ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 741/1618/18

Головуючий у першій інстанції Киреєв О. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/100/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Скрипки А.А., Харечко Л.К.

секретар: Позняк О.М.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: Носівська об`єднана територіальна громада в особі Носівської міської ради Чернігівської області

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 17 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування (суддя Киреєв О.В.), ухвалене об 11 год. 32 хв. у м.Носівка, повний текст рішення складено 17 січня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про зміну позовних вимог просив визнати за ним право власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 0,52 га, що розміщена по АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії III-ЧН №048136. Позов мотивовано тим, що позивач є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину за заповітом ОСОБА_3 , а суд визнав за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , а також на дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. ОСОБА_1 вказує, що отримав правовстановлюючі документи на вищевказаний житловий будинок та інші об`єкти нерухомості, розміщені на земельній ділянці площею 0,52 га, а також на дві земельні ділянки. Проте у нього виникли проблеми з переоформленням земельної ділянки площею 0,52 га, вирішення яких можливе лише в судовому порядку. Зокрема, державний нотаріус Носівської районної державної нотаріальної контори відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо вказаної земельної ділянки, оскільки в державному акті на право приватної власності на землю дата видачі вказана 30.04.1998 року, а підставою для його видачі зазначено рішення Червонопартизанської сільської ради від 28.05.1998 року. За доводами позивача, зміст державного акту на право приватної власності на землю та копія рішення Червонопартизанської сільської ради від 28.05.1998 року №16 свідчать про те, що його мати ОСОБА_3 набула право приватної власності на земельну ділянку, розміщену по АДРЕСА_1 в той час с.Червоні партизани, а нині с.Володькова Дівиця, абсолютно на законних підставах, врегульованих Декретом КМУ від 26.12.1992 року №15-92 та ст.23 ЗК України 1990 року, які були чинні на той час.

Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 17 січня 2020 року позов задоволено; визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,52 га, яка призначена для ведення особистого підсобного господарства, розташовану на території АДРЕСА_1 та належала ОСОБА_3 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧН № 048136, який був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 243 від 30 квітня 1998 року, у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішення суду мотивовано тим, що в силу ч.3 ст.1268 ЦК України ОСОБА_1 вважається таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 .

З апеляційною скаргою до суду звернувся ОСОБА_2 , в якій він просить скасувати рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 17 січня 2020 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка площею 0,32 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:001:1780 за адресою: Носівський район, с.Володькова Дівиця. У кінці жовтня 2020 року заявник отримав копію позовної заяви ОСОБА_1 про визнання недійсними рішень та скасування реєстраційного запису про право власності на земельну ділянку. Як на підставу своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 17 січня 2020 року. За доводами ОСОБА_2 , оскаржуваним рішенням суду вирішено питання про його права, свободи та інтереси. Особа, яка подає апеляційну скаргу, вказує, що суд першої інстанції взагалі проігнорував зміст Державного акту про право приватної власності на землю, виданий на ім`я спадкодавця ОСОБА_3 30 квітня 1998 року, який є сфальсифікованим, оскільки у ньому містяться суперечності. За доводами ОСОБА_2 , суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог і визнав право власності на земельну ділянку без зазначення адреси, координат та кадастрового номеру земельної ділянки. Заявник посилається, що суд фактично визнав право власності за позивачем на реально неіснуючий об`єкт нерухомості і ще й на підставі фіктивного документа.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Позивач заперечує проти тверджень щодо фальсифікації Державного акту на право приватної власності на землю, посилаючись, що була допущена помилка, якої допустились працівники Червонопартизанської сільської ради, зазначивши дату видачі акту не 30 травня, а 30 квітня 1998 року. Проте саме ця помилка стала підставою для винесення державним нотаріусом постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину в частині, яка стосується земельної ділянки площею 0,52 га, внаслідок чого позивач змушений був звернутися до суду з позовом про визнання за ним права власності на цю успадковану земельну ділянку. За доводами позивача, ОСОБА_2 не наводить жодної норми процесуального права, яка зобов`язує суд обов`язково вказувати у своїх рішеннях адресу, координати та кадастровий номер земельної ділянки, яка вважається сформованою незалежно від присвоєння їй кадастрового номера. Також ОСОБА_1 посилається, що в процесі розгляду цієї справи суд не розглядав жодних питань про права та інтереси ОСОБА_2 .

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

По справі встановлено, що рішенням Носівського районного суду від 09 жовтня 2017 року встановлено факт, що ОСОБА_1 на час відкриття спадщини постійно проживав у будинку АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнано за ОСОБА_1 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 : - право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 60,3 кв.м, житловою площею 27 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами; - право власності на земельну ділянку площею 2,58 га, на яку на ім`я ОСОБА_3 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧН №059185, який був зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №009 від 10 листопада 2004 року; - право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,24 га, на яку на ім`я ОСОБА_3 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧН №127829, який був зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №010 від 28 липня 2005 року, та одержання документів, що посвідчують право власності на цю земельну ділянку на його ( ОСОБА_1 ) ім`я (а.с.8-10).

Право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 і на земельну ділянку площею 2,5845 га (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва) зареєстровано за ОСОБА_1 12 лютого 2018 року, на земельну ділянку площею 0,2404 га (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва) 16 лютого 2018 року (а.с.12-14).

У жовтні 2018 року представник ОСОБА_1 звернувся до Носівської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу на ім`я ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на земельну ділянку площею 0,52 га, надану для ведення особистого підсобного господарства, яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3

16 жовтня 2018 року постановою державного нотаріуса Носівської районної державної нотаріальної контори відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку, оскільки встановлено, що державний акт на право приватної власності на землю, серія III-ЧН №048136, виданий 30 квітня 1998 року, виготовлено у порушення вимог чинного законодавства, а саме: державний акт видано 30 квітня 1998 року, а підставою його видачі зазначено рішення Червонопартизанської сільської ради від 28 травня 1998 року №16. Тобто рішення сільської ради, як підстава передачі у приватну власність земельної ділянки, винесено після видачі зазначеного державного акту (а.с.15).

Згідно з матеріалами справи за домоволодінням по АДРЕСА_1 закріплена земельна ділянка загальною площею 0,52 га (а.с.19).

Рішенням виконавчого комітету Червонопартизанської сільської ради Носівського району Чернігівської області №16 від 28 травня 1998 року затверджено технічну документацію по приватизації земельних ділянок, зокрема ОСОБА_3 0,52 га (а.с.18).

30 квітня 1998 року ОСОБА_3 видано Державний акт серії III-ЧН №048136 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,52 га в межах згідно з планом для ведення особистого підсобного господарства, земельна ділянка розташована на території с.Червоні Партизани; підстава рішення №16 від 28 травня 1998 року Червонопартизанської Ради народних депутатів (а.с.16).

Відповідно до довідки відділу у Носівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області ОСОБА_3 видано державний акт на право приватної власності на землю серія III-ЧН №048136, площею 0,52 га для ведення особистого підсобного господарства, розташованої в с.Червоні Партизани, який зареєстровано в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю за №243 (а.с.17).

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18) зазначено, що: «на час вирішення питання про передачу земельної ділянки ОСОБА_7 у власність та затвердження акта про виніс земельної ділянки в натурі (на місцевості) порядку послідовних дій процедури та форми державного акта затверджено не було, як не було затверджено і самого нормативного акта, яким би регулювалися ці правовідносини. Законом України від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІІІ прийнято нову редакцію ЗК України, який набрав чинності 01 січня 2002 року. Відповідно до пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України 2002 року рішення про надання в користування земельних ділянок, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу. Установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету, є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. У разі прийняття відповідними органами рішення про погодження місця розташування об`єкта або про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки до 01 січня 2008 року передача в оренду таких земельних ділянок із земель державної та комунальної власності здійснюється без проведення земельних торгів (аукціонів). Декретом постановлено сільським, селищним, міським Радам народних депутатів забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених ЗК України. Установлено, що передача громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок для цілей, вказаних у статті 1 цього Декрету, провадиться один раз, про що обов`язково робиться місцевими Радами народних депутатів відмітка у паспорті або документі, який його замінює. Право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю». […] «ЗК України у редакції, чинній до 01 січня 2013 року, встановлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю чи укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (частина третя статті 116 ЗК України). Крім того, спадкоємець нерухомого майна у разі, якщо спадкодавцю належало право користування земельною ділянкою, вправі реалізувати своє право на безоплатне набуття у власність земельної ділянки у розмірах, встановлених ЗК України та у порядку, визначеному статтями 116, 118, 122 ЗК України».

У своїй постанові від 05.07.2017 року( зареєстрована в ЄДРСР за №67721627) Верховний суд України дійшов висновку: « Принцип застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції, зокрема, щодо необхідності додержання принципу « належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

Матеріали справи містять достатні,достовірні, допустимі та належні докази набуття у власність шляхом приватизації земельної ділянки площею 0,52 га для ведення особистого підсобного господарства, розташованої в с.Червоні Партизани ОСОБА_3 , тобто спадкодавець набула права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, а тому її спадклємець ОСОБА_1 має право на успадкування того обсягу прав та майна , які мала спадкодавиця. Невідповідність дати зазначеної у Державному акті серія III-ЧН №048136 не є тією безумовною перешкодою у набутті права на успадкування.

Обгрунтовуючи підстави позову, ОСОБА_1 посилався, що спадкодавець ОСОБА_3 набула права власності на земельну ділянку площею 0,52 га на підставі Державного акту серії III-ЧН №048136, проте позивач через технічну помилку із зазначенням дати видачі вказаного державного акта не має можливості в повній мірі здійснити свої права, як спадкоємця за заповітом після смерті ОСОБА_3 . При цьому, заявляючи вимоги про право на спадщину, а саме визнання за ним права власності на земельну ділянку, позивач вимог про її виділення із встановленням меж в натурі не заявляв. Позивач, як спадкоємець, не має можливості іншим шляхом успадкувати і отримати право власності на земельну ділянку, окрім як через визнання цього права судом, тому і звернувся за захистом свого права до суду із даним позовом.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Виходячи з положень статей 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист, апеляційний перегляд справи здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на апеляційне оскарження судового рішення, ставиться в залежність від положень відповідних процесуальних норм, у даному випадку - норм Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Положеннями частини першої статті 352 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, виходячи з аналізу наведених норм, відповідно до вимог частини першої статті 352 ЦПК України, особи, яких не було залучено до участі у справі, вправі оскаржити виключно рішення суду, яке безпосередньо стосується прав та обов`язків цієї особи.

ОСОБА_2 в обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що оскаржуваним рішенням суду вирішено питання про його права та інтереси , як власника земельної ділянки площею 0,32 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:001:1780 розташованої за адресою: Чернігівська область, Носівський район, с. Володькова Дівиця. Позивач ОСОБА_1 оспорює в судовому порядку його право набуття земельну ділянку посилаючись як підставу для задоволення позовних вимог на оскаржуване рішення суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року в справі № 911/2701/17 (провадження № 12-258гс18) вказано, що частиною п`ятою статті 116 ЗК України унормовано, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Земельні ділянки формуються як об`єкти цивільних прав: власності, постійного користування, оренди відповідно до закону, і припинення прав щодо цих об`єктів також має відбуватись виключно у відповідності до закону».

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

З урахуванням того: що ОСОБА_1 не заявляв вимог про визнання за ним права власності на земельну ділянку з конкретним кадастровим номером, як і не заявляв вимог про виділення земельної ділянки із встановленням меж в натурі та оскаржуваним рішенням суду за ОСОБА_1 визнано право власності на земельну ділянку площею 0,52 га, яка призначена для ведення особистого підсобного господарства, розташовану на території АДРЕСА_1 та належала ОСОБА_3 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧН № 048136 яка за розмірами не співпадає з земельною ділянкою набутою у власність ОСОБА_2 , оскаржуваним рішенням суду питання про права та обов`язки ОСОБА_2 не вирішувалися, то відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України апеляційне провадження у справі підлягало закриттю.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 362 ч.1 п.3, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 17 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування закрити.

Поновити дію рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 17 січня 2020 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст ухвали складено 26 січня 2021 року.

Головуючий: Судді: