Справа № 265/7525/21
Провадження № 2/265/1641/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2021 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Адамової Т. С.,

за участю секретаря судового засідання Муратової Д.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Маріуполя Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи втратившею право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

27 вересня 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1 . В обґрунтування вимог зазначила, що квартира АДРЕСА_1 належить їй на праві приватної власності. Відповідачка ОСОБА_2 , колишня невістка, на даний час між нею та її сином шлюб розірвано. Відповідачка не проживає в вищевказаній квартирі, її речей в ній немає. Місце проживання відповідачки їй невідоме. Реєстрація відповідачки створює низку незручностей та перешкод, оскільки вона має оплачувати комунальні послуги за неї.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 28 вересня 2021 року відкрите спрощене провадження у справі та призначене судове засідання.

Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, просила позовні вимоги задовольнити.

Відповідачка, будучи двічі у встановленому порядку повідомлена про час і місце розгляду справи за місцем її реєстрації, у судове засідання не з`явилася. Відзиву та заяв від неї не надходило.

З урахуванням наведених обставин, суд вважає за можливе постановити рішення у відсутності сторін.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить позивачці ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 661, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Скалун Р.В. 14 квітня 2010 року (а.с. 5, 6, 7).

За інформацією Управління з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 22.07.2021 року, за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8).

Відповідно до акту, виданого ККП «КК «Східна» 22 липня 2021 року на предмет фактичного проживання у квартирі АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , 1975 року народження, зареєстрована у вказаній квартирі, але фактично не проживає в ній з 2019 року по теперішній час (а.с. 17).

Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сім`ї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання.

Позивачка у позовній заяві вказала, що відповідачка проживає за адресою реєстрації з 2019 року, що підтверджено відповідним актом житлової організації. В свою чергу, відповідачкою не надано заперечень щодо вказаних обставин.

Отже, враховуючи, що відповідачка не проживає більше року у квартирі АДРЕСА_1 , тобто понад встановлені законодавством строки відсутня за місцем реєстрації без поважних причин, суд вважає можливим постановити рішення про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, тим самим задовольнивши пред`явлений позов по суті.

Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд стягує з відповідачки на користь позивачки понесені нею та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у сумі 908 гривень.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи втратившею право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору у розмірі 908 гривень.

Рішення суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Орджонікідзевський районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Адамова Т.С.