Справа № 461/9940/19 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/811/652/21 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
№ 22-ц/811/653/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Шандри М.М.

суддів Левика Я.А., Цяцяка Р.П.

розглянувши у спрощеному провадженні без повідомлення учасників справи в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 23 листопада 2020 року та на додаткове рішення Галицького районного суду м.Львова від 08 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 , як з винної в дорожньо-транспортній пригоді особи, майнову шкоду в розмірі 10395,20 грн, 8028 грн моральної шкоди та судові витрати.

В обґрунтування заявленого позову покликався на те, що постановою Галицького районного суду м.Львова від 25 січня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні ДТП, що сталась 08 січня 2019 року у місті Львові на перехресті вулиць Зарицьких-Грецька за участю транспортних засобів марки «VOLVO XC 60» під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «SUZUKI SWIFT» під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень, зазначених в схемі ДТП на загальну суму збитків в розмірі 26600,00 грн. Крім матеріальних збитків, позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у негативних наслідках ДТП, як безпосередньо під час вчинення адміністративного правопорушення, так і після нього. Відповідно до листа Страхової Компанії «Уніка» №285153 від 23 січня 2019 року, який надійшов на адресу позивача, останнього було повідомлено, що розмір страхового відшкодування складає 16204,80 грн. А відтак просив стягнути в його користь різницю між страховим відшкодуванням і повним відшкодуванням у розмірі 10395,20 грн.

Оскаржуваним Галицького районного суду м.Львова від 23 листопада 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судові витрати залишено за позивачем.

Додатковим рішенням Галицького районного суду м.Львова від 08 грудня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн.

Рішення і додаткове рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 .

Мотивує тим, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам законодавства, матеріалам справи та фактичним обставинам, прийняте з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Зазначає, що судом не враховано, що хоча він і отримав страхове відшкодування, проте воно не покрило завданих йому збитків, тому він звернувся з даним позовом на підставі ст. 1194 ЦК України, тобто просив стягнути різницю між фактичною сумою шкоди і страховою виплатою пов`язаною з ДТП, яка складає 10395,20 грн. Відтак апелянт не вбачає підстав для відмови у задоволенні позову. Додатково звертає увагу суду, що ремонт його пошкодженого транспортного засобу проведено дуже ощадно.

Зазначає, що суд не врахував глибини його моральних страждань, заподіяних ДТП, адже він є потерпілим, внаслідок протиправних дій відповідача.

Також апелянт стверджує, що розмір витрат на правничу допомогу, який суд стягнув, не тільки не відповідає вимогам та критеріям, передбаченим ст. 137 ЦПК України, а й не доведені належними та допустимими доказами.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду м.Львова від 23 листопада 2020 року та ухвалити нове, яким його позов задовольнити повністю, а також скасувати додаткове рішення Галицького районного суду м.Львова від 08 грудня 2020 року відмовивши у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

30.04.2021 надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу.

Відповідач не погоджується з доводами позивача та вважає їх необґрунтованими.

Зазначає, що позивач добровільно і письмово заявив про відсутність претензій до відповідача, підписавши Акт узгодження розміру страхового відшкодування.

Суд вірно вказав, що у страховому Акті №00285153 вартість складових з урахуванням зносу визначена в сумі 6 802 грн, в той час як у Наряді-замовленні №000039955 ПП «ГалантАвто» підсумок усіх матеріалів, які повинен сплатити замовник, становить 11 653,30. Таким чином, різниця між витратами, які поніс позивач згідно рахунку та сумою, яку він отримав від страховика, навіть з урахуванням зносу, не відповідає сумі позову в частині матеріальних збитків.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявленої матеріальної шкоди у розмірі 10395,20 грн та заподіяння моральної шкоди.

Просить рішення Галицького районного суду м.Львова від 23 листопада 2020 року та додаткове Галицького районного суду м.Львова від 08 грудня 2020 року залишити в силі, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

Судом встановлено, що 08 січня 2019 року у м.Львові на перехресті вулиць Зарицьких-Грецька водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «VOLVO XC 60» д.н.з. НОМЕР_1 , перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, і не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «SUZUKI SWIFT» д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 . Обидва автомобілі отримали технічні пошкодження.

Згідно ремонтної калькуляції №00285153 від 11.01.2019 загальна вартість відновлювального ремонту визначеного на підставі розрахунку аварійного комісара становить 32078,41 грн.

16 січня 2019 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» та ОСОБА_1 погодили та визнали Акт узгодження розміру страхового відшкодування (Угода про відшкодування матеріальної шкоди) №00285153, відповідно до якого:

- в п.2 сторони погодили та визнають, що розмір страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку, визначеного у п.1 цього Акту становить 16204,80 грн.;

- в п.4 заявник ( ОСОБА_1 ) визнає, що вказана в Акті сума страхового відшкодування є остаточною, та підтверджує той факт, що по вказаному страховому випадку у жодному разі, навіть якщо під час проведення ремонтних робіт будуть виявлення додаткові ушкодження, котрі не враховані у виплаті страхового відшкодування, будь-яких майнових чи немайнових вимог до Страховика та/або особи винної у вчиненні ДТП мати не буде.

Таким чином, позивач добровільно узгодив розмір страхового відшкодування.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою - 16 204,80 грн, що не пов`язано з жодними додатковими ушкодженнями.

Згідно зі ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному.

Згідно наряду-замовлення № від 30.03.2019 виданого ПП «ГалантАвто» вартість ремонту автомобіля позивача становила 26 600 грн.

З урахуванням встановлених обставин справи, колегія суддів вважає, що висновок суду про відсутність правових підстав для відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди, що становить 26 600 грн, і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика 16 204,80 грн, завданої внаслідок ДТП, безпосередньо винною особою, не ґрунтується на вимогах закону та не відповідає фактичним обставинам справи, а тому позов в цій частині підлягає до задоволення.

Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, колегія суддів виходить із такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12 та 81 ЦПК України.

Ураховуючи вищевикладене, зважаючи на засади розумності, виваженості та справедливості, та обставини, за яких було спричинено моральну шкоду позивачу ОСОБА_1 у зв`язку із пошкодженням його майна, колегія суддів, вважає достатнім та обґрунтованим стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 2000 грн.

Відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядм справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача.

Таким чином, у зв`язку з задоволенням позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення майнової шкоди, та частковим задоволенням позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди відсутні правові підстави для задоволення заяви відповідача про компенсацію понесених позивачем ним судових витрат.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанцій ухвалив рішення із порушенням норм процесуального права, не встановив фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 23 листопада 2020 року та додаткове рішення Галицького районного суду м.Львова від 08 грудня 2020 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП та стягнення моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 10395,20 грн та моральну шкоди в розмірі 2000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 11 серпня 2021 року.

Головуючий

Судді