провадження № 2/504/371/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2021смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Добров П.В.,

при секретарі - Данько Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Доброслав Лиманського району Одеської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Публічне акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК» звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21.07.2017 року позовну заяву залишено без руху та наданий строк для усунення недоліків, які були усунуті позивачем у встановлений термін.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 13.11.2017 року справу направлено за підсудністю до Комінтернівського районного суду Одеської області.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської Області від 26.03.2019 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської Області від 14.12.2020 року позивача у цивільній справі замінено на правонаступника Акціонерне товариство «Альфа-Банк».

Позовна заява мотивована тим, що 07.03.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (загальними зборами Акціонерів 09.03.2010 р. змінено тип та найменування на ПАТ «УКРСОЦБАНК») як кредитором та громадянкою України ОСОБА_1 як позичальником, було укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 2007-690/Ф03.14-034 на суму 41 400,00 євро, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 10 лютого 2022 року, зі сплатою 11,8 % річних.

Для забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за вказаним кредитним договором між ПАТ «Укрсоцбанк» та фізичною особою ОСОБА_2 07.03.2007 року було укладено договір поруки № 07-15/217, за умовами якого він, як поручитель, зобов`язався у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій.

В порушення умов Договору відповідачка ОСОБА_1 як позичальник належним чином свої зобов`язання перед банком не виконала, допустивши заборгованість, яка станом на 06.07.2017 року складала 30 288,61 євро, сума заборгованості за відсотками 33 341,36 євро.

На виконання умов Договору позичальнику та поручителю було направлено повідомлення-вимогу про усунення порушення, яка залишена без виконання.

Враховуючи наведене, з посиланням на ст.ст.543, 544 ЦК України, відповідно до яких позичальник і поручитель несуть солідарну відповідальність за невиконання зобов`язань за договором, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів зазначену суму заборгованості за вказаним кредитним договором та понесені судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву, в якій зазначив, що позов підтримує та просить його задовольнити в повному обсязі, просить розглядати справу без присутності представника позивача, та не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, надала до суду відзив на позовну заяву та письмову заяву, в яких просила застосувати наслідки спливу позовної давності до усіх вимог ПАТ «Укрсоцбанк» та відмовити позивачу у задоволенні позовної заяви. З посиланням на п.4.5. кредитного договору, відповідно до якого у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх обов`язків, викладених у п.п. 3.3.7., 3.3.8., 3.3.9. договору протягом більше, ніж 60 (шістдесят) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, - відповідачка зазначила, що оскільки останній платіж вона здійснила 14.12.2011 р., тому з наступного дня з відліком 60 днів, у позивача виникло право на захист, яким останній на протязі встановленого 3-річного строку не скористався, оскільки звернувся до суду з позовом тільки у липні 2017 р., з пропуском строку позовної давності.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, судом встановлено, що 07.03.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» як кредитором та громадянкою України ОСОБА_1 як позичальником, було укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 2007-690/Ф03.14-034 на суму 41 400,00 євро, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 10 лютого 2022 року, зі сплатою 11,8 % річних (надалі- кредитний договір).

Відповідно до п.1.2. кредитного договору, кредит надавався позичальнику на поточні потреби.

Пунктом 1.1.1. кредитного договору визначено графік погашення заборгованості за кредитом, періоди погашення та кінцевий термін користування кредитом.

07.03.2007 року, для забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за вказаним кредитним договором між ПАТ «Укрсоцбанк» та фізичною особою ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 07-15/217, за умовами якого він як поручитель зобов`язався у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій.

ПАТ «Укрсоцбанк» виступив правонаступником всіх прав та обов`язків Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», у зв`язку з чим на підставі рішення загальних зборів Акціонерів від 09.03.2010р. змінено найменування з Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» на Публічне Акціонерне Товариство «Укрсоцбанк» .

В порушення умов договору відповідачка ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим, станом на 06.07.2017 року виникла заборгованість, яка складала: за кредитом 30 288,61 євро, за відсотками 33 341,36 євро, про що свідчить розрахунок заборгованості, наданий до матеріалів справи.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми, зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610 частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України).

Як вбачається з п. 4.5 договору, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.7, 3.3.8, 3.3.9 цього договору, протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

З аналізу змісту пункту 4.5 кредитного договору випливає, що безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання є виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості.

Відтак, судом встановлено, що сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Останній платіж за кредитним договором відповідачка ОСОБА_1 здійснила 14.12.2011 р., а тому за визначенням пункту 4.5 кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 60 днів, тобто з 13 лютого 2011 року.

Позивач звернувся до суду з цим позовом 19.07.2017 року, тобто поза межами трирічного строку, встановленого ст. 257 ЦК України, а саме: після спливу строку позовної давності до відповідачів.

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідачка ОСОБА_1 у поданій до суду заяві просила суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача.

Згідно з п. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (частина четверта статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено: встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст.81 ЦПК України.

Стаття 13 ЦПК України визначає що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність доказів, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості необхідно відмовити за пропуском позивачем строку позовної давності.

Висновки суду у справі узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, що викладена в постановах від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, від 02.11.2016 року у справі 6-1174цс16, від 07 грудня 2016 року у справі № 6-719цс16, та Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі 756/3707/15-ц, від 12 лютого 2020 року у справі 194/425/17, від 16 грудня 2020 року у справі № 640/4666/18.

Оскільки позивачеві відмовлено в задоволенні позову в повному обсязі, зазначене виключає стягнення судових витрат з відповідача в силу ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 141, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст. 257, 261, 266, 267, 509, 526, 530, 610-612, 631, 1048, 1054 ЦК України, суд-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя П.В. Добров