Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.01.2021 Справа №607/17467/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді - Сливки Л.М.

за участі секретаря судового засідання - Хамелко О.Ю.,

заявника - ОСОБА_1 та його представника - адвоката Рибачка Анатолія Михайловича, представника заінтересованої особи - Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області - Дядишин Лілії Володимирівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області про встановлення факту постійного проживання на території України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, зазначивши заінтересованою особою Тернопільський міський відділ Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області, у якій просить встановити факт його постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року. В обґрунтування поданої заяви покликається на те, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Тернополі, та проживав разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . У 1978 році отримав паспорт громадянина СРСР. Із 1982 року по 1984 рік проходив військову службу у Псковській області Російської Федерації, після проходження якої повернувся на постійне місце проживання у м. Тернопіль. Починаючи з 1984 року постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 разом із матір`ю ОСОБА_2 та братом ОСОБА_3 . Після повернення із строкової військової служби він не мав постійного місця роботи, та, у зв`язку із відмовою матері надати згоду на реєстрацію його місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , був позбавлений можливості обміняти у 1991 році паспорт громадянина СРСР на паспорт громадянина України. На його звернення Тернопільським міським відділом УДМС України в Тернопільській області, йому було відмовлено у видачі паспорта громадянина України, оскільки його особу підтверджено, однак, не встановлено належність до громадянства України, у зв`язку із чим рекомендовано звернутися до суду. Заявник вказує, що встановлення факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року необхідне йому для отримання паспорта громадянина України, з метою користування правами громадянина України, які визначені чинним законодавством. Посилаючись на наведені обставини просив заяву задовольнити.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2020 року відкрите провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами окремого провадження.

18 листопада 2018 року, за клопотанням Тернопільського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області, судом замінено заінтересовану особу, залучивши до участі у розгляді справи в якості заінтересованої особи Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області, про що постановлено ухвалу суду, занесену до протоколу судового засідання (а.с.39)

Від заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області надійшли до суду письмові заперечення проти заяви, згідно яких просять відмовити у задоволенні заявлених вимог, покликаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. В обґрунтування своїх доводів вказують на те, що за результатами перевірки Тернопільським МВ УДМС України в Тернопільській області встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 06 вересня 1978 року Тернопільським МВВС було видано паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 . Відтак, за результатами перевірки особу заявника було встановлено, однак, не встановлено належність до громадянства України. Крім цього, вказують, що заявником не надано жодних доказів на підтвердження викладених у заяві обставин, зокрема щодо отримання ним паспорта громадянина СРСР, проходження військової служби у Псковській області РФСР, повернення після служби на постійне місце проживання у м. Тернопіль. Крім цього на підставу своїх заперечень вказують, що заявником не вказано за яких обставин ним було втрачено паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, не зазначено про місце роботи після повернення із військової служби, чи реєстрував шлюб на території України. Згідно даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян, відсутні актові записи про реєстрацію шлюбу ОСОБА_1 та наявність у нього дітей. Покликаючись на те, що факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на території України станом на 24 серпня 1991 року не підтверджено жодним доказом, просили відмовити у задоволенні заяви.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_3 та його представник - адвокат Рибачок А.М. заяву підтримали та просили задовольнити, з підстав, викладених у ній.

Представник заінтересованої особи Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області - Дядишин Л.В. у судовому засіданні вказала, що при задоволенні заяви покладається на думку суду.

Судом установлено:

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 19 вересня 1961 року Тернопільським міськбюро ЗАГС, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Тернополі, про що складено актовий запис №761 Тернопільським міськбюро ЗАГС.

Батьками заявника у вказаному свідоцтві про народження зазначені: ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Також, як убачається із Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №5, сформованого 06 листопада 2020 року ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Тернопіль, про що складено актовий запис №761; документом, що підтверджує факт народження є довідка пологового будинку від 27 серпня 1961 року; батьками ОСОБА_1 є: ОСОБА_4 , 1932 року народження, українець, місце проживання якого - АДРЕСА_2 та ОСОБА_2 , 1938 року народження, українка, місце проживання якої - АДРЕСА_2 .

Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану №4, сформованого 06 листопада 2020 року у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян інформація щодо актового запису про шлюб ОСОБА_1 відсутня.

Як слідує із Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану №2, сформованого 06 листопада 2020 року у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян інформація щодо актового запису про народження дітей у ОСОБА_1 .

Згідно довідки №3157 виданої 25 вересня 2019 року Дочірнім підприємством «Дружба сервіс-житло 2» Приватного підприємства «Дружба сервіс-житло 1» ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 06 вересня 1978 року по 03 вересня 1980 року.

Крім цього, на заяву ОСОБА_3 про оформлення паспорта громадянина України замість втраченого паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, 20 лютого 2020 року начальником Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області направлено ОСОБА_3 повідомлення про відмову в оформленні та видачі паспорта громадянина України за №6110-547/611001-20, яким відмовлено ОСОБА_1 в оформленні паспорта громадянина України.

Також, у вказаному повідомленні зазначено, що за результатами перевірки встановлено, що ОСОБА_1 06 вересня 1978 року Тернопільським МВВС видано паспорт громадянина колишнього СРСР взірця 1974 року серії НОМЕР_1 , отже особу підтверджено, однак не встановлено належність до громадянства України.

Відтак, підставами для відмови в оформленні паспорта громадянина України є відсутність встановлення належності до громадянства України, при цьому, за результатами перевірки тотожність особи підтверджено.

Таким чином, судом установлено, що заявник ОСОБА_3 , не має можливості отримати паспорт громадянина України, оскільки не може підтвердити належність до громадянства України, так як не має документів підтверджуючих його реєстрацію на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Згідно ч. 1, п. 5. ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно із ст. 315 Цивільного процесуального кодексі України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про громадянство» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України Про громадянство України (13 листопада 1991 року проживали в Україні і не були громадянами інших держав, також є громадянами України.

Статтею 6 Закону визначено, що громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України», особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Указом Президента України № 215 від 27 березня 2001 року, в редакції Указу Президента України № 588/2006 від 27 червня 2006 року, затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі Порядок).

Відповідно із п. 7 Порядку встановлення належності до громадянства України стосується: громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті "а" цього пункту; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України.

Згідно пункту 8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 25 Порядку визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону,) подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Відтак, юридичне значення має факт постійного проживання на території України на момент проголошенні незалежності України - 24.08.1991 року або на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» - 13.11.1991 року.

У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Встановлення факту постійного проживання ОСОБА_3 на території України станом на 24 серпня 1991 року необхідно заявнику для отримання паспорта громадянина України.

Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Суд критично сприймає доводи представника заінтересованої особи - Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області викладені у письмових поясненнях стосовно того, що відсутність актового запису про реєстрацію шлюбу заявника та що відсутність актового запису про народження у заявника дітей ставить під сумнів той факт, що заявник постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Так, у судовому засіданні заявник ОСОБА_3 підтвердив, що ніколи не перебував у зареєстрованому шлюбі та дітей немає.

При цьому, суд наголошує, що відсутність актового запису про шлюб заявника та відсутність у заявника дітей не спростовує факт проживання заявника на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Викладені заявником у заяві про встановлення факту обставини знайшли своє підтвердження допитаними у судовому засіданні свідками.

Зокрема свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні вказала, що знайома із заявником ОСОБА_1 понад 50 років, оскільки з дитинства вони проживали в одному під`їзді в будинку АДРЕСА_3 , вона п у квартирі АДРЕСА_4 , а заявник - у квартирі АДРЕСА_5 . Мати заявника померла півтора роки назад. У 1991 році ОСОБА_3 проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що є рідним братом заявника ОСОБА_1 , та категорично стверджує, що станом на 1991 рік його брат ОСОБА_6 проживав разом із ним та їх матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . На даний час заявник проживає за адресою: АДРЕСА_6 . Їх матір померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні вказав, що проживає у будинку, в якому жив заявник по АДРЕСА_3 з 1964 року. Вчився із ОСОБА_1 в одній школі. Стверджує, що на момент проголошення Незалежності України заявник ОСОБА_3 проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення учасників справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для встановлення факту постійного проживання заявника ОСОБА_1 на території України за станом на 24 серпня 1991 року, оскільки даний факт є доведеним наявними в матеріалах справи доказами та підтверджений показаннями свідків.

На підставі викладеного та керуючись статтями 10, 60, 212, 213, 215, 256, 259, 294, п.1 ч.1 ст. 315, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області про встановлення факту постійного проживання на території України - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 25 січня 2021 року.

Реквізити учасників справи:

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця проживання - АДРЕСА_6 .

Заінтересована особа - Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області, адреса місцезнаходження - бульвар Т.Шевченка, 10, м. Тернопіль, 46001.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка