ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7840/21 Справа № 932/1290/21 Суддя у 1-й інстанції - Лукінова К.С. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого- судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Пищиди М.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства Банк Кредит Дніпро на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 24 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про визнання недійсним пункту кредитного договору, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» (далі АТ «Банк Кредит Дніпро») про визнання недійсним пункту кредитного договору, мотивуючи його тим, що 19 серпня 2019 року між нею та відповідачем було укладено кредитний договір №2202, на підставі якого остання отримала кредит у розмірі 123 770,49 грн. зі строком кредитування 60 місяців, кінцевою датою повернення 19 серпня 2024 року, з визначеним розміром до сплати комісії від суми кредиту: з 19 серпня 2019 року по 18 грудня 2020 року - 3%; з 19 грудня 2020 року по 18 березня 2022 року 2,5%; з 19 березня 2022 по 18 червня 2023 року 1,5% та з 19 червня 2023 року по 19 серпня 2024 року 0,925%. Процентна ставка за користування кредитом становить 0,001% річних.

Вказує, що пунктом 1.2. договору встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), яка становить 3 713,11 грн. і надалі 3 094,26 грн., 1 856,56 грн. та 1 144,88 грн., вказана сума є значно більшою за суму процентів за користування кредитом, при цьому встановлювати оплату комісій споживачем за дії, які банк здійснює на власну користь є неприпустимим. Зазначає, що згідно висновку Верховного Суду України у справі № 6-1746цс16 за положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України Про захист прав споживачів, кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у розумінні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначені Закону України, є нікчемною.

Вважає, що така послуга, як обслуговування кредиту, є супутньою та повинна входити в спектр зобов`язань фінансової установи при обслуговуванні кредиту, за який позичальник сплачує вже встановлений договором розмір відсоткової ставки.

Посилаючись на те, що пункт кредитного договору в частині сплати комісійної винагороди за обслуговування кредиту, суперечить пункту 3.6 Правил Про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, частини 4 статті 11 Закону України Про захист прав споживачів, частини 1 статті 203 ЦК України та ч.ч.3-5 статті 18 Закону України Про захист прав споживачів, просила суд визнати частково недійсним пункт 1.2 кредитного договору №2202 від 19 серпня 2019 року у частині, що стосується нарахування та сплати комісії за обслуговування кредиту, з моменту укладення кредитного договору та зобов`язати АТ Банк Кредит Дніпро всю суму, безпідставно нарахованої та сплаченої комісії за період з 19 серпня 2019 року по 18 січня 2021 року, що становить 61 885,17 грн., зарахувати в рахунок погашення суми кредиту.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 24 червня 2021 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач АТ Банк Кредит Дніпро, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить його скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що перед укладенням договору про споживчий кредит, позичальнику було надано усю інформацію щодо умов кредитного договору, зокрема паспорт споживчого кредиту, з яким позивач ознайомилася та його підписала. Позивач погодилася з умовами, передбаченими в пункті 4 кредитного договору, зокрема реальною річною процентною ставкою та загальною вартістю кредиту, до якої входила і комісія за обслуговування кредиту. Вказує, що ОСОБА_1 півтора роки сплачувала обов`язкові платежі за кредитним договором, в тому числі 61 885,17 грн., тобто визнавала усі істотні умови договору. Зазначає, що висновок суду, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь є безпідставним, оскільки продиктований практикою Верховного Суду України, що сформувалася на підставі норм, які вже втратили чинність. Звертає увагу, що на час виникнення спірних правовідносин, в силу приписів статті 47 Закону України Про банки та банківську діяльність, статті 8 Закону України Про споживче кредитування та Постанови НБУ №49 банку надається можливість встановлювати комісії за надані послуги, що входять до загальних витрат за споживчим кредитом, розпис складових, який надано у вигляді графіка платежів за формою, наведеною в додатку 2 до Правил, встановлених Постановою НБУ № 49. Отже судом першої інстанції було порушено принцип дії закону у часі та застосовано неналежний закон. Зазначає, що під час розгляду справи не було доведено обставин недійсності та несправедливості умов кредитного договору, що у свою чергу є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Позивачем ОСОБА_1 надано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що відповідач так і не надав інформації, що включає в себе обслуговування кредиту та користування позичальником вказаними послугами, при цьому прийняття платежів від відповідача не є послугою з обслуговування кредиту. Зазначає, що банк фактично підмінив відсотки за користування кредитом на оплату послуг за обслуговування кредитом, таким чином зменшуючи базу оподаткування.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга АТ Банк Кредит Дніпро підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом не встановлено, але це підтверджується матеріалами справи, що 19 серпня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до відповідача АТ Банк Кредит Дніпро із бажанням отримати кредит готівкою на споживчі потреби.

З метою отримання кредиту позивачем було підписано заяву-згоду №1134824 на укладення Універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб, відповідно до якої остання підтвердила, що до моменту підписання цієї заяви-згоди, вона ознайомлена та згодна з умовами, викладеними в УДБО, що розміщені на веб-сайті банку, тарифами, проектом цієї заяви-договору, погоджується отримувати банківські послуги на умовах, що зазначені в УДБО, та підтверджує, що всі умови їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення (а.с.68).

До укладення кредитного договору, позичальнику ОСОБА_1 надано на ознайомлення паспорт споживчого кредиту «Кредит готівкою. Стандарт зі страховкою (75-150)» (а.с.67).

Відповідно до пункту 2 розділу 4 позичальника було повідомлено, що щомісячна комісія за період з 1-15 місяць складає 3 713,11 грн., з 16 по 30 місяць складає 3 094,26 грн., з 31 по 45 складає 1 856,56 грн., з 46 по 60 складає 1 144,88 грн.

Загальні витрати за кредитом складають складають 171 091,68 грн.

Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі ) складає 270 906,59 грн.

Кількість та розмір платежів, періодичність внесення складає 60 платежів, щомісячно в розрахункову дату у сумі не менше 4 530 грн.

З вказаними умовами, викладеними у паспорті споживчого кредиту позивач ознайомилася та з його умовами погодилася, про що свідчить підпис позичальника на відповідному документі.

На підставі згоди позичальника із усіма умовами надання коштів у кредит, 19 серпня 2019 року між акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2202 (а.с.3).

Відповідно до пункту 1.1 цього договору, банк надає клієнту грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування в повному обсязі.

Згідно пункту 1.2 договору, банк надає клієнту грошові кошти (кредит) на наступних умовах: сума кредиту 123 770,49 грн. Строк кредитування 60 місяців. Кінцева дата повернення 19 серпня 2024 року. Цільове призначення на споживчі потреби. Щомісячна комісія за обслуговування кредиту з 19 серпня 2019 року по 18 грудня 2020 року - 3% від суми кредиту; з 19 грудня 2020 року по 18 березня 2022 року 2,5% від суми кредиту; з 19 березня 2022 по 18 червня 2023 року 1,5% від суми кредиту та з 19 червня 2023 року по 19 серпня 2024 року 0,925% від суми кредиту. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у розмірі 0,001% річних на прострочену заборгованість за кредитом 56% річних.

Банк формує графік платежів, який викладено в розділі 4 цього договору, із визначенням сум погашення основного боргу за кредитом, сплати процентів за користування кредитом, щомісячної комісії, вартості всіх супутніх послуг, реальної процентної ставки тощо (пункт 1.3 договору).

Відповідно до пункту 3.7 договору вбачається, що підписанням цього договору клієнт підтверджує, що банк у письмовій формі надав клієнту всю передбачувану чинним законодавством України інформацію про умови кредитування, а також що банк надав клієнту для ознайомлення в письмовій формі паспорт споживчого кредиту, до моменту підписання цього договору ознайомлений та згодний з умовами УДБО.

Відповідно до графіку платежів (розрахунку загальної вартості кредиту) для клієнта та реальної річної процентної ставки за цим договором вбачається, що за період з 19 серпня 2019 року по 18 грудня 2020 року вартість послуг за розрахунково-касове обслуговування складає 3 713,11 грн., з 19 грудня 2020 року по 18 лютого 2022 року складає 3 094,26 грн., з 19 березня 2022 року по 18 травня 2023 року складає 1 856,56 грн., з 19 травня 2023 року по 19 серпня 2024 року 1 144,88 грн., а всього 147 132,15 грн.

Загальна вартість кредиту визначена в розмірі 270 906,58 грн.

19 серпня 2019 року між сторонами було підписано договір банківського рахунку та надання додаткових послуг №РКО-1134827/19082019/0006, відповідно до якого банк здійснює обслуговування поточних рахунків, в тому числі операції за якими можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу, відкритих на ім`я клієнта, відповідно до умов, визначених в цьому договорів та УДБО.

Відповідно до пункту 2.1 на підставі цього договору, банк клієнту послугу GSM-банкінг, з метою забезпечення можливості отримання інформації про операції, що здійснені за рахунком та суми доступного залишку за рахунком. Порядок надання послуг банком, зміни основного номеру телефону та додаткового номеру телефону, а також порядок відключення від послуг визначені в УДБО.

З метою забезпечення дистанційного розпорядження рахунками, відкритими на ім`я клієнта, банк надає клієнту доступ до системи FreeBank. Порядок обслуговування, перелік операцій, які можуть бути виконані в системі FreeBank та порядок відмови клієнтом від послуги, визначено в УДБО.

На виконання умов кредитного договору, позивачем було сплачено 145 770 грн., що підтверджується квитанціями №573 від 16 вересня 2019 року, №244 від 25 вересня 2019 року, №420 від 27 вересня 2019 року, №541 від 18 жовтня 2019 року, №458 від 15 листопада 2019 року, №123 від 181 грудня 2019 року, №491 від 16 січня 2020 року, №516 від 18 лютого 2020 року, №334 від 17 березня 2020 року, №194 від 21 квітня 2020 року, квитанцією від 15 травня 2020 року, №204 від 17 червня 2020 року, №379 від 20 липня 2020 року, №281 від 19 серпня 2020 року, №350 від 18 вересня 2020 року, №98 від 21 жовтня 2020 року, №283 від 21 грудня 2020 року, №342 від 20 листопада 2020 року, №141 від 19 січня 2021 року, №285 від 19 лютого 2021 року, квитанцією від 18 березня 2021 року, №142 від 15 квітня 2021 року, з яких згідно розрахунку платежів 61 885,17 грн. були отримані банком, як комісія за обслуговування кредиту (а.с.32-42).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції посилався на положення статті 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів», з аналізу яких дійшов висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними. Зазначав, що банки, згідно вимог чинного законодавства, не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). А також посилався на практику Верховного Суду, згідно якої надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.

Колегія суддів не погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Обґрунтовуючи позовну вимогу про визнання недійсними пункту 1.2 кредитного договору №2202 в частині нарахування та сплати комісії за обслуговування кредиту з моменту його укладення, позивач зазначила, що кредитний договір було укладено на вкрай невигідних, несправедливих для неї як споживача умовах, з грубим порушенням вимог чинного законодавства.

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частинами першою-третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Виходячи з мети законодавчого захисту прав споживача як більш вразливої та незахищеної сторони у договорі (в якому одна сторона є фахівець, а інша - ні), закон має на меті захистити право споживача бути обізнаним з умовами договору, що укладається, на зрозумілій для нього мові, коротко і прозоро, без прихованих невигідних для нього наслідків та умов, з метою уникнення ситуації, коли для належного розуміння договору та його умов споживач мав би детально аналізувати об`ємний матеріал, і з метою уникнення викривлення дійсного волевиявлення позичальника-споживача. Дані вимоги закону не мали на меті надати споживачу формальні підстави для подальшого визнання укладеного договору недійсним. Споживач (позичальник) не звільнений від обов`язку бути добросовісним при укладенні договору, що означає повне з`ясування позичальником умов договору (тобто умов, на яких йому кредитор видасть кредитні кошти, і які наслідки він матиме для себе) до підписання договору і відповідно до отримання позичальником на підставі підписаного договору кредитних коштів, а не навпаки.

Відповідно до статті 47 Закону України від 07 грудня 2000 року №2121-III «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України від 15 листопада 2016 року №1734-VIII «Про споживче кредитування» (далі - Закон №734-VIII).

Стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» станом на дату укладення кредитного договору, містить положення про те, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

У статті 1 Закону «Про споживче кредитування» (тут і далі - у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) наведено визначення термінів, які вживаються в цьому Законі, зокрема:

договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором;

загальна вартість кредиту для споживача - сума загального розміру кредиту та загальних витрат за споживчим кредитом;

загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту;

споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом, що врегулювано в частині другій статті 8 Закону №1734-VIII.

До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем.

Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі.

До загальних витрат за споживчим кредитом не включаються:

1) платежі, що підлягають сплаті споживачем у разі невиконання його обов`язків, передбачених договором про споживчий кредит;

2) платежі з оплати товарів (робіт, послуг), які споживач зобов`язаний здійснити незалежно від того, чи правочин укладено з оплатою за рахунок власних коштів споживача чи за рахунок споживчого кредиту.

Таким чином, Закон №1734-VIII не забороняє встановлення у договорі про споживчий кредит комісій та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) (крім тих, які згідно із законом надаються безоплатно) для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частинами першою та другою статті 12 Закону №1734-VIII у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8)процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10)порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону №1734-VIII умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Інформація, що надається кредитодавцем споживачу до укладення договору про споживчий кредит, зазначена у частині другій статті 9 Закону №1734-VIII, має містити відомості про: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та його структурного підрозділу, через який надається споживчий кредит, реквізити ліцензії та/або свідоцтва про внесення кредитодавця до Державного реєстру банків чи Державного реєстру фінансових установ; 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо); 3) суму кредиту, строк кредитування, мету отримання та спосіб надання кредиту; 4) тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, а також індекси, що застосовуються для розрахунку змінюваної процентної ставки. Індекс, що застосовується для розрахунку змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим ЦК України; 5) види забезпечення за кредитом, необхідність проведення оцінки предмета забезпечення за кредитом та про те, за чий рахунок така оцінка проводиться; 6) реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування. Якщо кредитодавець пропонує різні способи надання кредиту, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що використання інших способів надання кредиту може мати наслідком застосування іншої реальної річної процентної ставки. Якщо платежі за послуги кредитодавця, пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, є періодичними, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що витрати на такі послуги можуть змінюватися протягом строку дії договору про споживчий кредит; 7) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання кредиту, перелік осіб, яких кредитодавець визначив для надання відповідних послуг (за наявності). Споживач має бути письмово проінформований про те, що вартість послуг третіх осіб установлюється виключно такими особами, відповідно кредитодавець не здійснює інформування про розмір відповідних витрат та/або їх зміну протягом строку дії договору про споживчий кредит і не включає їх до розрахунку реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача; 8) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 9) попередження про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 10) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 11) порядок дострокового повернення кредиту; 12) у разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку - відомості про те, що від споживача може вимагатися повне повернення суми кредиту в будь-який час, строк попередження про таку вимогу (частина третя статті 9 Закону №1734-VIII).

Укладення договору про споживчий кредит може бути пов`язано з необхідністю отримання споживачем додаткових чи супутніх послуг кредитодавця або третіх осіб (частина перша статті 20 Закону №1734-VIII).

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 20 Закону №1734-VIII до договорів про надання додаткових чи супутніх послуг, зокрема, належить договір страхування та інші договори, що укладаються для забезпечення виконання споживачем зобов`язань за договором про споживчий кредит.

Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у додатку 1 до Закону №1734-VIII, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою статті 9 Закону №1734-VIII.

Стандартизована форма паспорта споживчого кредитування, наведена у додатку 1 до Закону №1734-VIII, передбачає окремий розділ про наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (пеня, штрафи, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, інші платежі), де зазначаються розмір платежу, база його розрахунку та умови його застосування, а також окремий розділ додаткової інформації (додаткові та супутні послуги третіх осіб, обов`язкові для отримання кредиту): послуги нотаріуса, послуги оцінювача, послуги страховика, інше, де зазначаються необхідність отримання відповідної послуги, перелік осіб за наявності.

Згідно зі статтею 19 Закону №1734-VIII у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит.

Методика розрахунку загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договорами про споживчий кредит встановлена Правилами розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затвердженими постановою Правління НБУ від 08 червня 2017 року № 49 (далі - Правила).

Згідно з пунктом 5 Правил банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Отже, положення Закону № 1734-VIII допускає, що укладення договору про споживчий кредит може бути пов`язано з необхідністю отримання споживачем додаткових чи супутніх послуг кредитодавця або третіх осіб, відносить договір страхування до договорів про надання додаткових чи супутніх послуг, але вимагає, щоб відомості про це були відображені в паспорті споживчого кредитування, з яким кредитодавець має ознайомити позичальника в письмовій формі до укладення договору про споживчий кредит, при цьому інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит, має бути зазначена в такому договорі.

Як вбачається з матеріалів справи, позичальник звернулася до банку з метою отримання кредитних коштів, з метою повідомлення позичальника про всі істотні умови кредитування, банком було надано останній паспорт споживчого кредиту від 19 серпня 2019 року, відповідно до якого, позичальника було повідомлено, що у разі надання позичальнику кредиту, остання за договором споживчого кредитування зобов`язана буде сплачувати щомісячну комісію, розмір та порядок нарахування якої було визначено в паспорті споживчого кредиту з яким ознайомилася та без будь-яких заперечень підписала позичальник. Крім того, позичальника було повідомлено, що орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) складатиме 270 906,59 грн., так само повідомлено і про кількість та розмір щомісячних платежів.

Таким чином, позичальника було повідомлено про загальні витрати, які будуть понесені позичальником у разі отримання ним кредиту у відповідному банку, зокрема повідомлено про реальну переплату за кредитом, тобто розмір відсотків та комісій, які зобов`язані будуть повернуті позичальником разом із грошовими коштами, наданими банком позичальнику у кредит.

Підписанням паспорту споживчого кредиту, ОСОБА_1 підтвердила отримання нею всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до її потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для неї, в тому числі в разі невиконання нею зобов`язань за таким договором.

Колегія суддів зауважує, що паспорт споживчого кредиту надається позичальнику до укладення кредитного договору, його метою є повідомлення позичальника про умови надання кредиту у відповідній банківській установі, у разі непогодження позичальника із викладеними у ньому умовами, остання має право відмовитися від отримання відповідної банківської послуги.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 була належним чином ознайомлена та погодилася із умовами надання кредиту, на підставі чого 19 серпня 2019 року між сторонами було укладено кредитний договір №2202, в якому відображені умови надання кредиту, визначені у паспорті споживчого кредиту, остання з відповідним договором погодилася про що свідчить підпис останньої.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, на підставі укладеного кредитного договору позичальнику було надано додаткову послугу зі страхування життя позичальника.

На момент укладення кредитного договору ОСОБА_1 не зверталась до банку із заявою про надання роз`яснень незрозумілих їй умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодилась зі всіма умовами такого договору, в тому числі з тими, що оспорює.

Більш того, не дивлячись на своє гарантоване законом право на розірвання договору протягом чотирнадцяти днів з дня його підписання, більше року сплачувала, визначені умовами договору, щомісячні платежі з урахуванням розміру комісії та відсотків за користування кредитом.

За змістом статей 6, 626, 627, 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, позивач мала можливість не вступати у кредитні відносини із відповідачем, якщо дійсно вважала встановлення комісії за управління коштами в частині обслуговування кредитної заборгованості у разі порушення позичальником встановлених кредитним договором зобов`язань несправедливою умовою, натомість позивач погодила зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 засвідчила, що погодилась на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором.

Колегія суддів, дослідивши оспорювані умови кредитного договору стосовно комісії за обслуговування кредиту, не вбачає у цьому дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Правомірність нарахування самої комісії, з нарахуванням якої не погоджується в позовній заяві позивач, може бути предметом дослідження судом при визначенні заборгованості за кредитним договором.

ОСОБА_1 , ознайомившись з умовами паспорта споживчого кредитування та кредитного договору, мала реальну можливість відмовитися від укладення останнього та на момент його підписання додаткових вимог щодо спірних умов договору не заявляла, у подальшому виконувала його умови та покладені на неї договірні зобов`язання, сплачуючи кредит, що свідчить про свідоме визнання позивачем умов договору, в тому числі його оспорюваних умов.

Суд бере до уваги, що позивач, незважаючи на зазначену в позовній заяві незгоду із комісією за управління коштами в частині обслуговування кредиту, таким своїм правом не скористалася.

Зазначене у сукупності свідчить про безпідставність позовних вимог щодо визнання недійсним відповідного пункту кредитного договору в частині комісії за обслуговування кредитної заборгованості з моменту його укладання та необхідність відмови у задоволенні позову в цій частині через його необґрунтованість.

Оскільки інша оскаржувана позовна вимога зобов`язати АТ Банк Кредит Дніпро всю суму безпідставно нарахованої та сплаченої комісії за період з 19 серпня 2019 року по 18 січня 2021 року, що становить 61 885,17 грн., зарахувати в рахунок погашення суми кредиту є похідною та взаємопов`язаною із позовною вимогою про визнання недійсними відповідних пунктів кредитного договору, то у її задоволенні слід також відмовити.

Аналогічні висновки були викладені у постанові Верховного Суду від 30 червня 2021 року по справі №201/10403/19, провадження №61-263св21.

Окремо колегія суддів зауважує, що підставою задоволення позовних вимог ОСОБА_1 судом першої інстанції стало застосування норм матеріального права, які не були чинними на момент укладення кредитного договору та його дії.

Незважаючи на те, що кредитний договір №2202 між сторонами укладений 19 серпня 2019 року, суд першої інстанції посилався на частину п`яту статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки, а також положення абзацу другого частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною, не діяли у зазначених редакціях станом на дату укладення кредитного договору та виникнення спірних правовідносин, оскільки текст статті 11 цього Закону був викладений у новій редакції Законом України від 15 листопада 2016 року №1734-VIII «Про споживче кредитування», що набрав чинності 10 червня 2017 року.

Отже, при врегулюванні спірних правовідносин судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права (застосовано закон, який не підлягав застосуванню), що згідно з нормою статті 412 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

Крім того, колегія суддів зауважує, що задовольняючи позов, суд першої інстанції посилався на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2019 року у справі №524/5152/15-ц (провадження №61-8862сво18), в той же час, відповідний висновок був сформований Верховним Судом, виходячи із чинного на час укладення 28 травня 2008 року спірного кредитного договору та його дії законодавства, тобто у редакції статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Окремо колегія суддів вважає за необхідне надати оцінку доводам позивача, яка, обґрунтовуючи свій позов, посилалася на Правила надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 року №168, та звертає увагу, що останні втратили чинність на підставі постанови Правління НБУ від 08 червня 2017 року №49 «Про затвердження Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит».

А також враховує, що посилання позивача на постанову Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі №6-1746цс16 є безпідставними, оскільки викладені в ній висновки були сформовані за кредитними договорами, що укладалися банками із споживачами до набрання чинності Законом України від 15 листопада 2016 року №1734-VIII «Про споживче кредитування», без урахування особливостей цього Закону.

З урахуванням наведеного, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду постановлене без дотримання зазначених вище вимог законодавства, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 24 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про визнання недійсним пункту кредитного договору відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 16 листопада 2021 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Пищида М.М.