У х в а л а

І м е н е м У к р а ї н и

22 липня 2021 року

м. Київ

справа № 127/15699/16-ц

провадження № 61-8827ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 13 травня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби

м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Пращука Вадима Володимировича, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

В с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 подала скаргу на дії та рішення державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Пращука В. В. (далі - державний виконавець Пращук В. В.), заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Скарга мотивована тим, що в провадженні Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці перебуває на виконанні виконавче провадження ВП № 53469289 за яким, згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження від 28 лютого 2019 року з ОСОБА_1 стягується сума заборгованості на користь ОСОБА_3 28 серпня 2019 року державний виконавець Пращук В. В. змінив резолютивну частину постанови, зазначивши вже двох стягувачів, що не можна розцінити як виправлення описки, оскільки це змінює саму суть постанови державного виконавця. Зазначала також, що виконавець не вправі був прийняти виконавчий лист до виконання, оскільки не визначено скільки кому із стягувачів вона повинна сплатити коштів.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1. відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 13 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2021 року - без змін.

22 травня 2021 року ОСОБА_1 надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 13 травня 2021 року.

У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 13 травня 2021 року, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій є неправильними, оскільки відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець не мав права виправляти описку в своїй постанові про відкриття виконавчого провадження від 28 серпня 2019 року № 53469289 щодо зміни одного стягувача на двох, оскільки фактично ним було змінено зміст та резолютивну частину постанови. Також, вважає, що державний виконавець не мав права виносити постанову про відкриття провадження від 24 лютого 2017 року, а мав повернути стягувачу виконавчий документвідповідно до статті 4 Закону України «Про виконавче провадження». Також зазначає, що їй постанова про відкриття виконавчого провадження не направлялась, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження.

Дослідивши касаційну скаргу ОСОБА_1 , Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження ухвал судів першої та апеляційної інстанцій, визначених в пунктах 2, 3 частини першої цієї статті ЦПК є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2016 року позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_1. на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 збитки у розмірі 213 690,00 грн; вирішено питання про розподіл судових витрат.

21 лютого 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області видано виконавчий лист, на підставі зазначеного заочного рішення, яке набрало законної сили 16 грудня 2016 року.

24 лютого 2017 року державним виконавцем Щербатюком А. І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 53469289, з виконання виконавчого листа № 127/15699/16-ц від 21 лютого 2017 року, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 збитків у розмірі 213 690 грн та судового збору - 2 236, 91 грн.

28 серпня 2019 року державним виконавцем Пращуком В. В. винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі виконавчого провадження № 53469289, а саме: замінено у постанові про відкриття провадження від 24 лютого 2017 року № 53469289 резолютивну частину постанови на «стягнути з ОСОБА_1. на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 збитки у розмірі 213 690 грн та судового збору - 2 136,91 грн».

18 жовтня 2018 року ОСОБА_1 змінила прізвище на ОСОБА_1 .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 березня 2020 року скаргу ОСОБА_1. на дії та рішення державного виконавця Пращука В. В. було залишено без розгляду.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року скасована ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 13 березня 2020 року та справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 жовтня 2020 року матеріали скарги ОСОБА_1. на дії та рішення державного виконавця ЦВ ДВС м. Вінниці ГТУ у Вінницькій області Пращука В. В. повернуто заявнику без розгляду.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року скасована ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 20 жовтня 2020 року та справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із того, що оскільки заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2016 року було стягнено з ОСОБА_1 збитки у розмірі 213 690,00 грн та судовий збір 2 136,91 грн на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , то виправлення державним виконавцем резолютивної частини постанови про відкриття виконавчого провадження шляхом зазначення двох стягувачів, а не одного (як було помилково зазначено в постанові про відкриття виконавчого провадження від 24 лютого 2017 року) не є зміною суті рішення, що виконується.

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Тобто суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що державний виконавець має право внести зміни у постанову на підставі абзацу третього частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», а тому постанова державного виконавця про виправлення помилки у процесуальному документі від 28 серпня 2019 року є правомірною та такою, яка винесена відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною четвертою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; 11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку. У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Доводи скаржника про те, що державний виконавець не мав права виносити постанову про відкриття провадження від 24 лютого 2017 року, а мав повернути стягувачу виконавчий документвідповідно до статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» є безпідставними, оскільки, як вже було встановлено апеляційним судом, виконавчий лист № 127/15699/16-ц видано Вінницьким міським судом Вінницької області відповідно до резолютивної частини заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2016 року.

Посилання ОСОБА_1 на те, що висновки судів в оскаржуваних судових рішеннях суперечать практиці Верховного Суду, яка викладена в постанові від 07 травня 2018 року в справі № 916/1605/15, є необґрунтованим, оскільки у наведеному заявником рішенні суду касаційної інстанції та оскаржуваних рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій встановлено різні фактичні обставини у справах, і, крім того, направлення постанови про відкриття виконавчого провадження не було предметом спору у цій справі.

Висновки судів попередніх інстанцій є обґрунтованими, оскільки вони відповідають нормам чинного законодавства, якими регулюються спірні правовідносини.

Отже, зазначені аргументи Верховний Суд вважає необґрунтованими та виключно суб`єктивними судженнями заявника, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з фактичними обставинами, встановленими судами в оскаржуваних рішеннях.

У зв`язку із вищезазначеним, Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для скасування ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2021 року та постанови Вінницького апеляційного суду від 13 травня 2021 року у справі.

Із змісту касаційної скарги, випливає, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2021 року та постанови Вінницького апеляційного суду від 13 травня 2021 року у справі.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись частинами четвертою - шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

У х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 13 травня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби

м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Пращука Вадима Володимировича, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук