ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 січня 2021 року

м. Харків

справа № 953/3648/20

провадження № 22-ц/818/322/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт»,

апелянт - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» про визнання договорів іпотеки припиненими за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 16 червня 2020 року, постановлену під головуванням судді Попрас В.О., в залі суду в місті Харкові, -

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» про визнання договорів іпотеки припиненими.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 16 червня 2020 року закрито провадження у справі, оскільки справа за вищевказаним позовом не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; зазначає, що вона хоч і не є учасником справи, проте оскаржуваною ухвалою зачіпаються її права та законні інтереси. ОСОБА_2 вказує, що наразі вона є новим власником нерухомого майна, що є предметом іпотеки за оспорюваними договорами. Спірне майно було відчужено в порядку виконання ліквідаційної процедури боржника. З моменту придбання ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 та нежитлової будівлі літ. «А-3», загальною площею 1490,6 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , - зазначена нерухомість перестала бути іпотечним майном. Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , щодо якого триває процедура банкрутства. Апелянт вважає, що правовідносини при банкрутстві не допускають правонаступництва, тому господарський суд має закрити провадження у справі про банкрутство, а даний позов підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» надало відзив на апеляційну скаргу, просило ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 16 червня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Виходячи зі змісту положень даної статті, особи, які не брали участі у розгляді справи але звертаються з апеляційною скаргою, оскільки вважають, що суд вирішив питання про їх права та обв`язки, повинні довести, а апеляційний суд повинен з`ясувати наявність правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати до суду апеляційної інстанції всі наявні в них докази на підтвердження порушення їх прав.

З матеріалів справи убачається, що предметом позовних вимог у справі за вказаним позовом є визнання договорів іпотеки припиненими. При цьому предметом договору іпотеки за оспорюваними договорами є нерухоме майно, що наразі належить ОСОБА_2 , а саме: квартира АДРЕСА_1 та нежитлова будівля літ. «А-3», загальною площею 1490,6 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Тому оскаржувана ухвала порушує права та законні інтереси апелянта.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та має розглядатися господарським судом, оскільки позивачкою заявлено вимоги про визнання припиненими договорів іпотеки, стороною по яких є боржник і предметами яких є нерухоме майно, належне ФОП ОСОБА_3 , тобто позов заявлений щодо майна боржника, а тому такий спір підлягає розгляду Господарським судом Харківської області в межах справи № 5023/1668/12 про банкрутство ФОП ОСОБА_3 .

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 04 березня 2020 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» про визнання договорів іпотеки припиненими (а.с.44).

01 квітня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» подало до суду заяву про закриття провадження у справі з тих підстав, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та має розглядатися Господарським судом Харківської області у межах справи про банкрутство ФОП ОСОБА_3 , оскільки право власності на майно, що є предметом іпотеки за спірними договорами, залишилося за ФОП ОСОБА_3 , позов заявлений щодо майна боржника.

Статтею 19 ЦПК України передбачено, що в порядку цивільного судочинства суди розглядають справи що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно роз`яснень п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Підвідомчість справ загальним і господарським судам визначається законодавством, а у разі відсутності прямої вказівки закону застосовується принцип розмежування підвідомчості за суб`єктним складом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. А відповідно до п. 8 ч. 1 цієї статті господарські суди розглядаються справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Матеріали справи свідчать про те, що предметом спірних правовідносин є визнання припиненим договору іпотеки № 703/1-07 від 01.10.2007 року, укладеного між AT «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Єніною Л.В., за реєстровим № 5727, а також визнання припиненим договору іпотеки №12/07-01/0219 від 30.04.2009 року, укладеного між AT «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зінченко Р.П., за реєстровим № 1416.

При цьому постановою Господарського суду Харківської області від 24.04.2012 року у справі №5023/1668/12 боржника - фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

На теперішній час справа №5023/1668/12 про банкрутство ФОП ОСОБА_3 перебуває в провадженні Господарського суду Харківської області.

Позивачка ОСОБА_1 зазначала, що вона придбала майно з прилюдних торгів в процедурі банкрутства ФОП ОСОБА_3 в межах справи №5023/1668/12.

Разом з тим постановою Східного апеляційного господарського суду від 15.11.2018 року по справі №5023/1668/12 визнано недійсними результати аукціону з продажу майна: нежитлових приміщень в літ. «А-3», загальною площею 1490,6 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , та однокімнатної квартири АДРЕСА_3 , який проведено Українською універсальною біржею в рамках процедури ліквідації Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та оформлений протоколом проведення аукціону №3 від 18.05.2012 з продажу нежитлового приміщення бідвлі літ. «А-3», загальною площею 1490,6 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , та протоколом проведення аукціону № 4 від 18.05.2012 з продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Також визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 18.05.2012, укладений між ліквідатором ФОП ОСОБА_3 арбітражним керуючим Самойленко О.М. та ОСОБА_1 з продажу нежитлової будівлі в літері «А-3», загальною площею 1490,6 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Гуревічовим О.М. та зареєстрований за №377. Визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 18.05.2012, укладений між ліквідатором ФОП ОСОБА_3 арбітражним керуючим Самойленко О.М. та ОСОБА_1 з продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_3 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Гуревічовим О.М. та зареєстрований за №381.

Порядок розгляду спорів, стороною в яких є боржник встановлено статтею 7 Кодексу України з процедур банкрутства.

Так, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи. Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Отже, зазначена норма Кодексу містить вказівку на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ та процесуальне правило про передачу справ, стороною в яких є боржник, незалежно від юрисдикції цього спору.

Матеріали справи свідчать про те, що у справі, що розглядається, відсутні правовідносини щодо права цивільного.

Натомість мають місце вимоги, які підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки предметом оспорюваного договору іпотеки є майно боржника, щодо якого триває процедура банкрутства.

Висновок суду першої інстанції про те, що справа за вищевказаним позовом не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 вказаної Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis рішення у справі "Peretyaka AndSheremetyev v. Ukraine" від 21 грудня 2010 року, заяви № 17160/06 та № 35548/06, §33).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Ухвала Київського районного суду м. Харкова від 16 червня 2020 року постановлена з додержанням норм процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 16 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук