Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

19 січня 2021 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Морозова В.В.

при секретарі Швидкій І.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що 19 грудня 2016 року між ним та ОСОБА_2 (відповідачем по справі) - укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого, він передав, а відповідач отримав 8500,00 гривень, які зобов`язувався повернути до 01.02.2017 року. У разі прострочення повернення грошей відповідач повинен був виплачувати додатково 200 грн. за кожен день.

На підтвердження укладення договору та дійсного виконання зобов`язання між ними, відповідачем особисто було складено документ про отримання коштів та обов`язок їх повернути з обумовленою датою.

В строк до 01.02.2017 року відповідач позичені гроші не повернув. Однак через те, що відповідач був йому винен кошти, останній неодноразово звертався до нього з проханням відстрочити своє зобов`язання. На борговому документі ОСОБА_2 особисто вказував про збільшення свого зобов`язання починаючи з 16.03.2017 року і по 09.12.2017 року з нарахуванням коштів за прострочення свого зобов`язання, які просив перенести аби останній мав можливість їй повернути.

Фактично строк виконання зобов`язання почав спливати з 09.12.2017 року коли останній вказав про існуючий борг та триваюче зобов`язання з відтермінованим строком його виконання.

Після настання дати розрахунку позивач почав звертатися до відповідача з вимогами повернути йому борг, адже ОСОБА_2 не виконав взяті на себе зобов`язання і з боргом не розрахувався. На ці кошти позивач розраховував після закінчення терміну договору та вважав, що може ними розпоряджатися за цільовим призначенням у власних цілях.

Відповідач почав ігнорувати його прохання, ніяких більше переговорів між ними не відбувалося, тому позивач зрозумів, що повертати кошти останній не має наміру, почав ухилятися від розмов, на повідомлення не відповідав. Його поведінка і свідчить про добросовісне виконання взятого на себе зобов`язання, тому він прийняв рішення про звернення до суду за захистом власних прав.

Факт отримання коштів відповідачем не спростовано, за його підписом останній фактично отримав кошти, ухиляється від їх повернення, тому він вважає дії відповідача недобросовісними та такими, що свідчать про уникнення від обов`язку повертати йому кошти.

Таким чином, загальна сума боргу складається:

Із - 8500,00 гривень та 727,97 грн. ( 3 % річних ).

Отже, 3 % річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 8500,00 грн., помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 09.12.2017 року до дня подання позову до суду (16.10.2020 року). У випадку затягування судового розгляду з вини відповідача вказана сума буде перерахована на суму збільшення.

Тобто, 8500,00 * 3% *1042 днів прострочення:100 %:365 =727,97 коп.

|Також за умовами договору позики у разі неповернення позики в строк позичальник, тобто відповідач повинен сплатити пеню позикодавцю в розмірі 200 гривень за кожен день прострочення. Тобто розмір договірної штрафної санкції обраховано у грошовому еквіваленті за кожну добу прострочення, що за визначенням статті 549 ЦК відповідає поняттю «пеня».

В даному випадку розрахунок пені потрібно проводити наступним чином, а саме датою повернення позики є 09.12.2017 року (узгоджена дата повернення позики між сторонами написана власноручно ОСОБА_2 ), днем подання позову є 16.10.2020 року, тобто відповідач допустив прострочення 1042 дні з дати закінчення терміну дії договору. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Тобто, розмір пені становить: 200 гривень * 365 днів прострочення (в межах строку позовної давності) -- 73 000,00 гривень - відповідний розмір пені.

Оскільки всі його прохання в телефонному режимі залишилися не виконаними, позивач вимушений звернутися до суду з проханням стягнути дані кошти з відповідача у примусовому порядку, оскільки останній відмовляється їх повертати.

У зв`язку із вищевикладеним, просить суд, стягнути з відповідача на його користь грошові кошти як заборгованість за умовами позики в розмірі 82 227, 97 грн., що становлять 8500,00 грн. основного боргу, 727,97 грн. - 3 % річних та пені в розмірі 73 000,00 грн. Судові витрати стягнути з відповідача.

У судове засідання позивач та його представник не з`явились, представник позивача подала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання був належним чином повідомлений, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення про вручення, причини неявки суд не повідомив.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

На підтвердження позовних вимог позивачем суду надано копію розписки, яка містить такий текст: "Я ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 вісім пьятсот гривинь, зобовьязуюсь повернути до 01.02.2017 р. Один день просрочки двісті гривень." Далі документ містить прізвище та ініціали ОСОБА_2 , дату - 19.12.2016 р. Підпис біля прізвища відсутній. Далі текст документу містить незрозумілі записи: " 16.03.2017 (просив до 15.04.2017 і тоді 9,0 тис. грн. та 20.03.2017 (сказав що сьогодні 1,5 та винесе 9,5 тис.)". Далі по тексту незрозумілі дати та розрахунки.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного Кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частини 1-2 ст. 625 ЦК України передбачають, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Щодо самої суті договору позики суд зазначає, що Верховний суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 08.06.2016 ухвалив постанову у справі №6-1103цс16, предметом якої був спір стягнення боргу за договорами позики і зробив правовий висновок про те, що відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Верховний суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 13.12.2017 ухвалив постанову у справі №6-996цс17, предметом якої був спір стягнення боргу за договорами позики і зробив правовий висновок про те, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Аналогічний висновок міститься і у постанові Верховного Суду у справі № 464/3790/16-ц від 16.01.2019.

Верховний Суд України у справі №6-1967цс15 від 11.11.2015, предметом якої було стягнення боргу за договором позики, дійшов висновку, що договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду справа № 162/1030/17 від 03.06.2019.

Однак, відповідно до правової позиції, Верховного Суду України у справі № 524/4946/16-ц від 08.07.2019 частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6, 7 с. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд зазначає, що оригінал розписки позивачем до суду так і не надано, а з копії розписки не вбачається, що вказаний документ є договором позики, який укладено саме між позивачем та відповідачем оскільки відсутні ідентифікуючі осіб ознаки (реквізити документів, що посвідчують особу, дата народження, місце народження), документ містить виправлення, а саме у даті повернення коштів, документ не підписано позичальником, з документу неможливо встановити суму коштів, яка надавалася у борг, а також штрафні санкції за неповернення коштів у визначений строк. А отже, документ не відповідає критеріям, що давали б змогу визначити його як договір позики, а тому суд прийшов до висновку, що відповідач не може вважатися таким, що порушив свої зобов`язання, щодо повернення суми позики, а тому позивач не набуває права вимоги від відповідача сплати суми боргу.

За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 11, 526, 530, 546, 549, 611, 625, 626, 627, 628, 1046,1047,1049,1050 ЦК

вирішив:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Ознайомитись з повним текстом судового рішення, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його складення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: В. В. Морозов