ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/2309/20 Номер провадження 22-ц/814/1983/21Головуючий у 1-й інстанції Тищенко Л. І. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Одринської Т.В.

суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.

за участю серретаря : Філоненко ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 09 червня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь суму заборгованості за договором позики у розмірі 69 255 грн., з яких: сума основної заборгованості 13500 грн., відсотки 55 755 грн.

Позов мотивовано тим, що вона 14 січня 2016 року позичила ОСОБА_2 кошти у сумі 13 500,00 грн., зі щомісячною виплатою 7 відсотків. Відповідач зобов`язалася повернути борг до 01 грудня 2020 року, про що була надана розписка, написана власноручно ОСОБА_2 . Свої зобов`язання, ОСОБА_2 , не виконала. У результаті чого, утворилася заборгованість, яка станом на 01.12.2020 становить 69 255,00 грн, у тому числі: сума основного боргу 13500,00 грн, сума заборгованості по відсотках - 55 755,00 грн (13500,00 грн*7%*59 місяців), яку відповідач у добровільному порядку не повертає.

Вказуючи на зазначене просила позов задовольнити, стягувши на її користь з відповідача суму основного боргу та відсотки.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 09 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за борговою розпискою від 16.01.2016 у розмірі 13 500 (тринадцять тисяч п`ятсот) грн та судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 840,80 грн.

В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 суми відсотків у розмірі 55 755 грн залишено без задоволення.

З вказаним рішенням не погодилася ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині відмови у стягненні відсотків у сумі 55 755 грн. та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги у вказаній частині задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що зі змісту розписки, наявної в матеріалах справи, вбачається, що сторони погодили розмір щомісячних відсотків. Вказує, що наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання відповідачем не виконане.

Вважає тврердження суду першої інстанції про відсутність можливості перевірити розмір нарахованих відсотків необгрунтованим, оскільки позивачем надано відповідний помісячний розрахунок.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене у відповідності до вимог, закону.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідач ОСОБА_2 16.01.2016 року надада позивачу розписку про вчасне повернення коштів ОСОБА_1 в сумі 13 500 грн. (тринадцять тисяч п`ятсот гривень), щомісячна плата 7 %. Всі кошти зобов`язалась повернути до 01.12.2020.

Відповідач підтвердила наявність її підпису у розписці та факт отримання від ОСОБА_1 грошових коштів у позику, проте вказала, що отримані в борг кошти повернула.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності отримання позивачем грошових коштів за наданою позивачем розпискою та відсутності, доказів їх повернення відповідачем. Суд прийшо до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 13 500 грн. Відмовляючи в стягненні щомісячних відсотків за борговою розпискою, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами договору не було надано доказів сплати відсотків та за який період, тому не можливо перевірити розмір заборгованості за відсотками.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитися повністю не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першоїстатті 1046 ЦК України).

Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 надала оригінал розписки від 16.01.2016 року, що свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно частини першої статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З наданої до суду розписки вбачається, що ОСОБА_2 зобов`язалась в строк до 01.12.2020 року повернути грошові кошти ОСОБА_1 в сумі 13 500 грн, зазначивши при цьому розмір щомісячної плати в розмірі 7 %.

В матеріалах справи відсутні будь які докази повернення ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 13 500 грн., або частини з них, у з`вязку з чим суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявіність підстав для стягнення з відповідача коштів за борговою розпискою.

Проте вирішуючи питання про стягнення з відповідача відсотків за договором, суд першої інстанції не врахував, що доказів сплати відсотків також відповідачем не надано та помилково вважав, що не можливо визначити розмір заборгованості за відсотками.

Приписи статей 536 і 1048 ЦК України визначають, що плата за користування чужими грішми встановлюється і нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу.

Встановлено, що станом на 01.12.2020 року заборгованість ОСОБА_2 за договором позики становить 13 500 грн., враховуючи визначений договором розмір відсотків - 7% щомісячна плата за користування коштами, розмір заборгованості за час просточення виконання зобов`язань (з січня 2016 року по грудень 2020 року) складає 55 755 грн. Наданий позивачем розрахунок відповідачем не спростовано.

Належних та допустимих доказів виконання зобов`язань за розпискою від 16 січня 2016 року відповідачем не надано, тому суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про неможливість встановлення розміру заборгованості за відсотками.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про обгрунтованість доводів апеляційної скарги, скасування рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 09 червня 2021 року в частині відмови у стягненні відсотків за борговою розпискою від 16.01.2016 року з ухваленням в цій частині нового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення відсотків необхідно задовольнити, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відсотки за борговою розпискою від 16.01.2016 року у розмірі 55 755 грн. В іншій частині рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 09 червня 2021 року, в частині відмови у стягненні відсотків за борговою розпискою від 16.01.2016 року скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення відсотків - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відсотки за борговою розпискою від 16.01.2016 року у розмірі 55 755 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15.11.2021.

Головуючий Т.В. Одринська

Судді О.О. Панченко

В.П. Пікуль