ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/4886/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про стягнення аліментів
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Котелевець А.В., Хорошевського О.М.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 травня 2021 року, ухвалене у складі головуючого судді Горбунової Я.М., по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів,

встановив :

11 листопада 2020 року позивач звернулась до суду із позовом, в якому після його доповнення 11 лютого 2021 року остаточно просила суд змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з відповідача ОСОБА_1 на її користь на утримання дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з твердої грошової суми 900 грн., присудженої рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23 січня 2018 року, на 1/3 частку від заробітку (доходу) платника щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23.01.2018 року шлюб між ними було розірвано, а також з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей у розмірі 900,00 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи з 29.09.2017 року і до досягнення ними повноліття. На теперішній час вказана сума не відповідає встановленому законом мінімальному розміру аліментів та є недостатньою для створення гідних умов життя та розвитку дітей. Крім того, на даний час органи державної виконавчої служби не здійснюють індексацію аліментів, як це передбачено ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки на даний час не мають затвердженого на законодавчому рівні Порядку проведення такої індексації. Така законодавча невизначеність проведення індексації також призводить до порушення прав дітей на отримання забезпечення у розмірі не меншому, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення зі сплати аліментів у сумі 5533,00 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 травня 2021 року позов задоволено. Змінено спосіб стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 23.01.2018 року у справі 643/12560/2017.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітків та доходів щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до повноліття ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а після цього - у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітків та доходів, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до повноліття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення зі сплати аліментів у сумі 5533 (п`ять тисяч п`ятсот тридцять три) гривні.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, стягнути з ОСОБА_2 на його користь судовий збір.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнято при неповному з`ясуванні дійсних та фактичних обставин справи, з невірним застосування норм матеріального та процесуального права.

Вказав, що позивачем не доведено, а суд не з`ясував жодну із обставин для зміни розміру аліментів. Зі змісту уточненої позовної заяви ОСОБА_2 окрім вимоги про зміну способу стягнення аліментів, додатково заявила вимоги про стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення зі сплати аліментів у сумі 5533 грн. позивач фактично висунув нову, самостійну вимогу, яка не була зазначена у тексті первісної позовної заяви, та має самостійний предмет - стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення зі сплати аліментів, і, підстави - наявність у відповідача заборгованості зі сплати аліментів (ст. 196 СК України). Разом з тим позивач не сплатила за подання цього позову судовий збір у відповідному розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір». Проте, позивач не надав доказів сплати судового збору за подання нової, самостійної майнової вимоги.

Вважає неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які до цього не були зазначені у тексті позовної заяви. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду, від 17.02.2021 року у справі №918/158/20, від 10.12.2019 у справі №923/1061/18. від 19.12.2019 у справі №925/185/19, від 23.01.2020 у справі №925/186/19 від 11.02.2020 у справі №902/1022/17.

Зазначав, що для визначення розміру неустойки (пені) суд має встановити, чи здійснювались до особи заходи примусового виконання, передбачені ч.14 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» та, якщо застосовувались, у якому розмірі. Проте, всупереч викладеному, такі обставини позивач не зазначав, а суд першої інстанції не врахував, а отже, за таких умов, розмір неустойки (пені) розрахована невірно внаслідок неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

У письмовому відзиві адвокат Терещенко В.В. просить відмовити у задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , а рішення залишити без змін.

На обґрунтування вказала, що посилання відповідача на практику ВС, зокрема на постанову від 04.03.2020 року, є такими, що не заслуговують уваги та не підлягають застосуванню у даній конкретній справі, оскільки на відміну від розглянутих касаційним судом справ, у вказаній справі предметом розгляду була скарга на дії та постанови державного виконавця у зв`язку з розрахунком заборгованості по аліментам за збільшеним мінімально граничним розміром аліментів на рівні 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Слід погодитись із відповідачем, що у спірних правовідносинах все ж таки підлягає застосуванню разом зі ст.192 СК України низку інших статей Сімейного кодексу України, зокрема ст. 181, оскільки відповідач сам зазначив у своєму відзиві, що з огляду на те, що він ніде не працює, зміна способу стягнення аліментів лише зменшить їх розмір у зв`язку з відсутністю стабільних фінансових доходів відповідача. А тому в даному конкретному випадку зміна способу стягнення аліментних зобов`язань не містить під собою зміни їх розміру.

Звертає увагу суду на ту обставину, що обґрунтовуючи свої позовні вимоги, згідно уточненої позовної заяви, позивачка зазначає лише на тому, що такий спосіб стягнення аліментів є більш зручним для неї у даній конкретній ситуації, а не на збільшенні самих аліментних зобов`язань.

Посилається на правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6- 143цс13 зроблений висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182- 184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналогічний висновок міститься і в постанові Верховного Суду від 03.09.2018 року по справі № 134/192/17. Як вбачається з вказаних вище положень законодавства та висновків про застосування норм права суду касаційної інстанції, визначення способу стягнення аліментів є виключною прерогативою їх одержувача, тобто Позивачки, і остання не позбавлена права звернутись до суду з вимогою про зміну способу присудження аліментів. Чинне законодавство України не пов`язує реалізацію такого права з умовою щодо збільшення розміру аліментів внаслідок зміни способу їх стягнення. З огляду на таке вважаємо, що право вимагати зміну способу стягнення аліментів є безумовним правом позивачки, яка розпоряджається ним на власний розсуд.

Щодо позиції Відповідача про неправомірне врахування вимоги про стягнення неустойки (пені) за прострочення зі сплати аліментів. Вимога про стягнення неустойки (пені) за прострочення зі сплати аліментів була заявлена в рамках розгляду справи, предмет якої стосувався саме аліментних зобов`язань. Уточнююча заява містила під собою саме збільшення позовних вимог. Окрім того, вважаємо недоцільним посилання відповідача на практику Касаційного Господарського Суду у справі 922/404/19 з підстав застосування норм ЦПК України. Посилання відповідача на неповне з`ясування судом обставин, яке він обґрунтовує нормами ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» взагалі не заслуговує уваги, оскільки вказана норма регулює порядок та дії державного виконавця під час стягнення пені у виконавчому провадженні, так само і норма абз.2 ч.1 ст.196 СК України відсилає до цього закону: «За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів».

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Аналізуючи наведені норми цивільного процесуального права, та з огляду на зміст та характер спірних правовідносин судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Правилом ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач своєчасно не виконав обов`язку по сплаті аліментів в повному обсязі, то слід стягнути з відповідача на користь позивачки неустойку за прострочення сплати аліментів.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.

Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

З 26.04.2014 року сторони перебували у шлюбі. Від шлюбу мають двох дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23.01.2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на утримання їх неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 900,00 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи стягнення з 29.09.2017 року і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття.

Після розірвання шлюбу позивачка змінила прізвище на « ОСОБА_2 ».

Після позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , остання отримала прізвище матері « ОСОБА_2 ».

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Так, ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

За змістом статей 181,192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.181,192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Саме такий висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13.

Під час розгляду справи з`ясовано, розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання їхніх спільних з позивачем дітей визначено судом у твердій грошовій сумі у розмірі 900 грн. на кожну дитину .

Згідно частин 1 та 2 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VІІІ від 17 травня 2017 року, який набрав чинності 08 липня 2017 року, збільшений мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і відповідно внесені зміни до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України.

Прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» для дітей віком від 6 до 18 років, який станом на 01 січня 2020 року становить 2218 гривень.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2021 року - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Та обставина, що з віком потреби дітей зростають, а це в свою чергу тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері з якою проживають діти, на їх утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку, є загальновідомими та не потребують доказуванню. Внаслідок таких змін збільшуються витрати матері на утримання дітей, що в свою чергу свідчить про погіршення її майнового стану. Також слід визнати, що змінилися потреби в коштах для утримання і розвитку дітей, тому виникли дійсні підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення їх розміру. Отже, на думку колегії суддів, з огляду на те, що з моменту ухвалення рішення суду від 23.01.2018 року пройшов значний час, то зазначені вище обставини, самі по собі свідчать про погіршення майнового стану позивача, що в свою чергу є достатньою підставою для збільшення розміру аліментів. Відтак твердження відповідача про відсутність підстав для збільшення розміру аліментів судова колегія відхиляє.

Той факт, що відповідач на даний час тимчасово не працює, не може бути підставою для відмови у зміні способу стягнення аліментів. Той факт, що він є працездатною, здоровою особою, за відсутності даних про наявність у нього інших утриманців свідчить про спроможність заробляти та утримувати неповнолітніх дітей.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аналізуючи вищевказані правові норми законодавства, які регламентують спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). При цьому, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру.

Враховуючи наявність норми про можливість зміни способу стягнення аліментів та позиції стягувача аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими та такими, що відповідають інтересам дітей, їх рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей, не погіршать їх матеріального становища і визначення вказаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до дотримання прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону.

Стосовно вимог позивача про стягнення неустойки (пені) за прострочення зі сплати аліментів слід зазначити наступне.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів за період з січня 2020 по грудень 2020 рік складала 4333,00 грн. Станом на 01.01.2021 року заборгованість складає 5533 грн.

Згідно розрахунку наданого позивачем розмір пені за прострочення сплати аліментів становить 12950,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року роз`яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року, прийнятій за наслідками розгляду справи № 572/1762/15-ц, надала наступний правовий висновок стосовно застосування правила ст. 196 СК України, який відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд враховує щодо застосування відповідних норм права.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не надано доказів того, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками, тому суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, про наявність підстав для нарахування неустойки.

Згідно положень Сімейного кодексу України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст. 196 Сімейного кодексу України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

Неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Таким чином, позовна вимога про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів підлягає задоволенню. З ОСОБА_1 підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів за період 01.01.2020 року по 01.01.2021 року, відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості та розрахунку пені, який приведений позивачем в уточненій позовні заяві, з яким суд погоджується. Доказів, які б спростовували даний розрахунок суду не надано, розмір неустойки (пені) за несплачені відповідачем аліменти складатиме 5533,00 грн., що не є більше 100 відсотків заборгованості, відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів складеним Московським ВДВС у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Мінстерства юстиції (м.Харків) ОСОБА_8 станом на 01.01.2021 (а.с.44)

Отже, виходячи з вищевикладеного, ОСОБА_1 був обізнаний зі змістом рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дітей та знав про свій обов`язок з їх сплати, однак доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти, відповідачем до суду не надано.

Також відповідачем не наведено суду підстав (особливостей матеріального, сімейного стану тощо), у зв`язку з якими він може бути звільнений від сплати пені.

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.

Згідно вимог статті 192 СК України розмір аліментів може бути змінений за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Доведення саме вказаних обставин є підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів, у тому числі і шляхом зміни способу їх стягнення.

Статтею 49 ЦПК України визначено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

2. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу:

1) позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу;

2) позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження;

3) відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

3. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Аргументи скарги, що ОСОБА_2 було порушено порядок подачі уточненої позовної заяви та збільшення позовних вимог, колегія суддів не приймає, з огляду на те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, заявлені позовні вимоги позивача зумовлені потребою належного утримання дітей, які мають право на достатній рівень матеріального забезпечення.

Щодо стягнення з відповідача пені за несплату заборгованості за аліментами судова колегія виходить з наступного.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частини 3 статті 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом.

Згідно частини 1 статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

p=(A1 х 1% х Q1)+(A2 х 1% х Q2)+……….(An х 1% х Qn), де:

p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Вказаний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі №572/1762/15-ц.

Крім того, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Тобто відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає в усіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях, належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності по сплаті аліментів заборгованості та стягнутої судом пені по аліментах не надано та в свою чергу не спростовують висновків суду першої інстанції.

Положенням частини 1 ст. 179 СК України визначено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Наявність заборгованості зі сплати аліментів свідчить про те, що дитина була позбавлена майна, що належить їй за законом. Стягнення пені за прострочення виконання аліментних зобов`язань є механізмом захисту порушеного права дитини на належне утримання.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Доводи скарги не доведені та не знайшли свого підтвердження.

Таким чином суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції з передбачених ст. 375 ЦПК України підстав залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

В контексті правил ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, п. 1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 травня 2021 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. В силу ст.389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 22 листопада 2021 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді А.В.Котелевець.

О.М.Хорошевський.