ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/2101/19 Номер провадження 22-ц/814/1948/21Головуючий у 1-й інстанції Попов М. С. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 15 червня 2021 року (повний текст рішення складено 17 червня 2021 року)

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, виділення її в натурі та поділ майна,

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних заяв

У жовтні 2019 року позивач за первісним позовом ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна.

Позов обґрунтовано тим, що позивач з офіційного сайту Карлівського районного суду Полтавської області дізналася, що відповідач за первісним позовом подав заяву до суду про розірвання шлюбу. За час спільного життя та перебування у шлюбі сторонами було придбано ряд визначеного позивачем майна, яке позивач вважає за необхідне визнати спільною сумісною власністю та поділити, оскільки відповідач не бажає спільно проживати із позивачем.

Прохала визнати право спільної сумісної власності на нежитлове приміщення (шиномонтаж) по АДРЕСА_1 , що входить до 1/50 частки нежитлового приміщення в будівлі «Г», а саме гараж площею 34,0 кв.м., навіс «г1», прохідна «В» площею 5,9 кв.м., стягнути з ОСОБА_2 на її користь кошти в сумі Ѕ частки спільного сумісного майна подружжя, що визначено первісним позивачем, що становить 95 500,00 грн, оскільки речі є неподільними та вона не користується ними у домашньому вжитку; Ѕ частини вартості автомобіля та причепу автомобільного.

У березні 2020 року позивач за первісним позовом зменшила позовні вимоги та просила суд визнати право спільної сумісної власності на нежитлове приміщення (шиномонтаж), яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , що входить до 1/50 частки нежитлового приміщення в будівлі «Г», а саме гараж площею 34,0 кв.м., навіс «г1», прохідна «В» площею 5,9 кв.м., з визначенням часток по Ѕ кожному, стягнути з ОСОБА_2 на її користь Ѕ частину вартості автомобіля Chevrolet Aveo, він-код НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 та причепу ПФ Фермер, д.н.з. НОМЕР_3 , оскільки речі є неподільними та вона не користується ними, що становить 57087,00 грн.

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, виділення її в натурі та поділ майна.

У зустрічному позові позивач зазначає, що у період шлюбу, 21 жовтня 2014 року на його ім`я було придбано за 30 000,00 грн частину виробничих будівель по АДРЕСА_1 було придбано зі згоди позивача за первісним позовом і є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Позивач є ФОП та здійснює в спірній частині промислових будівель підприємницьку діяльність з технічного обслуговування та ремонту т/з, тому, це майно є не подільним, спільне користування є неможливим, і позивач за зустрічним позовом вважає, що майно може бути присуджено йому з виплатою позивачу за первісним позовом грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на це майно. Загальна вартість частини промислових будівель становить 56900,00 грн, відповідно вартість Ѕ частини становить 28450,00 грн. При збільшенні позовних вимог, позивач за зустрічним позовом, зазначив у переліку все майно, що, на його думку, має статус спільного майна подружжя, вказавши, що загальна вартість спірного майна становить 191009,00 грн, кожному належить по Ѕ частці та припадає майно вартістю 95504,50 грн. При виділенні в натурі позивачу за первісним позовом майна, яке вона використовує постійно, вартістю 134109,00 грн на її частку припадає майна більше на 38604,50 грн ніж на частку майна позивача за зустрічним позовом. Тому, за відхилення від ідеальних часток в спільному майні подружжя, позивач за зустрічним позовом зазначає, що має право на стягнення з позивача за первісним позовом на свою користь різницю вартості ідеальних часток 38604,50 грн.

Отже, після збільшення позовних вимог позивач за зустрічним позовом прохав суд визнати нежитлове приміщення в будівлі «Г», а саме гараж площею 34,0 кв.м., навіс «г1», прохідна «В» площею 5,8 кв.м., що становить 1/50 частину виробничих будівель за адресою: АДРЕСА_1 , що розташовані на земельній ділянці Карлівської міської ради, спільною сумісною власністю подружжя, з визначенням часток по Ѕ кожному; в порядку розподілу майна, визнати за ОСОБА_2 право власності на вказане нежитлове приміщення, загальна вартість якого становить 56 900,00 грн; в порядку розподілу майна, виділити позивачу за первісним позовом ОСОБА_2 меблеву стінку «Вікторія» вартістю 2950,00 грн, кондиціонер вартістю 5000,00 грн, телевізор «Самсунг» вартістю 2800,00 грн, музичний центр, DVD вартістю 3000,00 грн, м`які меблі: диван та два крісла вартістю 4000,00 грн, стіл-книжку вартістю 2000,00 грн, меблі в спальню вартістю 7000,00 грн, дитячий столик вартістю 1000.00 грн, дошку для прасування вартістю 500,00 грн, швейну машинку вартістю 2300,00 грн, меблі для передпокою вартістю 6770,00 грн, обідній стіл вартістю 1500,00 грн, диван «Малютка» вартістю 2000,00 грн, холодильник «Індезіт» вартістю 4800,00 грн, мікрохвильову піч вартістю 1000,00 грн, меблі кухні вартістю 18800,00 грн, електричну хлібопічку вартістю 1000,00 грн, електричну духовку вартістю 6000,00 грн, пилосос «Зелмер» вартістю 4500,00 грн, газовий котел «Імергаз» вартістю 6000,00 грн, електром`ясорубку вартістю 1500,00 грн, пральну машину «Самсунг» вартістю 2500,00 грн, унітаз «Церзаніт» вартістю 1200,00 грн, ванну вартістю 2500,00 грн, тумбу і умивальник для ванної кімнати вартістю 1480,00 грн, телевізор «Філіпс» вартістю 1000,00 грн, вхідні двері вартістю 1780,00 грн, газову поверхню вартістю 4000,00 грн, пластикову раму (балкон) вартістю 4500,00 грн, витяжку на кухню вартістю 2500,00 грн, вікна пластикові в кількості 3-х одиниць вартістю 3000,00 грн, балконний блок (вікно та двері) вартістю 3000,00 грн, будівельні матеріали та утеплення житла вартістю 3729,00 грн, будівельні матеріали на конструкції гаражу вартістю 25000,00 грн. За відхилення від ідеальних часток стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошову компенсацію різниці вартості ідеальних часток в спільному майні подружжя в розмірі 38604,50 грн; просить відмовити у задоволенні первісного позову у повному обсязі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 15 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання нерухомого майна спільною власністю подружжя з виділенням часток по 1/2 кожному задоволено.

Визнано нежитлове приміщення в будівлі літ. Г, а саме: гараж пл. 34,0 кв. м., навіс літ. г1, будівля літ. В, що складається з прохідної пл. 5,8 кв. м., що становить 1/50 частину виробничих будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що складається в цілому: з цегляної адміністративної будівлі, столярного цеху літ. А-1, гаражу літ. А1-1, прохідної літ. В, гаражу літ. Г, навісу літ. г1, вбиральні літ. Д, складу літ. Е, пилорами літ. Ж, огорожі №№ 1, 5, 6, воріт № 4, що розташовані на земельній ділянці Карлівської міської ради Карлівського району Полтавської області, спільною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , з визначенням часток по 1/2 кожному.

Позовні вимоги ОСОБА_2 в частині виділення в порядку розподілу спільного майна ОСОБА_2 задоволено частково та виділено ОСОБА_2 меблі для передпокою, вартістю 6770,00 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення 1/2 частини вартості автомобіля та причепу задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 1/2 частину вартості автомобіля Chevrolet Aveo, номер (кузова, рами) НОМЕР_1 , НОМЕР_4 , та причепу ПФ Фермер, номер (кузова, рами) НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , за вирахуванням вартості визнаних за ОСОБА_2 меблів в розмірі 50330,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати та витрати на проведення експертизи, з вирахуванням різниці судових витрат, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 в загальному розмірі 5424,47 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

З рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 15 червня 2021 року не погодився позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та подав на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі прохає суд скасувати рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 15 червня 2021 року по справі №531/2101/19 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити повністю його позов та відмовити в задоволенні первісного позову.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, особа, що подала апеляційну скаргу вважає, що судом першої інстанції не було встановлено обставин у справі, від яких залежить правильне вирішення спору.

Так, позивачем за зустрічним позовом зазначено, що суд першої інстанції не встановив обсягу та вартості майна, що має статус спільного майна подружжя. Також судом не було перевірено його доводи щодо придбання під час перебування сторін справи в шлюбі перерахованих ним рухомих речей, що мають статус спільного сумісного майна.

Суд першої інстанції не виконав обов`язок щодо оцінювання доказів, обставин справи з огляду на їх вірогідність. Також позивачем за первісним позовом не було спростовано факту перебування перелічених рухомих об`єктів у спільній сумісній власності.

Зазначає, що під час визначення вартості автомобіля та автомобільного причепу поданими до суду звітами не було встановлено ринкової вартості спірного транспортного засобу та причепу, а натомість нібито встановлювалась його дійсна (ринкова) вартість чого в дійсності не було.

