Дата документу 19.01.2021 Справа № 317/1429/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/395/21 Головуючий у 1-й інстанції: Громова І.Б.
Є.У.№ 317/1429/20 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суду у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області, третя особа: Запорізька районна державна нотаріальна контора про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 05 листопада 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_2 . Зазначала, що з кінця 2015 року разом із батьком у належному йому будинку по АДРЕСА_1 стала проживати ОСОБА_3 , яка здійснювала догляд за батьком, а він в свою чергу віддав їй свою пенсійну картку, частину коштів з якої ОСОБА_3 витрачала на придбання продуктів харчування та оплату комунальних послуг, а частину на власні потреби. Протягом 2016-2019 років позивач підтримувала зв`язок із батьком через ОСОБА_3 , телефонуючи на її мобільний, оскільки власного мобільного телефону батько не мав.

Весь цей час ОСОБА_3 повідомляла, що з батьком все гаразд, він живий та здоровий. Між позивачем та ОСОБА_3 склались приятельські відносини та причин не довіряти останній не було. Однак, 28.11.2019 позивачці зателефонували працівники поліції та повідомили, що її батька знайдено мертвим у власному будинку, а судово-медичною експертизою встановлено, що його смерть настала ще ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За інформацією слідчого відділення Запорізького РВП Дніпровського ВПГУНП в Запорізькій області до суду було направлено обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 по кримінальному провадженню № 0001446 від 28.11.2019 за ч. 1 ст. 185 КК України.

Внаслідок таких дій ОСОБА_3 позивачем пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька, яка складається з житлового будинку по АДРЕСА_1 .

При зверненні до Запорізької районної державної нотаріальної контори позивачці 09.04.2020 надано роз`яснення про можливість звернутись до суду із позовною заявою про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просила суд визначити додатковий строк тривалістю один місяць для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 .

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 05 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні позову.

Судове рішення мотивовано тим, що необізнаність позивачки про смерть батька не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Позивачка не спілкувалася зі своїм батьком, не цікавилась його здоров`ям та життям, покладаючись на сторонню особу, в діях якої судом не було встановлено шахрайських дій щодо позивачки.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення про задоволення позовних вимог. Вважає помилковими висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для визначення їй додаткового строку на прийняття спадщини. Вона регулярно спілкувалася з ОСОБА_3 , яка проживала разом з батьком, цікавилася його станом здоров`я, а тому висновки суду про її байдуже ставлення до спадкодавця є помилковими. Вона є єдиним спадкоємцем, спору з територіальною громадою щодо спадкового майна у неї фактично немає, а тому суд повинен був задовольнити її позов.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 і її представника, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

За вимогами п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарг без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Встановлено, що ОСОБА_1 , 1969 р.н., є донькою ОСОБА_2 (а.с.9).

Зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_2 (а.с.8)

Батько позивачки ОСОБА_2 постійно проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_1 (а.с.11).

Відстань між двома населеними пунктами м.Запоріжжя і смт Кушугум становить 19 км.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с.10).

Згідно інформації, що міститься у лікарському свідоцтві № 4345 від 19.12.2019, причину смерті ОСОБА_2 встановити неможливо через повне скелетування трупа (а.с.11,12).

18.05.2020 на адресу Запорізького РВП ДВП ГУНП в Запорізькій області було надіслано адвокатський запит про наявність в Запорізькому РВП ДВП ГУНП в Запорізькій області кримінальних проваджень за фактом смерті ОСОБА_2 та неправомірного використання ОСОБА_3 документів померлого. Крім того, адвокат просив надати інформацію, чи було встановлено в ході досудового розслідування приховування ОСОБА_3 факту смерті від доньки померлого ОСОБА_1 » (а.с.14).

Згідно відповіді Запорізького РВП ДВП ГУНП в Запорізькій області № 3690/44/04/2020 від 19.05.2020 в провадженні СВ Запорізького РВП ДВП ГУНП в Запорізькій області перебували матеріали кримінального провадження № 0001444 від 28 11.2019 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України за фактом виявлення за адресою: АДРЕСА_1 муміфікованого трупу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, до суду направлено обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР під № 0001446 від 28.11.2019 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, яка здійснюючи нагляд за ОСОБА_2 , після його смерті приблизно у грудні 2018 року (більш точний час органу досудового розслідування встановити не надалося можливим) отримувала за останнього пенсійні виплати та фактично приховувала факт його смерті для отримання виплат(а.с.15).

Вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 25.09.2020 ОСОБА_3 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України таємне викрадення майна (а.с.52,53).

Відповідно дублікату договору купівлі-продажу житлового будинку 18.12.2003 ОСОБА_2 придбав будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16).

Згідно роз`яснення Запорізької районної державної нотаріальної контори за вих. № 281/01-16 від 09.04.2020 нотаріальна контора не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину за законом у зв`язку із пропуском строку на прийняття спадщини (а.с.17).

Спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилась, що підтверджується інформацією Запорізької районної державної нотаріальної контори Південно східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) № 14.07.2020 та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №60912195 (а.с.40,41).

Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року № 6-1486цс15, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19) та від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).

Суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Обов`язок доведення поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини покладається на спадкоємця, який пропустив цей строк.

Якщо ж у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відсутні.

Подібна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц (провадження № 61-12844св18).

Рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував, що необізнаність спадкоємця про факт смерті батька не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

Доказів наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини позивач суду не надала.

Безпідставним є посилання позивача на недобросовісність поведінки ОСОБА_3 , яка опікувалася батьком та приховала факт його смерті, оскільки вказані обставини також не свідчать про поважність причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини, так як не є перешкодою на вчинення спадкоємцем дій по прийняттю спадщини відповідно до норм цивільного права.

Позивачка не спілкувалася зі своїм батьком більше року, не цікавилась його здоров`ям та життям, покладаючись на сторонню особу, в діях якої судом не було встановлено шахрайських дій щодо позивачки.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновку суду першої інстанції по суті вирішення спору та не дають підстав вважати, що судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Та обставина, що територіальна громада в особі сільської ради не надавала своїх заперечень ні проти позову, ні проти апеляційної скарги, не є підставою для скасування судового рішення.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст.374,375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 05 листопада 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 20 січня 2021 року.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська