Справа № 552/4022/20
Провадження № 2/545/174/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2021 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Путрі О.Г.,

при секретарі Кузуб Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, пені та трьох відсотків річних, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 150 євро, пені в розмірі 7916,93 грн. та трьох відсотків річних в розмірі 13,50 євро. В обґрунтування позовних вимог вказав, що відповідно до розписки від 06 березня 2017 року між ним та відповідачкою, яка змінила прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_3 , був укладений договір позики, за яким остання отримала у борг 150 євро з кінцевим терміном повернення серпень 2017 року. За умовами угоди, у разі якщо борг вчасно повернуто не буде, відповідач повинна сплатити йому пеню в розмірі 0,5 % за кожен день прострочення. Оскільки відповідач свої боргові зобов`язання до цього часу не виконала , звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою судді від 06.10.2020 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

Від представника відповідача - адвоката Григоренко К.І. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому остання проти задоволення позову заперечувала. Вказала, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження укладення договору позики між ним та відповідачем. Крім того, вказала, що відповідач борг повернула позивачу в 2018 році п`ятьма електронними переказами на рахунок позивача в АТ КБ « ПриватБанк » в загальному розмірі 555 євро, про що маються роздруківки виписок по рахунках. Також вказала, що 3% річних не можуть бути стягнуті з відповідача в іноземній валюті та не визнала позовні вимоги в частині стягнення пені, яка має штрафний характер з тих підстав , що не визнає заборгованості за основним зобов`язанням та вона значно перевищує розмір основного зобов`язання.

В додаткових поясненнях, направлених на адресу суду представником відповідача, зазначила, що грошові кошти в розмірі 555 євро п`ятьма платежам шляхом електронних грошових переказів були надіслані позивачу саме в рахунок

погашення заборгованості за договором позики, а не як допомога на утримання дитини, як стверджує позивач, в задоволенні позову прохала відмовити.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги зменшив, прохав стягнути з відповідача 150 євро в рахунок повернення боргу та 3 % річних згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 13,50 євро і судові витрати. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені згідно боргової розписки не підтримав та прохав залишити без розгляду у зв`язку з укладенням між сторонами угоди від 20.08.2019 року. Уточнені позовні вимоги позивач та його представник ОСОБА_4 підтримали та прохали їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала з підстав , наведених у відзиві та додаткових поясненнях.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до розписки від 06 березня 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено письмовий договір позики, за умовами якого відповідач отримала від позивача у борг 150 євро з кінцевим терміном повернення - серпень 2017 року, та в разі неповернення коштів у визначений строк , зобов`язалася сплатити пеню в розмірі 0,5 % за кожен день прострочення, про що надала відповідну розписку ( а.с. 9 ).

Відповідач по справі змінила прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_3 » ( а.с. 12,13 ).

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Зокрема, у розписці повинно бути зазначено, що грошові кошти передаються саме в якості позики з обов`язком наступного повернення.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Доводи представника відповідача про те, що борг позивачеві відповідачем повернуто в повному обсязі, шляхом електронного переказу коштів відповідно до

долученої роздруківки виписки по рахунку від 16.07.2018року в розмірі 110 євро, 15.08.2018 року в розмірі 110 євро, 14.09.2018 року в розмірі 115 євро, 16.10.2018 року в розмірі 110 євро та 16.11.2018 року в розмірі 110 євро ( а.с.54-63) , не знайшли свого підтвердження та є неспроможними. Так, згідно досліджених в судовому засіданні матеріалів цивільної справи № 545/505/19 ( провадження № 2/545/470/19 ) по спору між цими ж сторонами про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів вбачається, що ці самі виписки про грошові перекази 16.07.2018року в розмірі 110 євро, 15.08.2018 року в розмірі 110 євро, 14.09.2018 року в розмірі 115 євро, 16.10.2018 року в розмірі 110 євро та 16.11.2018 року в розмірі 110 євро були долучені відповідачем до матеріалів справи в підтвердження того факту, що вона здійснює грошові перекази ОСОБА_1 на утримання їх неповнолітнього сина.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові ВП ВС від 16.01.2019 року по справі № 464/3790/16-ц, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки позивачу відповідачем грошові кошти за укладеним договором позики не повернуто, тому необхідно стягнути з відповідача на користь позивача несплачений борг в розмірі 150 євро .

Крім того , згідно ст.625 ЦК України , боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 року по справі № 6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції.

З урахуванням належного тлумачення ч. 2 ст. 625 ЦК України ( постанова Великої Палати Верховного суду від 16.01.2019 року по справі № 373/2054/16-ц ) 3 % річних розраховуються з боргу в розмірі 150 євро, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Розрахунок 3 % річних від простроченої суми здійснюється наступним чином:

відсоткова ставка розраховується так : 3,0% / 365 днів ( рік ) = 0,0082 % за день.

Тому маємо : 150 євро ( сума боргу) х 0,0082 % х 1095 ( днів прострочення з 01.09.2017 року по 31.08.2020 р. ) = 13,50 євро.

Отже стягненню підлягають 3 % річних в розмірі 13,50 євро.

Позовні вимоги щодо стягнення пені не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до укладеної 20.08.2019 року угоди між сторонами ( а.с.42) , позивач погодився не стягувати з відповідача пеню та штрафи за договором позики від 06.03.2017 року та в ході розгляду справи, уточнивши позовні вимоги, не наполягав на стягненні пені.

Таким чином, аналіз змісту вищезазначених норм права та встановлених судом фактів свідчить про те, що загальна сума заборгованості за укладеним між сторонами договором позики від 06 березня 2017 року з урахуванням основного боргу та 3 % річних становить 163,50 євро ( 150 євро + 13,50 євро = 163,50 євро ) та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі часткового задоволення позову покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За результатами розгляду справи позов задоволено на 42 % (5583,33грн. х100/13412,84 грн. = 42 % ).

Витрати на професійну правничу допомогу підлягають компенсації з наступних підстав.

Згідно 133 ЦПК України до судових витрат належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, надану адвокатом, регламентовано ст. 137 ЦПК.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої

допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати на професійну правничу допомогу покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. (ч. 2 ст. 141 ЦПК). При цьому суд зобов`язаний врахувати: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК).

В матеріалах справи мається підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 5500 грн. ( а.с. 18, 94,95), тому вони підлягають частковому стягнення з відповідача, пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 2310 грн.( 5500 грн. х42%/100 % = 2310 грн.).

Крім того , відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 353,14 грн.( 840,80 грн. х42%/100% = 353,14 грн. ).

Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати в загальному розмірі 2663,14 грн.

Керуючись ст.ст. 12,13,81,137,141,259,263-265,352 ЦПК України , суд, -

ВИРІШИВ:

Цивільний позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( місце проживання : АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце реєстрації : АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості за договором позики, пені та трьох відсотків річних - задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 150 євро та 3 відсотки річних в розмірі 13,50 євро, а всього - 163,50 євро ( сто шістдесят три євро 50 євроцентів ).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 2663,14 грн. ( дві тисячі шістсот шістдесят три гривні 14 коп. )

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його оголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О. Г. Путря