РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/62/21

06 серпня 2021 року

м.Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Левчук В.В.

секретар судового засідання Зберун К.Ф.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Костопільського районного суду Рівненської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу №564/62/21 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Костопільської міської ради Рівненської області (м.Костопіль Рівненської області, вул.1 Травня 3) про встановлення факту проживання неповнолітньої дитини разом з батьком, припинення стягнення аліментів, відкликання виконавчого листа, звільнення від сплати заборгованості по аліментам, стягнення аліментів на неповнолітню дитину

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Костопільського районного суду Рівненської області з цивільним позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Костопільської міської ради Рівненської області про встановлення факту проживання неповнолітньої дитини разом з батьком, припинення стягнення аліментів, відкликання виконавчого листа, звільнення від сплати заборгованості по аліментам, стягнення аліментів на неповнолітню дитину.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що він перебував із відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 11.02.2010. Відповідач разом із дочкою ОСОБА_5 проживали у помешканні позивача. У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_6 . З часу народження син був зареєстрований та проживав за місцем реєстрації і проживання позивача (батька). Рішенням Костопільського районного суду від 22.06.2018 з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 усіх його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи із 02.05.2018 та до досягнення дитиною повноліття. На виконання вказаного судового рішення видано виконавчий лист, 01.07.2020 відкрито виконавче провадження, із заробітної плати ОСОБА_1 стягуються присуджені судом аліменти.

Оскільки сімейне життя у сторін не склалося, відповідач із дочкою ОСОБА_5 та сином ОСОБА_6 у лютому 2020 року переїхали проживати окремо у квартиру, належну батькам відповідача. Рішенням Костопільського районного суду від 09.06.2020 шлюб між сторонами розірвано.

Незважаючи на окреме проживання, син ОСОБА_6 більшу частину часу проводив із батьком, а у вересні 2020 року добровільно виявив бажання постійно проживати із батьком, переніс свої речі.

Із того часу позивач сам піклується про сина, виховує, матеріально забезпечує, доглядає. У будинку позивача одна із трьох кімнат обладнана спеціально для проживання дитини, у ній є дитячі меблі, комп`ютер та усе необхідне. Відповідач із сином практично не бачиться, лише зрідка спілкується по телефону.

Враховуючи наведені обставини, просить встановити факт проживання сина із батьком, припинити стягнення аліментів, відкликати виконавчий лист, звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, а також стягнути із відповідача на його користь аліменти на утримання сина.

У відзиві на позов відповідач позовні вимоги не визнала та зазначила, що при розгляді судом справи про стягнення аліментів ОСОБА_1 позов визнав. В подальшому при розгляді справи про розірвання шлюбу проти проживання сина з матір`ю не заперечував, і лише після відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з нього аліментів звернувся до органу опіки і піклування для вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Згідно розпорядження Костопільської РДА від 04.12.2020 №294 визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_6 із матір`ю ОСОБА_3 . Відповідач намагалася повернути сина до проживання у її сім`ї. Крім того, просить врахувати, що за період стягнення з позивача аліментів він жодного разу не звертався до неї із питанням припинення стягнення. Із вересня 2020 року по січень 2021 року відповідач повертала стягнуті із позивача аліменти останньому, на загальну суму 22100 грн. 20.01.2021 виконавчий лист було повернуто їй як стягувачу за її заявою без виконання. Також зазначає, що позовна вимога про звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами є безпідставною, оскільки ця заборгованість утворилася за період, коли син проживав із нею та була нарахована на законних підставах.

Також, відповідач заперечувала проти стягнення з неї на користь позивача аліментів, оскільки згідно рішення органу опіки і піклування саме із нею визначено місце проживання дитини, а тому позивач не є особою, як може звертатися із таким позовом в силу приписів ст.181 СК України. Також просить врахувати, що її заробітна плата є мінімальною, вона оплачує комунальні послуги та має на утриманні доньку, яка навчається за контрактом. В свою чергу, позивач більш матеріально забезпечений.

У судових засіданнях позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити.

Представником позивача заявлено клопотання про часткову відмову від позову. Просить закрити провадження у справі в частині відкликання з Костопільського районного відділу ДВС виконавчого листа №564/961/18 від 22.08.2018.

Згідно приписів п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч.3 ст.206 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У п.4 ч.1 ст.255 ЦПК суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Таким чином, провадження у справі в частині відкликання з Костопільського районного відділу ДВС виконавчого листа №564/961/18 від 22.08.2018 було закрито.

У судових засіданнях відповідач та представник відповідача проти позову заперечили з підстав, наведених у відзиві.

Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, відповідача та його представника, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

11.02.2010 відділом реєстрації актів цивільного стану Костопільського районного управління юстиції Рівненської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_6 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження (повторне) серія НОМЕР_1 та не заперечується сторонами.

З народження, а саме із 09.06.2010, ОСОБА_6 зареєстрований за місцем проживання батька ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується копією будинкової книги із відповідним записом та довідкою КП «Костопільське будинкоуправління» №5413 від 10.12.2020.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 22.06.2018 у справі №564/961/18 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.05.2018 і до досягнення дитиною повноліття. Причому, при винесенні рішення судом враховано визнання позову ОСОБА_1 , питання визначення місця проживання дитини судом не досліджувалося.

У лютому 2020 року ОСОБА_3 із донькою ОСОБА_5 та сином ОСОБА_6 переїхала жити окремо у квартиру батьків за адресою АДРЕСА_2 .

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 09.06.2020 у справі №564/732/20 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . При цьому, враховано визнання позову ОСОБА_1 , питання визначення місця проживання дитини судом не досліджувалося, ОСОБА_3 як позивачем не ставилося.

01.07.2020 на підставі виконавчого листа №564/961/18 виданого 22 серпня 2018 року Костопільським районним судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.05.2018 і до досягнення дитиною повноліття, було відкрито виконавче провадження №62443643, що підтверджується відповідною постановою.

Згідно розрахунку заборгованості у вказаному виконавчому провадженні, заборгованість ОСОБА_1 за аліментами становить 8384,17 грн. При цьому, вказана заборгованість утворилася за період із січня по червень 2020 року.

20.01.2021 виконавчий лист №564/961/18 виданий 22 серпня 2018 року повернуто стягувачу ОСОБА_3 за її заявою, що підтверджується відповідною постановою. При цьому, відповідно до постанови про повернення виконавчого листа стягувачу, виконавчий лист може бути повторно пред`явлений до виконання до 27.05.2028.

За час стягнення аліментів відповідачем у період з 16.09.2020 по 17.01.2021 повернуто позивачу стягнуті із останнього аліменти на загальну суму 22100,00 грн, що підтверджується розпискою та не заперечується сторонами.

Із вересня 2020 року син ОСОБА_6 проживає із батьком ОСОБА_1 та перебуває на його утриманні, що підтверджується показаннями самого ОСОБА_1 , показаннями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , поясненнями відповідача ОСОБА_3 та поясненнями дитини ОСОБА_6 . Щодо мотивів прийняття такого рішення сам ОСОБА_6 пояснює, що не сприйняв спроби матері влаштувати особисте життя, проживати з батьком йому комфортніше і фізично і психологічно.

Житло, у якому проживає дитина, належить його батьку ОСОБА_1 на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу від 04.02.2002 та не заперечується сторонами.

Умови проживання добрі, у кімнатах є необхідні меблі, чисто і затишно, є товари першої необхідності та продукти харчування. ОСОБА_6 має окрему кімнату з меблями, одяг та взуття відповідно до сезону та віку, комп`ютер, мобільний телефон. Стосунки у сім`ї нормальні, між батьком і матір`ю дитини стосунки напружені, ОСОБА_6 проживає з татом із вересня 2020 року та бажає надалі проживати із татом. Вищезазначене підтверджується актом обстеження житлових умов від 04.06.2021 служби у справах дітей Костопільської міської ради.

ОСОБА_1 працює водієм у ТОВ «Свиспан Лімітед», має достатній дохід для матеріального утримання дитини у розмірі біля 12000 грн на місяць, що підтверджується довідкою про доходи №459/1-11 від 09.12.2020. За місцем роботи характеризується виключно позитивно.

Дитина ОСОБА_6 теж характеризується виключно позитивно, як за місцем навчання так і за місцем позашкільних занять на відділенні греко-римської боротьби Костопільської ДЮСШ.

До матеріалів справи відповідачем також долучено копії матеріалів, які подавалися до органу опіки та піклування при вирішення питання про визначення місця проживання дитини у позасудовому порядку. Із поданих матеріалів вбачається, що ОСОБА_3 характеризується виключно позитивно, має житло, у якому створені умови для проживання та виховання дитини.

Розпорядженням голови Костопільської РДА від 04.12.2020 №294 визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_6 з матір`ю ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 .

Разом з тим, сторонами не заперечується, що вказане розпорядження не було реалізовано, оскільки сторони, як батьки, прийняли до уваги бажання дитини проживати з батьком.

ОСОБА_3 працює укладальником-пакувальником кондитерського цеху №1 ПрАТ «Родина» з 18.09.2020 з повним робочим часом, її заробітна плата становить біля 5000,00 грн., що підтверджується відповідними довідками.

Батько і матір приймають участь у вихованні та розвитку дитини, цікавляться її шкільним життям.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Аналогічною є правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц

Встановлюючи факт проживання дитини з батьком із вересня 2020 року і по даний час, суд дійшов висновку, що зібрані докази свідчать про те, що позивач постійно піклується про дитину, бере участь у духовному та фізичному розвиткові; за межами шкільного навчання дитина відвідує додаткові заняття; батько вчить з дитиною уроки; на час розгляду справи дитина надає більшої прихильності батькові; у позивача наявне упоряджене жиле приміщення, створено умови належного виховання та розвитку дитини. За бажанням дитини батько не заперечує щодо спілкування з матір`ю. Також, суд враховує, що відповідач не заперечує того факту, що малолітній ОСОБА_6 дійсно проживає з батьком із вересня 2020 року, повертала у зв`язку із цим сплачені аліменти, на даний час не заперечує проти проживання сина з батьком, оскільки таким є бажання дитини.

Таким чином, позовна вимога про встановлення факту проживання неповнолітнього ОСОБА_6 з батьком ОСОБА_1 із вересня 2020 року по даний час є підставною і підлягає до задоволення.

При цьому суд не приймає до уваги доводи сторони відповідача про те, що встановлювати такий факу належить в порядку окремого провадження, оскільки його встановлення саме по собі породжує чи може породити спір про право цивільне, зокрема, щодо наявних між сторонами аліментних зобов`язань.

Відповідно до положень ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В силу ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (ч.3 ст.181 СК України).

Правова природа аліментів у розумінні глави 15 СК України є такою, що, з одного боку, вони є правом, а з іншого обов`язком, і надаються тим із батьків, хто проживає окремо від дитини, на її утримання тому з батьків, з ким проживає дитина.

Отже, з аналізу наведених норм закону вбачається, що необхідною передумовою виникнення права батьків на отримання аліментів на утримання дитини є її проживання з цим із батьків.

Згідно з ч.2 ст.188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.

За правилами ч.4 ст.223 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_6 з матір`ю ОСОБА_3 із вересня 2020 року не проживає, позовна вимога про звільнення ОСОБА_1 від сплати аліментів по виконавчому листу №564/961/18 виданому 22 серпня 2018 року Костопільським районним судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.05.2018 і до досягнення дитиною повноліття, є підставною та підлягає до задоволення.

З аналогічних міркувань, оскільки дитина проживає з батьком, в силу приписів ч.3 ст.181 СК України ОСОБА_1 має підстави для заявлення позовної вимоги про стягнення аліментів із ОСОБА_3 .

Згідно приписів ч.1,2 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд враховує, що обов`язок із утримання дітей покладається на обох батьків.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення аліментів.

Визначаючи розмір аліментів, виходячи з принципу справедливості і розумності та з урахуванням потреб дитини, матеріального становища позивача, можливостей відповідача, наявність у відповідача інших утриманців, суд дійшов висновку, що аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не буде надто обтяжливим для відповідача, співвідноситься із прожитковим мінімумом, є обґрунтованим та підлягає до задоволення, починаючи з дати звернення з позовом до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до частини 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Позов про стягнення аліментів був поданий 16.01.2021, а тому, за правилами ст.191 СК України, саме з цього часу необхідно стягувати аліменти.

Щодо позовної вимоги про звільнення ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментам у сумі 8384,17 грн за період із 01 січня 2020 року по день набрання рішенням суду законної сили, суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Згідно з ч.2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення (наприклад, у зв`язку із перебуванням платника аліментів у лавах Збройних Сил України, тяжким матеріальним становищем тощо).

Дана норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Лише за наявності обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Судом встановлено, що заборгованість позивача перед відповідачем за аліментами виникла за період з січня по червень 2020 року включно, тобто за час, протягом якого неповнолітній ОСОБА_6 проживав із матір`ю ОСОБА_3 та перебував на її утриманні. Тобто, за цей період ОСОБА_3 на законних підставах, встановлених судовим рішенням, мала право на одержання аліментів на утримання спільного із ОСОБА_1 сина. Як встановлено судом, із вересня 2020 року ОСОБА_3 отримані від ОСОБА_1 аліменти на утримання сина повертала, а у січні 2021 року відкликала виконавчий лист за власною заявою.

Таким чином, позов в частині звільнення ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментам у сумі 8384,17 грн за період із 01 січня 2020 року по день набрання рішенням суду законної сили не підлягає до задоволення.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат, то суд враховує наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так позивачем понесено судові витрати на загальну суму 7724,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. З них витрати на судовий збір склали 2724,00 грн, та витрати на професійну правничу допомогу - 5000,00 грн.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Так позивачем фактично заявлено чотири позовні вимоги, які оплачуються судовим збором, та одну позовну вимогу за яку позивач звільнений від сплати судового збору.

Таким чином, позивачу належало сплатити 3632,00 грн. судового збору, тоді як ним сплачено 2724,00 грн судового збору. Враховуючи наведене, з відповідача в дохід держави належить стягнути 908,00 грн судового збору за подання позовної заяви.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів, а також задоволення вказаної позовної вимоги, з відповідача в дохід держави належить стягнути 908,00 грн. судового збору.

Також, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 1816,00 грн. витрат на судовий збір.

Щодо витрат на правову допомогу, то суд враховує наступне.

Відповідно до ч.3 ст.133 Цивільного процесуального кодексу України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.2 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги, акти приймання-передачі наданої правової допомоги, квитанцію на підтвердження сплати коштів за правничу допомогу. Загальний розмір витрат на правову допомогу становить 5000 грн.

При цьому суд враховує, що сторона відповідача не висловлювала будь-яких заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу, а відтак у суду відсутні підстави надавати оцінку кількості часу витраченому адвокатом на виконання робіт.

Вказане узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, які викладені у Постанові Великої Палати від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та у Постанові від 24.11.2020 у справі №911/4242/15.

Разом з тим, враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 3000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19, 141, 211, 258, 259, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Костопільської міської ради Рівненської області (м.Костопіль Рівненської області, вул.1 Травня 3) про встановлення факту проживання неповнолітньої дитини разом з батьком, припинення стягнення аліментів, відкликання виконавчого листа, звільнення від сплати заборгованості по аліментам, стягнення аліментів на неповнолітню дитину - задоволити частково.

Встановити факт проживання неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком ОСОБА_1 з вересня 2020 року по даний час.

Звільнити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) від сплати аліментів по виконавчому листу №564/961/18 виданому 22 серпня 2018 року Костопільським районним судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.05.2018 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути із ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.01.2021 і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 3000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 1816,00 грн витрат на судовий збір за подання позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) в дохід держави 908,00 грн судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліметів.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) в дохід держави 908,00 грн судового збору за подання позовної заяви.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 /тридцяти/ днів з дня проголошення.

Якщо у судовому засіданні оголошено лише вступну і резолютивну частини рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 12.08.2021.

СуддяВ. В. Левчук