Провадження № 2-о/161/48/21
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі :

головуючого судді - Рудської С.М.

при секретарі - Чигринюк В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 про встановлення факту належності правовстановлюючого документа спадкодавцеві,

В С Т А Н О В И В:

14.12.2020 року заявниця звернувся до суду з вищевказаною заявою на обґрунтування якої зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 та після його смерті вона прийняла спадщину, шляхом звернення до приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Гордійчук М.В. з відповідною заявою. Інший спадкоємець - її рідна сестра ОСОБА_2 , бажання прийняти спадщину, після смерті нашого батька, не виявляла та відповідних заяв до органів нотаріату не робила. 12.08.2020 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу, Гордійчук М.В. було заведено спадкову справу № 21/2020. При спробі оформити свої спадкові права на житловий будинок у АДРЕСА_1 , що залишився після смерті її батька, їй було надано письмове роз`яснення про те, що мені необхідно звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, оскільки у Свідоцтвіпро право особистої власності на жилий будинок прізвище та по батькові її померлого батька записано, як « ОСОБА_4 », проте в свідоцтві про його смерть зазначено, як « ОСОБА_3 ». Таким чином, з метою надання їй можливості оформити мої спадкові права, просить суд встановити юридичний факт, що правовстановлюючий документ - Свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок, видане 04.01.1988 року виконкомом Луцької районної ради народних депутатів, виданий на ім`я ОСОБА_4 , належить її батькові ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

До початку судового засідання представником заявника було подано до суду заяву з проханням розгляд справи здійснювати у її відсутності, заявлені вимоги вона підтримує та просить їх задовольнити (а.с. 17).

Заінтересована особа в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки (а.с. 15), будь-яких заяв чи клопотань від неї на адресу суду не надходило.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 та після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок у АДРЕСА_1 , який належав останньому на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, видане 04.01.1988 року виконкомом Луцької районної ради народних депутатів на підставі рішення № 259 від 10.09.1987 року (а.с. 6-9).

28.09.2020 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Гордійчук М.В. згідного інформаційного листа № 191/01-16 було роз`яснено ОСОБА_1 , що вона позбавлена можливості оформити свої спадкові права після смерті її батька, оскільки у Свідоцтві про право особистої власності на жилий будинок прізвище та по батькові померлого записано, як « ОСОБА_4 », проте в свідоцтві про його смерть зазначено, як « ОСОБА_3 » (а.с. 11).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Пленум Верховного Суду України у п. 12 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року роз`яснив, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, що засвідчує факт, що має юридичне значення; 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Положеннями ст. ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши надані заявником докази у своєму взаємозв`язку, суд вважає доведеним, що свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок, яке видане 04.01.1988 року виконкомом Луцької районної ради народних депутатів на підставі рішення № 259 від 10.09.1987 року на ім`я « ОСОБА_4 », приналежне ОСОБА_3 .

Вищевказана розбіжність позбавляє заявника можливості усунути її в позасудовому порядку та така, на переконання суду, була ймовірно допущена внаслідок перекладу з російської мови на українську та навпаки.

Крім того, вищевказані обставина підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 та свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , які належать заявниці, а також випискою з інвентаризаційних матеріалів КП «Волинське обласне БТІ» за вих. № 2895-1 від 28.08.2020 року (а.с. 9, 10).

Встановлення належності правовстановлюючих документів має для ОСОБА_1 юридичне значення та породжує юридичні наслідки, пов`язані з правом приватизації нерухомого майна, а також правом володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю в повній мірі.

Таким чином, суд вважає, що заява ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 про встановлення факту належності правовстановлюючого документа спадкодавцеві є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77-81, 247, 263-265, 315-319 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 про встановлення факту належності правовстановлюючого документа спадкодавцеві - задовольнити.

Встановити факт належності правовстановлюючого документа, а саме: що Свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок, видане 04.01.1988 року виконкомом Луцької районної ради народних депутатів, видане на ім`я « ОСОБА_4 », належить ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 26 січня 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області Рудська С.М.