Також судом не було враховано, що поданий звіт про оцінку майна складено після подання позовної заяви позивачем та в ньому зазначена недійсна інформація щодо власника спірного майна.

Щодо доводів, викладених у відзиві на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує, що позивачем за зустрічним позовом не було долучено доказів наявності та вартості рухомого майна, яке перебувало б у спільній сумісній власності подружжя.

Позивач за первісним позовом висловила своє критичне ставлення до показань свідків, які були допитані під час судового засідання у суді першої інстанції.

Підкреслила, що ОСОБА_2 не погодившись зі звітом про оцінку майна будь-яких дій з метою встановлення дійсної вартості спірного транспортного засобу та причепу не вчиняв.

Прохала апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції- без змін.

Щодо явки та позиції учасників справи у суді апеляційної інстанції

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та його представник в суді апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримали та прохали їх задовольнити з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_2 та її представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували, прохали рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 15 червня 2021 року залишити без змін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується учасниками справи, що 11 жовтня 2005 року сторони зареєстрували шлюб у Карлівському РВ ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області.

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 15 липня 2020 року шлюб між сторонами було розірвано.

Згідно Договору купівлі-продажу від 21 жовтня 2014 року ОСОБА_1 придбано 1/50 частину виробничих будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що складається в цілому: з цегляної адміністративної будівлі, столярного цеху літ. А-1, гаражу літ. А1-1, прохідної літ. В, гаражу літ. Г, навісу літ. г1, вбиральні літ. Д, складу літ. Е, пилорами літ. Ж, огорожі №№ 1, 5, 6, воріт № 4, що розташовані на земельній ділянці Карлівської міської ради Карлівського району Полтавської області. ОСОБА_2 , як особа, з якою ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі, дала згоду на купівлю частини промислових будівель (а.с.46-47).

Дата державної реєстрації права власності вищезазначеного об`єкту нерухомого майна 21 жовтня 2014 року, що вбачається з наданої копії Витягу (а.с.51).

Згідно Висновку експерта №385/386 від 21 жовтня 2020 року (а.с.133-148), ринкова вартість вищезазначеного об`єкту нерухомого майна складає 59880,00 грн.

У період шлюбу сторонами також придбано автомобіль Chevrolet Aveo, номер (кузова, рами) НОМЕР_1 , НОМЕР_4 , та причеп ПФ Фермер, номер (кузова, рами) НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , власником зазначався ОСОБА_1 , який продав зазначене майно ОСОБА_3 , вартість причепу за Договором купівлі-продажу (а.с.43) склала 3000,00 грн, вартість автомобіля за Договором купівлі-продажу (а.с.44) склала 49000,00 грн.

Згідно наданих копій свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів (а.с.45), 10 вересня 2019 року, на вищевказані ТЗ зареєстровано право власності за ОСОБА_3 .

У Звіті про оцінку майна (а.с.180-189), ринкова вартість автомобілю Chevrolet Aveo склала 106900,00 грн.

У Звіті про оцінку майна (а.с.190-199), ринкова вартість причепу ПФ Фермер склала 7300,00 грн.

Позиція суду апеляційної інстанції

Щодо побутових об`єктів

Позивач за зустрічним позовом в своїй позовній заяві прохав в порядку розподілу майна, виділити позивачу за первісним позовом ОСОБА_2 меблеву стінку «Вікторія» вартістю 2950,00 грн, кондиціонер вартістю 5000,00 грн, телевізор «Самсунг» вартістю 2800,00 грн, музичний центр, DVD вартістю 3000,00 грн, м`які меблі: диван та два крісла вартістю 4000,00 грн, стіл-книжку вартістю 2000,00 грн, меблі в спальню вартістю 7000,00 грн, дитячий столик вартістю 1000,00 грн, дошку для прасування вартістю 500,00 грн, швейну машинку вартістю 2300,00 грн, меблі для передпокою вартістю 6770,00 грн, обідній стіл вартістю 1500,00 грн, диван «Малютка» вартістю 2000,00 грн, холодильник «Індезіт» вартістю 4800,00 грн, мікрохвильову піч вартістю 1000,00 грн, меблі кухні вартістю 18800,00 грн, електричну хлібопічку вартістю 1000,00 грн, електричну духовку вартістю 6000,00 грн, пилосос «Зелмер» вартістю 4500,00 грн, газовий котел «Імергаз» вартістю 6000,00 грн, електром`ясорубку вартістю 1500,00 грн, пральну машину «Самсунг» вартістю 2500,00 грн, унітаз «Церзаніт» вартістю 1200,00 грн, ванну вартістю 2500,00 грн, тумбу і умивальник для ванної кімнати вартістю 1480,00 грн, телевізор «Філіпс» вартістю 1000,00 грн, вхідні двері вартістю 1780,00 грн, газову поверхню вартістю 4000,00 грн, пластикову раму (балкон) вартістю 4500,00 грн, витяжку на кухню вартістю 2500,00 грн, вікна пластикові в кількості 3-х одиниць вартістю 3000,00 грн, балконний блок (вікно та двері) вартістю 3000,00 грн, будівельні матеріали та утеплення житла вартістю 3729,00 грн, будівельні матеріали та конструкції гаражу вартістю 25000,00 грн.

Відповідно до вимог частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Так, в матеріалах справи на підтвердження дійсності вище перелічених об`єктів та їх вартості відповідачем за первісним позовом надано дублікати договорів підряду на виготовлення та збирання меблів від 18 березня 2010 року та від 28 вересня 2011 року.

Однак колегія суддів критично оцінює дані договори підряду як доказ існування та вартості спільного сумісного майна, адже в них не зазначено індивідуальних ознак предметів, які б дозволили їх ідентифікувати, а лиш зазначено, що предметом їх укладення є виготовлення меблів передпокою та кухні, вартість яких становить 6770,00 грн та 18800,00 грн відповідно. Також з вищевказаних договорів вбачається, що ними лиш узгоджено питання подальшого виготовлення, доставлення та встановлення меблів, однак докази, які б підтверджували виконання договорів підряду на виготовлення та збирання меблів матеріали справи не містять.

Що ж стосується доводу, викладеного ОСОБА_2 в апеляційній скарзі щодо тягара доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності, то даний довід не заслуговує на увагу, адже стосується випадку, коли один із членів сім`ї заперечує факт перебування об`єкта в спільній сумісній власності подружжя.

Враховуючи, що відповідачем за первісним позовом не надано до суду доказів, які б могли ідентифікувати вище перелічені ним об`єкти та встановити дійсну їх вартість, а також відсутність заперечень зі сторони позивача за первісним позовом щодо виділення їй в порядку розподілу спільного майна судом першої інстанції меблів для передпокою, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог щодо виділення позивачу за первісним позовом ОСОБА_2 перелічених об`єктів, а саме: меблеву стінку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », кондиціонер, телевізор «Самсунг», музичний центр, DVD, м`які меблі: диван та два крісла, стіл-книжку, меблі в спальню, дитячий столик, дошку для прасування, швейну машинку, обідній стіл, диван « ІНФОРМАЦІЯ_2 », холодильник « ІНФОРМАЦІЯ_3 », мікрохвильову піч, меблі кухні, електричну хлібопічку, електричну духовку, пилосос «Зелмер», газовий котел «Імергаз», електром`ясорубку, пральну машину « ІНФОРМАЦІЯ_4 », унітаз « ІНФОРМАЦІЯ_5 », ванну, тумбу і умивальник для ванної кімнати, телевізор «Філіпс», вхідні двері, газову поверхню, пластикову раму (балкон), витяжку на кухню, вікна пластикові в кількості 3-х одиниць, балконний блок (вікно та двері), будівельні матеріали та утеплення житла, будівельні матеріали та конструкції гаражу.

Щодо поділу нежитлового приміщення

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що згідно Договору купівлі-продажу від 21 жовтня 2014 року ОСОБА_2 придбано 1/50 частину виробничих будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що складається в цілому: з цегляної адміністративної будівлі, столярного цеху літ. А-1, гаражу літ. А1-1, прохідної літ. В, гаражу літ. Г, навісу літ. г1, вбиральні літ. Д, складу літ. Е, пилорами літ. Ж, огорожі № 1, 5, 6, воріт № 4, що розташовані на земельній ділянці Карлівської міської ради Карлівського району Полтавської області. Даний правочин відповідачем за первісним позовом був вчинений під час перебування у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 .

Також в пункті 15 даного договору зазначено, що покупець підтверджує той факт, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , яка дає згоду на купівлю частини промислових будівель.

З вищевказаного вбачається, що спірне нежитлове приміщення є спільною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_2 . Даний факт не оспорюється та визнається сторонами.

Що ж стосується позовної вимоги позивача за зустрічним позовом про визнання в порядку розподілу майна за ОСОБА_2 право власності на вказане нежитлове приміщення, загальна вартість якого становить 56 900,00 грн, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, в постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року по справі № 487/6195/16-ц висловлена правова позиція, що відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування.

В матеріалах справи відсутні відомості щодо попереднього внесення позивачем за зустрічним позовом на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, що є еквівалентною Ѕ вартості спірного нежитлового приміщення, а підстави зарахування побутових об`єктів в рахунок Ѕ частини права власності на нерухоме майно відсутні.

До того ж, позивач за первісним позовом наполягала на реальному поділі даного майна, що свідчить про її незгоду на присудження на її користь інших об`єктів матеріального права взамін спірної будівлі.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, який врахувавши позовні вимоги та оцінивши матеріали справи, в оскаржуваному судовому рішенні визнав нежитлове приміщення в будівлі літ. Г, а саме: гараж пл. 34,0 кв. м., навіс літ. г1, будівля літ. В, що складається з прохідної пл. 5,8 кв. м., що становить 1/50 частину виробничих будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що складається в цілому: з цегляної адміністративної будівлі, столярного цеху літ. А-1, гаражу літ. А1-1, прохідної літ. В, гаражу літ. Г, навісу літ. г1, вбиральні літ. Д, складу літ. Е, пилорами літ. Ж, огорожі №№ 1, 5, 6, воріт № 4, що розташовані на земельній ділянці Карлівської міської ради Карлівського району Полтавської області, спільною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , з визначенням часток по 1/2 кожному.

Щодо стягнення 1/2 частини вартості автомобіля та причепу

Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачені статтею 65 СК України.

Відповідно до частини другої статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Частиною четвертою статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У відповідності до частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном.

Отже, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частину вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби.

Частина перша статті 369 ЦК України визначає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно.

В постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року по справі № 645/2078/18 зазначено, що відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що спірний автомобіль та причеп був спільною сумісною власністю подружжя, набутий за час шлюбу, є цінним майном та неподільною річчю. Проте відповідач за первісним позовом здійснив його відчуження іншій особі без згоди позивача за первісним позовом, як другого з подружжя.

Оскільки спірний автомобіль та причеп, які є спільним сумісним майном подружжя, які було відчужено без згоди дружини, що встановлено судом першої інстанції та не заперечувалось сторонами під час судового засідання, а доказів того, що отримані ним кошти було використано в інтересах сім`ї матеріали справи не містять, суд першої інстанції на підставі досліджених доказів дійшов правильного висновку про стягнення в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості 1/2 частини спірних автомобіля та причепа.

В апеляційній скарзі позивач за зустрічним позовом зазначає, що судом першої інстанції було неправильно встановлено вартість автомобіля Chevrolet Aveo та причепу ПФ Фермер за для визначення суми компенсації ОСОБА_2 , які визначені на підставі звітів про оцінку майна, вказуючи, що зазначеними звітами не визначена ринкова вартість майна, натомість нібито встановлювалася його дійсна (ринкова) вартість, чого в дійсності не було.

У Звіті про оцінку майна, ринкова вартість автомобілю Chevrolet Aveo склала 106900,00 грн, а ринкова вартість причепу ПФ Фермер - 7300,00 грн.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною першою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною третьою статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Однак позивач за зустрічним позовом, висловивши свою незгоду з актами про оцінку майна: автомобіля Chevrolet Aveo та причепу ПФ Фермер, не вчинив будь-яких процесуальних дій за для встановлення дійсної вартості спірних рухомих об`єктів, що в свою чергу позбавляє можливості суд перевірити даний довід, який базується виключно на припущенні сторони справи.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 1/2 частину вартості автомобіля Chevrolet Aveo, номер (кузова, рами) НОМЕР_1 , НОМЕР_4 , та причепу ПФ Фермер, номер (кузова, рами) НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , згідно вартості майна, визначеної у Звіті про оцінку майна. Однак, враховуючи, що суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду щодо виділення ОСОБА_2 меблів для передпокою, вартістю 6770,00 грн, то в частині компенсації 1/2 частини вартості автомобіля та причепу оскаржуване рішення слід змінити, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 1/2 частину вартості автомобіля Chevrolet Aveo, номер (кузова, рами) НОМЕР_1 , НОМЕР_4 , та причепу ПФ Фермер, номер (кузова, рами) НОМЕР_5 , НОМЕР_6 в сумі 57100,00 грн ((106900,00+7300,00):2).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишати судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи сторін і дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані та підтверджуються матеріалами справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Зважаючи на викладене апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл витрат.

Оскільки апеляційний суд не задовольняє вимоги скаржника, не змінює оскаржуване судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 15 червня 2021 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 листопада 2021 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко