ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6311/21 Справа № 189/68/20 Суддя у 1-й інстанції - Чорна О. В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2021 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Покровської селищньої ради Покровського району Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування Івано-Франківської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, батько якої проживає окремо від неї,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2020 року до Покровського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Покровської селищньої ради Покровського району Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування Івано-Франківської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, батько якої проживає окремо від неї.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що він та відповідачка проживали без реєстрації шлюбу з 2010 року по лютий 2014 року за адресою проживання позивача, а саме, АДРЕСА_1 . За час спільного проживання у позивача та відповідачки народився син - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Між тим, відповідачка постійно чинить йому всілякі перешкоди у спілкуванні з дитиною, а саме: виїжджає до іншого міста, не відповідає на телефонні дзвінки й не бажає виконувати рішення органу опіки та піклування.

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2021 року у задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області, орган опіки та піклування Івано-Франківської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, батько якої проживає окремо від неї відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2021 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали без реєстрації шлюбу у період з 2010 року по лютий 2014 року за адресою АДРЕСА_1 . За час спільного проживання у позивача та відповідачки народився син - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Внаслідок неприязних відносин спільне проживання сторін припинилося у 2014 році, деякий час ОСОБА_2 проживала окремо від позивача, а у 2016 році виїхала з смт. Покровське з тим, щоб знайти роботу. У цей час, у період з 14 жовтня 2016 року по 04 березня 2017, тобто півроку, малолітня дитина, якій на той час було 3 і 4 роки відповідно, проживала з батьком, ОСОБА_1 в смт. Покровське

04 березня 2017 року ОСОБА_2 разом із малолітнім сином, ОСОБА_3 , 2013 року народження, покинули смт. Покровське і з того часу фактично проживають у м.Івано-Франківськ в орендованому житлі.

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї ОСОБА_4 ) від 22.05.2019 року, ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , зі своїм малолітнім сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та співмешканцем ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Висновок обстеження: житлово-побутові умови добрі, у дитини є окрема кімната, місця для сну, відпочинку, наявні дитячі речі та іграшки (копія акта, а. с. 20).

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї ОСОБА_6 від 24.01.2020 року, ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , зі своїм малолітнім сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та співмешканцем ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Висновок обстеження: житлово-побутові умови проживання ОСОБА_1 добрі. Матір`ю ОСОБА_2 надані пояснення з приводу ситуації, яка виникла у її сім`ї (копія акта, а. с. 52).

Відповідно до довідки №25 від 16.01.2020 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з нею проживає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія довідки, а. с. 102).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є учнем 1-А класу Івано-Франківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3, що підтверджується відповідною довідкою №33 від 04.03.2020 року (копія довідки, а.с. 104).

10 лютого 2020 року психологом ОСОБА_7 проведено психодіагностичне дослідження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановлено, що у дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гарний емоційний стан і психологічний стан, хлопчик достатньо товариський, любить фантазувати. Для дитини в сім`ї створена сприятлива обстановка. У хлопчика сформована емоційна прив`язаність до матері. Остання піклується про нього, прагне задовольнити його потреби, допомагає долати труднощі і невдачі. Дитина позитивно ставиться до матері ОСОБА_2 . Також виявлено, що хлопчик фактично не сприймає ОСОБА_1 (свого біологічного батька), як тата, ймовірно через відсутність спілкування з ним і уваги з його боку (копія довідки спеціаліста, а. с. 105-106).

Відповідно до Комплексної психологічної характеристики психоемоційного стану дитини та сімейних відносин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 13.03.2020 року, встановлено, що на даний час ОСОБА_8 перебуває у комфортному стані, діагностується нормальна адаптація до умов навколишнього середовища. Бажаний стан у нього характеризується присутністю товариської та дружньої підтримки. Головним членом сім`ї ОСОБА_8 вважає цивільного чоловіка матерії, якого вважає рідним батьком та називає татом; відчуває себе як основного персонажа, навколо якого обертається життя в сім`ї, найбільш значущим та унікальним. Це відчуття виникло на основі батьківського ставлення до дитини - матір визнає пріоритетність дитини, першорядність бажань та інтересів. ОСОБА_8 вважає, що матір володіє найбільшою владою в сім`ї, мінімальним вважає власний вплив. ОСОБА_9 привабливим персонажем для дитини є тато ОСОБА_10 . Діагностика емоційних відносин показала, що по відношенню до матері та батька ОСОБА_11 відчуває позитивні та ніжні почуття. Вияв негативних почуттів не простежується. Членом сім`ї дитина не вважає біологічного батька. Біологічний батько для дитини є менш емоційно привабливим, можливо, між ними склалися конфліктні відносини або ж дитина не знайома з ним. Матір та батько ОСОБА_10 , зі слів дитини, поважають його індивідуальність дитини, симпатизують йому, багато часу проводять з дитиною, поважають її інтереси і плани. Матір та батько ОСОБА_10 зацікавлені в планах дитини, намагаються допомогти, співчувають йому. Мама та її цивільний чоловік високо цінують інтелектуальні та творчі здібності дитини, відчувають гордість за нього, задовольняють ініціативу і самостійність дитини, довіряють та намагаються стати на його бік з будь-яких питань. Відповідно до рекомендацій ні в якому разі не варто допускати: примусового залучення дитини до небажаної діяльності; надміру шумових подразників, емоційної нестабільності дорослого оточення, різких змін настрою; жорсткої регламентацїї життєдіяльності дитини в сім`ї; зловживання оціночним підходом у навчанні та вихованні (копія комплексної психологічної характеристики психоемоційного стану дитини, а. с. 108-110).

Відповідно до довідки №258 від 27.10.2020 року про результати психологічного обстеження учня 2-А класу ліцею №3 Івано-Франківської міської ради ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вивчення внутрішньосімейних відносин свідчить про гармонійні відносини дитини з мамою, адекватну ієрархію стосунків у сім`ї, доброзичливі взаємовідносини з вітчимом ОСОБА_12 , його вплив є відчутним у житті хлопчика, з бабусею ОСОБА_13 та дідусем ОСОБА_14 (батьками вітчима). У ОСОБА_8 тісний емоційний зв`язок та позитивне ставлення до мами ( ОСОБА_2 ), котра є для нього авторитетною особою, до неї він звертається за допомогою, порадою та підтримкою. Біологічний батько хлопчика ( ОСОБА_1 ) не є для нього авторитетною особою, згадка про нього та наявність емоційного зв`язку з ним відсутні. Сімейна ситуація, що склалася в даний час є сприятливою для навчання, виховання та особистого розвитку дитини (копія довідки, а. с. 192).

Висновком виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради щодо участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено такий порядок участі батькові ОСОБА_1 у вихованні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : перші та треті вихідні місяця за взаємною згодою батьків (копія висновку, а. с. 188-191).

Відповідно до висновку щодо перебування малолітнього ОСОБА_1 під час учнівських канікул з батьком ОСОБА_1 дослідивши ситуацію, яка склалася у сім`ї ОСОБА_1 , комісія Покровської селищної ради дійшла висновку, що не вбачає перешкод для перебування малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час учнівських канікул з батьком ОСОБА_1 за умови домовленості між батьками та бажання самого малолітнього ОСОБА_1 (висновок, а. с. 162).

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 150 ч. 1, 2 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Стаття 153 СК України гарантує право мати, батька та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Як вказує ст. 155 ч. 1, 2 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 157 ч. 2, 3 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Таким чином, законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов`язок не чинити цьому перешкоди.

Згідно зі ст. 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремою, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як вказує ч. 3 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Спілкування одного з батьків, який проживає окремо від дитини повинно відбуватись лише за згодою іншого з батьків, оскільки такий процес спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Отже, як було встановлено судом першої інстанції, з моменту переїзду ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до Івано-Франківська пройшло чотири роки і ОСОБА_15 бачив свого батька останній раз, коли йому було лише 4 роки, не пам`ятає його і на теперішній час позивача як свого рідного батька не сприймає; згадки про нього та наявність емоційного зв`язку з батьком у дитини відсутні. Дитина на даний час має гармонійні відносини дитини з матір`ю, адекватну ієрархію стосунків у сім`ї, доброзичливі взаємовідносини з вітчимом ОСОБА_12 , його вплив є відчутним у житті хлопчика, з бабусею ОСОБА_13 та дідусем ОСОБА_14 (батьками вітчима). У ОСОБА_8 тісний емоційний зв`язок та позитивне ставлення до матері. На даний час малолітній ОСОБА_1 не виражає бажання спілкуватися зі своїм біологічним батьком.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що зазначений в уточненому позові порядок та спосіб участі позивача у спілкуванні та вихованні дитини на теперішній час, не є прийнятним і не буде відповідати якнайкраще інтересам та віковим потребам дитини. Також на даний час між сторонами відсутні адекватні відносини, які б давали можливість визначити інший порядок участі батька у вихованні дитини окрім того, який ним заявлений у позові, а позивач категорично відмовився змінювати позовні вимоги та визначати інший порядок участі у вихованні дитини.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції помилково застосував необґрунтовані висновки психологічних характеристик дитини, з яких слідує те, що дитина не знає позивача, як свого батька, а також не встановив, що дитині загрожує небезпека у спілкуванні з матір`ю, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи й надав обґрунтовану оцінку показам сторін по справі.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова