Дата документу 20.01.2021
Справа № 501/4607/19
20 січня 2021 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі:
головуючого - судді Пушкарського Д.В.,
секретаря судового засідання - Тимко М.Л.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Іллічівського міського суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа виконавчий комітет Чорноморської міської ради Одеської області) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просить визнати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 на підставі договору купівліпродажу квартири від 26.08.2008, посвідченого Перчеклій І.М., приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області зареєстрованого в реєстрі за №5008, продав ОСОБА_3 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
З 05.06.2019 позивач є власником зазначеної квартири ( АДРЕСА_2 ) на підставі договору купівліпродажу від 05.06.2019, укладеного між ОСОБА_1 як покупцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «АКТІВ ПРОПЕРТІ МЕНЕДЖМЕНТ», як продавцем, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. в реєстрі за №2825, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.06.2019 №169368440.
В зв`язку з цим на думку Позивача, відповідач втратив право власності та, як наслідок, витратив право користування квартирою, а наявність запису про реєстрацію його у квартирі перешкоджає позивачу належним чином реалізувати своє право власності на квартиру.
Представник позивача надав заяву в якій розгляд справи просив провести без його участі, та без участі позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити позов, не заперечував проти винесення заочного рішення.
Відповідач, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився повторно, про причини неявки суду не сповістив, відзив на позов не надав.
Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи без його участі.
Відповідно до положень ст.280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 26.08.2008 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу квартири, посвідчений Перчеклій І.М., приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області зареєстрований в реєстрі за №5008, відповідно до якого ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
05.06.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АКТІВ ПРОПЕРТІ МЕНЕДЖМЕНТ» та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений Швець Р.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №2825.
У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявні відомості про реєстрацію права власності від 05.06.2019 №169368440 за ОСОБА_1 .
Таким чином, суд приходить до висновку, що наявність запису про реєстрацію місця проживання відповідача ОСОБА_2 , який не є власником квартири, порушує права нового власника ОСОБА_1 .
Положеннями статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
У частині першій статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
За змістом статті 319 зазначеного Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
За таких обставин, відповідно до договору купівліпродажу квартири від 05.06.2019, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. в реєстрі за №2825, позивач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.06.2019, №169368440, та, відповідно, саме позивачу належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке є непорушним в силу Основного Закону України та Цивільного законодавства.
Слід зазначити, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння), чим в даному випадку є витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.06.2019 №169368440.
Аналогічний висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №653/1096/16-ц (п. 89 постанови).
Згідно статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.
У відповідності до частини першої статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно абзацу третього частини першої статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Зазначену норму кореспондує пункт 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207.
За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За таких обставин, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження квартирою шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом, є належним способом захисту порушених прав, оскільки відповідач відчуживши квартиру втратив право власності на неї та, як наслідок, втратив право користування та розпорядження даною квартирою, а наявність запису про реєстрацію його у квартирі перешкоджає позивачу належним чином реалізувати своє право власності на квартиру.
Крім цього, слід зауважити, що відповідач не є членом сім`ї позивача та будь-яких домовленостей щодо проживання у квартирі між позивачем та відповідачем не було.
Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно платіжного доручення позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн.
Враховуючи, що позов підлягає задоволенню то з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір.
Керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 768,40 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя