Справа № 305/1915/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 серпня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В.

суддів Кожух О. А., Бисаги Т. Ю.

з участю секретаря Кекерчень М. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рахівського районного суду від 06 квітня 2021 року, ухвалене суддею Ємчук В Е., повний текст рішення складено 09 квітня 2021 року, по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Великобичківська селищна рада, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2020 року ОСОБА_1 пред`явила позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Це майно набуте на підставі договорів дарування від 10 вересня 2019 року.

В указаному будинку значаться зареєстрованими позивачка (власник), її мати, ОСОБА_4 , брат ОСОБА_3 , сестра ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_5 ..

Однак, брат ОСОБА_3 та сестра ОСОБА_2 не проживають у житловому приміщенні понад 10 років, не сплачують комунальні послуги, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в будинку не мають і взагалі будинком не цікавляться, жодного інтересу не проявляють.

Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачам ніхто не створював. Факт реєстрації відповідачів порушує право на вільне розпорядження і користування майном, позбавляє можливості оформити субсидію. Брат ОСОБА_3 більше 10 років проживає за кордоном, а сестра ОСОБА_2 - по АДРЕСА_1 , має свою сім"ю, до позивачки не приходить, за будинком не доглядає, особистих речей в будинку немає.

У зв`язку з цим позивачка просила визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 (а.с.2-6).

Рішенням Рахівського районного суду від 06 квітня 2021 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.57-60).

На це рішення позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Зазначає, що жодних перешкод у користуванні будинком по АДРЕСА_1 відповідачам ніхто не створював, відповідачі в добровільному порядку виселилися з цього житлового приміщення, не проживають у ньому понад 10 років, в утриманні житла участі не беруть, комунальних послуг не сплачують, а тому є всі підстави для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Суд першої інстанції вказаних обставин не з`ясував, внаслідок чого ухвалив незаконне та необґрунтоване судове рішення. Позивачка просить рішення суду першої інстанції скасувати, а позов задовольнити (а.с.67-74).

У судове засідання в апеляційній інстанції сторони не з`явилися, хоча були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином. Від представника позивача - адвоката Йосипчука О. В. та представника третьої особи Великобичківської селищної ради Вайнагій О. В. надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновків, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що у справі відсутні належні та достатні докази того, що відповідачі без поважних причин понад один рік відсутні у будинку АДРЕСА_1 .

Такі висновки місцевого суду є помилковими, не відповідають фактичним обставинам справи, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог (п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України).

Аналогічні положення викладені у главі 6 ЖК України «Користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду» (ч. 1 ст. 163). У разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч. 2 ст. 405 ЦК України).

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Це майно набуте на підставі договорів дарування від 10 вересня 2019 року (а.с. 9, 14-18).

У будинку зареєстровані позивачка ОСОБА_1 (власник), її мати ОСОБА_4 , брат ОСОБА_3 , сестра ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_5 , що підтверджується довідкою Великобичківської селищної ради від 23.11.2020 р. № 4041 (а.с.10).

У вказаній довідці також зазначено, що фактично проживають у будинку по АДРЕСА_1 тільки троє осіб: ОСОБА_1 (власник), мати ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_5 (а.с.10).

Брат ОСОБА_3 та сестра ОСОБА_2 у житловому приміщенні не проживають понад 10 років, комунальні послуги не сплачують, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в будинку не мають, про що свідчить акт від 23 листопада 2020 року та акт від 27 квітня 2021 року. Ці акти складені депутатом Великобичківської селищної ради Климпотич В. Ю. та завірені головою Великобичківської селищної ради Бурса О. І.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності.

На переконання колегії наявні у справі докази, у тому числі довідки сільської ради, акти від 23.11.2020 року та від 27.04.2021 року у своїй сукупності є достатніми для підтвердження факту відсутності відповідачів у спірному будинку понад один рік. Підстав для збереження права на проживання цих осіб у житловому будинку, передбачених статтею 71 ЖК України та статтею 163 ЖК України, який є власністю позивача, судом не встановлено.

За твердженням позивачки брат ОСОБА_3 проживає за кордоном, а сестра ОСОБА_2 має свою сім`ю, до позивачки не навідується, бажання спілкуватися не виявляє, будинком не цікавиться. Ці обставини матеріалами справи не спростовані.

Таким чином, враховуючи відсутність відповідачів без поважних причин понад один рік у будинку по АДРЕСА_1 , позов є обґрунтований та підлягає до задоволення.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 3 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Рахівського районного суду від 06 квітня 2021 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити. Визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 серпня 2021 року.

Головуючий:

Судді: