий:

Судді: