КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2021 року

м. Київ

справа № 752/9187/16-ц

провадження № 22-ц/824/821/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач)

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

за участю секретаря судового засідання - Парфенюк В.А.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1

заінтересовані особи - державний виконавець Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Половець Андрій Михайлович, ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3

на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 03 вересня 2020 року у складі судді Хоменко В.С.

за заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про відстрочення виконання рішення суду за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Половця Андрія Михайловича, заінтересована особа ОСОБА_2 у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про припинення дій, які порушують право власності, вселення, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про відстрочення виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про припинення дій, які порушують право власності, вселення.

В обґрунтування заяви посилався на те, що у провадженні Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавчий лист №752/9187/16-ц, виданий Голосіївським районним судом м. Києва 12 лютого 2020 року про вселення ОСОБА_2 у будинок під літерою «А» за адресою: АДРЕСА_1 , а також виконавчий лист №752/9187/16-ц, виданий Голосіївським районним судом м. Києва 12 лютого 2020 року про зобов`язання ОСОБА_1 , ОСОБА_4 не вчиняти дії, що порушують право ОСОБА_2 на користування належними йому 2/5 частинами домоволодіння під літерою «А», яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначала, що 02 липня 2020 року старшим державним виконавцем Половцем А.М. винесено вимогу №69837, згідно якої останній вимагає від неї у строк до 16.00 год. 13 червня 2020 року надати інформацію щодо виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року по виконавчому документу №752/9187/16-ц від 12 лютого 2020 року про вселення ОСОБА_2 у будинок під літерою «А» за адресою: АДРЕСА_1 , а у разі ненадання такої інформації у визначений строк 14 липня 2020 року о 10.00 год. відбудеться примусове виконання вищевказаного рішення.

Посилалася на те, що ОСОБА_1 , 1950 року народження, є літньою особою, знаходиться у групі ризику осіб, які найбільш вразливі до коронавірусу, й, окрім того, у будинку проживають малолітні діти, а тому після вселення при виявлені у ОСОБА_2 захворювання короновірусної інфекції, діти можуть залишитись без належного догляду та виховання, що значно вплине на їх права та інтереси.

Зауважувала, що проведення виконавчих дій щодо вселення ОСОБА_2 до спірного будинку порушує не тільки положення чинного законодавства, але й ставить під загрозу життя малолітніх дітей, які є вразливими до інфекційних захворювань.

Звертала увагу, що 10 липня 2020 року адвокатом Морозом В.П. було надіслано до виконавчої служби заяву про відкладення виконавчих дій, мотивовану запровадженням на території України карантину. Однак, остання, не була розглянута державним виконавцем Половцем А.М., виконавчі дії відкладено не було, а здійснено спробу їх проведення у заплановану дату.

На підставі викладеного просила відстрочити виконання судового рішення до дня ухвалення Кабінетом Міністрів України рішення про закінчення карантину, запровадженого з метою запобігання розповсюдженню короновірусної інфекції COVID-19, але не пізніше ніж до спливу одного року з дня ухвалення рішення у даній справі.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03 вересня 2020 року у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду відмовлено.

Не погоджуючись з указаною ухвалою, 02 жовтня 2020 рокупредставник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове рішення про задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою та такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування всіх обставин справи.

Вказує, що у суду першої інстанції були наявні усі підстави застосувати положення п. 3 ч. 4 ст. 435 ЦПК України, які передбачають можливість відстрочення виконання судового рішення у зв`язку із надзвичайною подією, якою є епідемія коронавірусу.

Також звертає увагу на те, що ОСОБА_2 постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 , тобто має інше житло, у зв`язку з чим, у разі прийняття судом рішення про відстрочення виконання рішення суду порушення прав ОСОБА_2 не буде настільки суттєвим, як порушення прав малолітніх дітей, які іншого житла не мають.

Інші учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності всіх учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року стосується права користування стягувача його власністю.

На думку суду, заявник не була позбавлена можливості виконати судове рішення у добровільному порядку, враховуючи дату набрання останнім законної сили.

Окрім того, суд зауважив, що рішення, виконання якого просить відстрочити заявник, ухвалено Голосіївським районним судом м. Києва 16 травня 2017 року. Отже, строк, на який суд може відстрочити виконання судового рішення, закінчився.

Висновки суду відповідають обставинам справи та ґрунтуються на законі.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що у червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про припинення дій, які порушують право власності, вселення.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_4 не вчиняти дії, що порушують право ОСОБА_2 на користування належними йому 2/5 частинами домоволодіння під літерою «А», яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вселено ОСОБА_2 у будинок під літерою «А», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішено питання судових витрат у справі (т. 1 а.с. 113-115).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22 серпня 2017 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року залишено без змін (т. 1 а.с. 174-177).

Постановою Верховного Суду України у складі колегії Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22 серпня 2017 року залишено без змін (т. 1 а.с. 215-219).

05 травня 2020 року старшим державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Половцем А.М. на підставі ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61972522 про вселення ОСОБА_2 у будинок під літерою «А» за адресою: АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 24).

02 липня 2020 року старшим державним виконавцем Половцем А.М. винесено вимогу № 69837, згідно якої останній вимагає від ОСОБА_1 : в строк до 16.00 год. 13.06.2020 року надати інформацію щодо виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва по виконавчому документу № 752/9187/16-ц від 12.02.2020 року про вселення ОСОБА_2 у будинок під літерою «А» за адресою: АДРЕСА_1 , а у разі ненадання такої інформації у визначений строк 14.07.2020 року о 10.00 год. відбудеться примусове виконання вищевказаного рішення Голосіївського районного суду м. Києва (т. 2 а.с. 25-26).

10 липня 2020 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_3 було надіслано до виконавчої служби заяву про відкладення виконавчих дій, мотивовану запровадженням на території України карантину, й посиланням на те, що ОСОБА_1 , 1950 року народження, є літньою особою, знаходиться у групі ризику, й, крім того, у будинку проживають малолітні діти (т. 2 а.с. 27-31).

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Статтею 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

За змістом ч.ч. 1, 3, 4, 5 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору, щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї , її матеріальний стан, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Виходячи із вимог даної норми, відстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і порядок, передбачений чинним законодавством.

Згідно ч. 1 ст. 33 України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

До обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим закон відносить хворобу сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання», суду потрібно мати на увазі, що відповідно до норм цивільного та господарського процесуальних кодексів України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Таким чином, підставою для відстрочення виконання рішення є обставини, що ускладнюють виконання рішення. У вирішенні питання про відстрочення виконання рішення враховуються відсутність вини боржника у створенні обставин, що ускладнюють виконання рішення, тимчасовість перебування боржника у такому стані, а також мають бути враховані права стягувача.

Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення суду, суд повинен виходити із засад доцільності та необхідності захисту інтересів, насамперед стягувача, права якого підтверджені судовим рішенням.

Разом з тим, запровадження Кабінетом міністрів України обмежень на час карантину з метою запобігання розповсюдженню коронавірусної інфекції не є обставиною, що істотно ускладнює виконання рішення суду або робить його неможливим.

Посилання представника ОСОБА_1 на постанову Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», зі змінами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02 квітня 2020 року №255, як на надзвичайну подію та підставу для відстрочення виконання рішення суду, не заслуговують на увагу суду та є безпідставними з огляду на те, що рішення суду, про відстрочення якого просить заявник, набрало законної сили та підлягало виконанню ще до запровадження карантинних заходів, у 2017 році.

Таким чином, ОСОБА_1 з 2017 року мала можливість та обов`язок виконати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, рішення Голосіївського районного суду м. Києва ухвалено 16 травня 2017 року, тобто станом на 03 вересня 2020 року встановлений ч. 5 ст. 435 ЦПК України строк в один рік вже сплинув.

Окрім того, звертаючись до суду із заявою про відстрочення виконання рішення суду, заявник вказала, що державним виконавцем не було розглянуто, як того вимагає закон, її заяву про відкладення виконавчих дій. Разом з тим, матеріали заяви не містять доказів оскарження дій державного виконавця та визнання їх неправомірними, так само як і підтвердження того, що її заява не була розглянута, про що обґрунтовано зазначено судом першої інстанції.

Отже, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, колегія уважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для відстрочення виконання рішення суду.

Оскільки обставини, на які посилається представник ОСОБА_1 , не є такими, що ускладнюють виконання рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Доводи, які викладені в апеляційній скарзі представником відповідача - адвокатом Морозом В.П., є аналогічними її обґрунтуванню у заяві про відстрочення виконання судового рішення та отримали судом першої інстанції належну правову оцінку.

Інших доводів, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду щодо необґрунтованості та безпідставності поданої заяви, апеляційна скарга не містить.

Таким чином, апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів місцевим судом не було порушено норм процесуального законодавства та правильно застосовано норми матеріального права.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки ухвалу суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції ? без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 03 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено «26» січня 2021року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай