Провадження номер 2-о/741/4/21
Єдиний унікальний номер 741/1409/20
РІШЕННЯ

іменем України

16 січня 2021 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Крупини А.О.,

з участю секретаря Качан О.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Носівська об`єднана територіальна громада в особі Носівської міської ради Чернігівської області, про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року представник заявника адвокат Яцун Володимир Михайлович від імені та в інтересах заявника ОСОБА_1 звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області із цією заявою. Свої вимоги представник заявника мотивував тим, що 11 грудня 1969 року мати заявника ОСОБА_3 уклала шлюб із ОСОБА_4 . На початку 2000 років заявник переїхала проживати до матері з вітчимом у будинок за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки мати поламала ногу і потребувала постійного догляду. Заявник допомагала вітчиму ОСОБА_4 доглядати за матір`ю, вони разом вели спільне господарство.

ІНФОРМАЦІЯ_1 мати заявника ОСОБА_5 померла. Після її смерті заявник так і залишилась проживати з вітчимом ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 , адже він також мав поважний вік та потребував постійного стороннього догляду. ОСОБА_4 своїх дітей не мав, він вважав заявника рідною донькою, а заявник вважала його батьком, вони продовжували вже вдвох вести спільне господарство, мали один бюджет, разом сплачували за комунальні послуги. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. Після його смерті залишилися спадщина, яка складається із земельних ділянок площею 2,29 га та площею 0,25 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території колишньої Червонопартизанської сільської ради, на тепер - Носівської міської ради Чернігівської області. За життя ОСОБА_4 склав заповіт, яким заповів заявникові належну йому частину житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 . На момент смерті ОСОБА_4 заявник більше п`яти років проживала з ним однією сім`єю, вони були пов`язані з ним спільним побутом та господарством, мали взаємні права та обов`язки, після смерті заявник здійснювала поховання ОСОБА_4 , і тому відповідно до ст. 1264 ЦК України вона належить до спадкоємців четвертої черги за законом. Інші спадкоємці, які б претендували на спадщину, відсутні. Заявник звернулася до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, які належали ОСОБА_4 , однак заявникові було відмовлено, оскільки відсутні документи, які б підтверджували факт родинних (спадкових) відносин заявника з померлим. Заявник позбавлена можливості в іншому порядку, крім судового, встановити вищевказаний факт, а тому представник заявника просив судовим рішенням встановити факт проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_4 однією сім`єю, починаючи з 2000 року і до часу відкриття спадщини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У судовому засіданні заявник підтримала свої вимоги з мотивів, викладених у заяві, просила їх задовольнити, пояснила, що у 2000 році її мати ОСОБА_5 зламала ногу, у зв`язку з тим, що мала поважний вік, не могла сама себе обходити, тому заявник, як того вимагає обов`язок дочки, залишила свій дім та перейшла проживати до будинку матері та вітчима ОСОБА_4 , щоб доглядати за ними. Проживала з ними, вела з ними спільне господарство, готувала їсти, прала. Заявник похоронила матір у 2005 році, але зосталася проживати з вітчимом до самої його смерті.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_2 підтримав заяву, просив її задовольнити.

Представник заінтересованої особи Носівської ОТГ в особі Носівської міської ради Чернігівської області в судове засідання не з`явилася. Представник відповідача направила до суду заяву, у якій просила справу розглянути без участі представника міської ради, не заперечувала проти задоволення заяви, просила винести рішення на розсуд суду відповідно до вимог чинного законодавства.

Вислухавши пояснення заявника та її представника, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок.

Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Перелік фактів, що мають юридичне значення, які можуть бути встановлені судом визначено в ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України.

Нормою частини другої ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснено у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 70 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а. с. 6). До дня своєї смерті ОСОБА_4 був зареєстрований та проживав по АДРЕСА_1 . На день смерті проживав та був зареєстрований один, що підтверджується копією довідки Носівської міської ради Чернігівської області № 7/1-18/900 від 21 вересня 2020 року (а. с. 7).

У судовому засіданні встановлено, що 11 грудня 1969 року ОСОБА_4 одружився з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після державної реєстрації шлюбу прізвище ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , що підтверджено копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 0 від 04 липня 2017 року (а. с. 5).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а. с. 4).

Заявник у справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є дочкою ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а. с. 11), копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 (а. с. 11) та копією вищевказаного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 0 від 04 липня 2017 року (а. с. 5). Отже, ОСОБА_1 є падчеркою ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_4 залишилися спадщина, яка складається із:

- земельної ділянки площею 2,29 га, кадастровий номер :02:002:1007, яка знаходиться на території Червонопартизанської сільської ради Носівського району Чернігівської області (на тепер - Носівської міської ради Чернігівської області), цільове призначення землі - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлому на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 059073, виданого 11 листопада 2004 року на підставі розпорядження Носівської РДА № 177 від 30 квітня 2004 року;

- земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :02:002:0208, яка знаходиться на території Червонопартизанської сільської ради Носівського району Чернігівської області (на тепер - Носівської міської ради Чернігівської області), цільове призначення землі - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлому на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 062800, виданого 11 листопада 2004 року на підставі розпорядження Носівської РДА № 177 від 30 квітня 2004 року.

У судовому засіданні встановлено, що за життя ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений 18 квітня 2005 року секретарем Червонопартизанської сільської ради Носівського району Чернігівської області Дубик С.М., яким належну йому частину житлового будинку по АДРЕСА_1 заповів ОСОБА_1 . Вищевказані земельні ділянки, які належали ОСОБА_4 , заповітом не охоплені. Це підтверджується копією відповідного заповіту (а. с. 10). Отже, спадкування земельних ділянок після смерті ОСОБА_4 здійснюється за законом.

У судовому засіданні встановлено, що спадкова справа до майна померлого ОСОБА_4 не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину (а. с. 26).

Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.

У той же час кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України).

Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1268 та частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 СК України, який набрав чинності 01 січня 2004 року, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Необхідною умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 10, 60 ЦПК України 2004 року, яким кореспондують положення статей 12, 81 чинного ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями свідків (стаття 57 ЦПК України 2004 року, якій кореспондують положення статі 76 ЦПК України).

Так, відповідно до копії паспорта ОСОБА_1 з 25 січня 1981 року зареєстрована в АДРЕСА_1 (а. с. 12-13). Відповідно до копії свідоцтва про одруження ОСОБА_1 з 06 травня 1969 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_7 (а. с. 11). Однак, заявник вказує, що в період з 2000 року по день смерті ОСОБА_4 , тобто по ІНФОРМАЦІЯ_2 , вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 та в цей період проживала по АДРЕСА_1 .

На підтвердження юридичного факту проживання заявника разом зі спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини заявник заявила клопотання про допит свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Так, допитаний у судовому засіданні як свідок ОСОБА_8 дав показання, що він є сусідом заявника, жителем с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області. Свідок дав показання, що ОСОБА_10 , коли була жива її мати, приблизно з 2000 року почала проживати разом з матір`ю та вітчимом по АДРЕСА_1 , та проживала разом з ними, поки була жива її мати ОСОБА_5 , доглядала їх, обробляла город, готувала їсти. Після смерті матері ОСОБА_1 доглядала ОСОБА_4 , готувала їжу, прала. ОСОБА_1 здійснювала поховання обох: і матері, і ОСОБА_4 .

У судовому засіданні допитана як свідок ОСОБА_9 дала показання, що вона є односельцем заявника. ОСОБА_1 орієнтовно в 2000 році почала проживати в будинку матері та вітчима ОСОБА_4 , розташованого в АДРЕСА_1 . Коли мати заявника померла, ОСОБА_1 продовжила більшу частину часу проживати разом з ОСОБА_4 до самої його смерті, доглядала його.

Також у судовому засіданні допитаний як свідок чоловік заявника ОСОБА_7 , який дав показання, що у 2000 році захворіла мати дружини ОСОБА_5 , і його дружина перейшла фактично на постійне місце проживання до будинку, де жили мати з вітчимом ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 проживала весь час у них, усе робила по господарству, а вдома всім господарством займалися він, свідок, та їх дочка. ОСОБА_1 до смерті вітчима жила за вищевказаною адресою, готувала там їсти, платила там за житлово-комунальні послуги, ночувала там. До них з дочкою приходила, щоб наварити їсти. Інколи це навіть призводило до сварок між подружжям. Повернулася жити додому після смерті ОСОБА_4 .

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши представлені докази, суд уважає, що самих показань свідків для встановлення вищевказаного факту недостатньо, ці показання повинні прийматися судом у сукупності з іншими письмовими доказами по справі та узгоджуватися з ними. Крім того, показання свідків різняться між собою, адже свідок ОСОБА_8 у своїх показаннях зазначив, що заявник проживала постійно з матір`ю та вітчимом ОСОБА_4 , поки була жива її мати, тобто 05 квітня 2005 року, а після цього тільки здійснювала догляд за ОСОБА_4 .

Також суд не вважає достатнім доказом проживання однією сім`єю заявника з ОСОБА_4 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини наявність у заявника оригіналів документів, доданих до позовної заяви.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю необхідні докази ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї, наявності взаємних прав та обов`язків, а показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного факту.

Суд уважає, що відсутність в матеріалах справи достатніх письмових доказів об`єктивно ставить під сумнів показання допитаних у судовому засіданні свідків, на які посилається заявник та представник заявника.

Адже, відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як зазначалось вище, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено в судовому засіданні, заявник ОСОБА_1 станом на 2000-2006 роки мала та має на тепер незмінне зареєстроване місце проживання у АДРЕСА_1 , з 06 травня 1969 року перебувала та перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 , тому суд вважає не доведеним той факт, що заявник ОСОБА_1 , починаючи з 2000 року й до часу відкриття спадщини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 за адресою місця реєстрації та постійного проживання останнього: АДРЕСА_1 .

Таким чином, на виконання вимог ст. 12 ЦПК України заявником та представником заявника не надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження підстав та обставин заяви.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли та продовжують існувати після набрання ним чинності.

Отже, у суду не має законних підстав для встановлення факту, який просить встановити заявник.

Ураховуючи наведене та керуючись ст. ст. 1216, 1218, 1258, 1264, 1268 ЦК України, ст. 3 СК України, ст. ст. 4, 10, 12, 60, 78, 89, 256, 259, 263, 264, 265, 273, 315, 354 ЦПК України суд

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 18 січня 2021 року.

Суддя А.О. Крупина