Справа № 132/3379/21
Провадження № 2/132/883/21
РІШЕННЯ

Іменем України

23.11.2021 Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Аліменко Ю.О.

секретаря Безулої К.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Калинівка справу за позовом ОСОБА_1 до Калинівської міської ради Вінницької області про визнання права власності на квартиру,

ВСТАНОВИВ:

В позовній заяві позивач вказує, що в 1988 році заселилася разом з сім`єю в квартирі АДРЕСА_1 . Дана квартира була надана їй як працівнику КСП «Україна» с. Комунарівка.

З вказаного часу вони стали постійно проживати в квартирі, за власні кошти проводили газопостачання в квартиру.

Позивач, як голова двору неодноразово зверталася до керівництва колгоспу «Україна», а потім КСП «Україна» і ТОВ «Україна» за дозволом на приватизацію квартири, однак на той час це питання не було вирішено.

На даний час позивачу стало відомо про те, що будинок в якому вони живуть, в тому числі і квартира АДРЕСА_2 не передані в комунальну власність Бережанської сільської ради, ТОВ «Україна», яке було правонаступником колгоспу «Україна», ліквідовано в 2010 році і нинішнє господарство РАЙЗ «Максимко» не є його правонаступником.

Рішенням виконкому Комунарівської сільської ради № 126 від 09.12.2008 року було визнано за територіальною громадою с. Комунарівка в особі виконкому сільської ради право комунальної власності на житловий будинок АДРЕСА_3 . Доручити Калинівському СП КП Вінницького ООБТІ видати свідоцтво про право комунальної власності на вказаний будинок. Але через фінансові труднощі свідоцтво про право комунальної власності на будинок отримано не було.

За вказаних обставин позивач звернулася в суд з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 надала до суду заяву за вх. № 11333/21 від 11.11.2021 року в якій позов підтримує та просить справу розглянути за її відсутності.

Відповідач уповноважений представник Калинівської міської ради Вінницької області Трохименко М.В. в підготовче засідання не з`явився, надавши письмову заяву, де просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечать закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб.

Оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Так, судом достовірно встановлено, що в 1988 році позивач ОСОБА_1 заселилася разом з сім`єю в квартиру АДРЕСА_1 . Дана квартира була надана їй як працівнику КСП «Україна» с. Комунарівка..

З вказаного часу вони стали постійно проживати в квартирі, як вбачається з довідки виданої Бережанською сільською радою, за власні кошти проводили газопостачання в квартиру.

Як голова двору позивач неодноразово зверталася до керівництва колгоспу «Україна», а потім КСП «Україна» і ТОВ «Україна» за дозволом на приватизацію квартири, проте її питання залишалось невирішеним.

ТОВ «Україна» ліквідовано в 2010 році і нинішнє господарство РАЙЗ «Максимко» не є його правонаступником..

Крім того, власність на квартиру АДРЕСА_1 взагалі не зареєстрована.

Таким чином, позивач володіючи і розпоряджаючись квартирою АДРЕСА_2 відкрито і на законних підставах вже більше 30 років, не може отримати документ про власність на квартиру. Спорів щодо вказаних будівель з третіми особами немає.

Згідно ст. 125 Житлового кодексу України позивачка не може бути виселена з квартири.

Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК встановлюються принципові засади набуття права власності. Ними є передусім відкритість переліку підстав його виникнення. Це означає, що право власності може набуватися у будь-який спосіб, що не суперечить закону. Зокрема, найбільш поширеною підставою набуття права власності, як і набуття цивільних прав взагалі, є правочини. Не менш важливою є й презумпція законності набуття права власності, тобто право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або якщо незаконність набуття права власності встановлена рішенням суду.

Відповідно до ЦК України, право власності може набуватися на: а) майно, якого раніше не існувало, а відтак воно не мало власника (на нову річ, у тому числі на плоди та виготовлену продукцію, побудову тощо); б) майно, яке хоча й існувало, але права власності на нього ні в кого не було, або власник якого невідомий, або від якого власник відмовився чи втратив право власності; в) майно, яке перебуває у власності певної особи (до цієї групи можна віднести правочини; таку подію, як смерть особи з відповідним набором юридичних фактів, необхідних та достатніх для набуття права власності спадкоємцями; реорганізацію юридичної особи).

За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.41 Конституції України, ст.321, 328 ЦК України, 125 ЖК України, ст.ст. 12, 80, 81, 82, 211, 247, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 40,8 кв.м., житловою площею 22,2 кв.в., вартістю 53300,00 грн., за набувальною давністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст. 354 ЦПК України.

СУДДЯ: