ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/390/21 Справа № 199/9658/19 Суддя у 1-й інстанції - Подорець О. Б. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л.., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2020 року по справі за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди та збитків у вигляді упущеної вигоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2019 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди та збитків у вигляді упущеної вигоди.

Позов мотивований тим, що відповідно до трудового договору між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 від 05 травня 2012 року відповідач працював у ФОП водієм та 11 липня 2019 року близько 14:15 години при перетині кордону Республіки Білорусь в Латвію через РПТО «Бігосово-1» Вітебської митниці, водій ОСОБА_1 , керуючи вантажним автомобілем ФОП ОСОБА_3 марки «DAF», д/н НОМЕР_1 з напівпричепом марки «KRONE» д/н НОМЕР_2 , здійснив переміщення немаркованих цигарок кількістю 20400 штук. 20 серпня 2019 року постановою Октябрського районного суду міста Вітебська республіки Білорусь ОСОБА_1 визнано винним за ч. 1 ст. 12.27, ч. 2 ст. 14.1 КпАП Республіки Білорусь та призначено адміністративне стягнення у вигляді 765 рублів з конфіскацією цигарок в кількості 1020 пачок та без конфіскації транспортного засобу - напівпричепу марки «KRONE SDP 27» д/н НОМЕР_2 , використаного для переміщення схованих товарів. Таким чином, протиправні дії водія ОСОБА_1 призвели до того, що ФОП ОСОБА_3 вимушено сплатив: послуги зі зберігання майна в розмірі 10385,29 грн.; витрати пов`язані з транспортуванням напівпричепу з республіки Білорусь до міста Дніпра, а саме: витрати на пальне, страхування, послуги готелю, адміністративні сплати на кордоні, послуги водія, що становлять 21441,96 грн., а загалом 31827,25 грь.матеріальної шкоди.

Також, позивач вважає, що у зв`язку з протиправними діями ОСОБА_1 за період з 11 липня 2019 по 09 жовтня 2019 року ФОП ОСОБА_3 було позбавлено права користуватися належним йому майном, транспортним засобом, що зупинило його господарську діяльність та він потерпів збитків у розмірі 197098,20 грн. у вигляді неодержаного прибутку, на який він мав право розраховувати у разі безперебійного користування своїм майном, яке було вилучено.

За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 31827,25 грн. та збитки у вигляді упущеної вигоди в розмірі 197098,20 грн., а всього 228925,45 грн., а також судові витрати по справі.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2020 року позов задоволено та ухвалено стягнути із ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 31827 грн. 25 коп. та збитки у вигляді упущеної вигоди в розмірі 197098 грн. 20 коп, а всього 228 925 грн. 45 коп.; вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем доведено факт завдання матеріальної шкоди та збитків у вигляді упущеної вигоди саме з вини відповідача, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, а відповідачем відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України цей факт не спростовано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, справу передати на розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суддів, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що відповідно до трудового договору між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 від 05 травня 2012 року відповідач працював у ФОП водієм. 29 липня 2019 ОСОБА_1 звільнено з посади водія на підставі п. 1 ст. 36 КЗПП України (а.с.17-20).

ФОП ОСОБА_3 , згідно Витягу з ЄДРЮО, здійснює підприємницьку діяльність у сфері: 49.41 вантажний автомобільний транспорт та 52.59 інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (а.с.8).

Постановою Октябрського районного суду міста Вітебська від 20 серпня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним за ч. 1 ст. 12.27, ч. 2 ст. 14.1 КпАП Республіки Білорусь та призначено адміністративне стягнення у вигляді 765 рублів з конфіскацією цигарок в кількості 1020 пачок та без конфіскації транспортного засобу - напівпричепу марки «KRONE SDP 27» д/н НОМЕР_2 , використаного для переміщення схованих товарів. В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчинені адміністративних правопорушень за ч. 1 ст. 12.27, ч. 2 ст. 14.1 КпАП Республіки Білорусь визнав. Постановою суду вирішено транспортний засіб - напівпричеп марки «KRONE SDP 27» д/н НОМЕР_2 , повернути власнику ФОП ОСОБА_3 (а.с.21-22)

Так, згідно до квитанції про сплату послуг зі зберігання майна від 09 жовтня 2019 року та розрахунку послуг зберігання від 09 жовтня 2019 року витрати ОСОБА_3 становлять за курсом НБУ на 09 жовтня 2019 року 10385,29 грн. (а.с.28).

Відповідно до рахунку фактури № 1110/19 від 11 жовтня 2019 року та копій квитанцій, наданих позивачем, витрати пов`язані з транспортування напівпричепу з Республіки Білорусь до України становлять (як у гривні так і в перерахунку за курсом НБУ) 21441,96 грн. (а.с.29-41).

У відповідності до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як роз`яснив у п. 2 своєї постанови Пленум Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач з донькою в той час перебував в м. Вітебськ, а тому судом першої інстанції неправомірно стягнуті витрати на їх поїздку та перебування, крім того, в зв`язку з бездіяльністю позивача напівпричіп вчасно не був забраний і зберігався на митниці протягом 75 днів, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки матеріалами справи достовірно встановлено, що неправомірними діями відповідача ОСОБА_1 майну позивача завдано матеріальної шкоди в розмірі 31827,25 грн., які складаються з витрат пов`язаних з транспортуванням напівпричепу з республіки Білорусь до міста Дніпра, витрат на пальне, страхування, послуг готелю, адміністративних сплат на кордоні, послуг водія, докази яких наявні в матеріалах справи, а тому суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги в цій частині.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо неправильного вирішення спору в частині стягнення з відповідача упущеної вигоди з огляду на таке.

Так, відповідно до ст. 128 ГК України, громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється із залученням або без залучення найманої праці, самостійно або спільно з іншими особами.

Згідно ст. 42 ГК України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до вимог до ст. 51 ЦК України, до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Визначаючи межі поняття прямої дійсної шкоди неодержаним прибутком, який виходить за межі названого поняття «прибуток» суд виходить з тлумачення статті 134 Податкового кодексу України.

Статтею 134 Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини. Отже, при обчисленні розміру упущеної вигоди першочергове значення має визначення реальності тих доходів, які особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту.

Така позиція співвідноситься з Висновками Верховного Суду України, викладеними в постановах, прийнятих за результатами розгляду справ із підстав, передбачених п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за ІІ півріччя 2017 року від 20 грудня 2017 року, де зазначено, що положеннями статей 22, 1192 ЦК України передбачено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода), а розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-1032цс17).

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 22 збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли в потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Колегія зазначає, що збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у понесених ним витратах, втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі, якби право позивача не було порушено.

Само по собі відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Виходячи із викладеного, позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою потерпілої сторони.

Окрім цього, доказуючи наявність упущеної вигоди, позивач має довести фактичне вжиття ним певних заходів щодо одержання таких доходів.

Тобто підставою для відшкодування упущеної вигоди є протиправні дії, які мали наслідком не отримання позивачем доходу, на який він розраховував.

Упущена вигода не має бути абстрактною. Особа, яка вказує, що у зв`язку із порушенням прав вона упустила вигоду має довести, що при звичайних обставинах вона б отримала прибуток чи інші блага.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказів того, що саме в розмірі 197 098 грн. 20 коп. позивачу завдано збитків (упущеної вигоди), матеріали справи не містять, а наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу не є підставою для його стягнення.

З огляду на наведене, колегія у дійшла висновку про скасування рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення суми упущеної вигоди, а також у визначенні загальної суми відшкодування та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2020 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди в сумі 197 098, 20 грн. та у визначенні загальної суми відшкодування в розмірі 228 925, 45 грн. - скасувати.

У задоволенні позову фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди - відмовити.

В решті рішення суду - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко