Ухвала

Іменем України

24 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 201/3018/21

провадження № 61-16814ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», в інтересах якого діє адвокат Данильченко Олена Олександрівна, на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня

2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 вересня

2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Верба Віталій Миколайович, про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності, визнання протиправним і скасування записів про право власності,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» (далі - ПрАТ «СК «Інгосстрах»), треті особи: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Верба В. М., про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності, визнання протиправним і скасування записів про право власності.

ОСОБА_1 також було подано заяву про забезпечення указаного вище позову.

Заяву обґрунтовувала тим, що їй на праві власності належить: квартира АДРЕСА_1 ;

2 паркувальних місця № 146 та 147, що знаходяться у цьому ж будинку.

04 квітня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір. З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором, 04 квітня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого, остання передала в іпотеку банку майнові права на квартиру АДРЕСА_1 .

У 2020 році з Інформаційної довідки Державного реєстру прав на нерухоме майно ОСОБА_1 стало відомо, що 18 грудня 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округуВербою В. М. здійснено реєстрацію права власності за ПрАТ «СК «Інгосстрах» на указану квартиру та паркувальні місця. При цьому, у якості підстави для виникнення права власності на спірне нерухоме майно зазначено договір іпотеки від 04 квітня 2006 року. Також, відповідно до записів про реєстрацію іпотеки та заборони в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, іпотекодержателем указаного нерухомого майна є саме АТ КБ «Приватбанк».

ОСОБА_1 указувала, що вона не укладала жодних договорів з

ПрАТ «СК «Інгосстрах», що стосуються спірного нерухомого майна. Крім того, між АТ КБ «ПриватБанк» та ПрАТ «СК «Інгосстрах» також не укладалось жодних договорів про відступлення прав та обов`язків за договором іпотеки чи кредитним договором.

Посилаючись на те, що ПрАТ «СК «Інгосстрах» вже протягом певного часу намагається відчужити спірне нерухоме майно третій особі, що підтверджується оголошеннями на сайтах: OLX, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про продаж квартири АДРЕСА_1 та 2 паркувальних місця № 146 та 147, що знаходяться у цьому ж будинку, ОСОБА_1 просила суд забезпечити позов шляхом заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації, державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в тому числі, але не виключно Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської та Севастопольської міської, районної, районної у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, що перебувають у трудових відносинах з виконавчими органами сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районної, районної у місті Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктам та будь-яким державним реєстраторам - державним та приватним нотаріусам, державним та приватним виконавцям та іншим органам чи особам, які виконують функції чи мають повноваження державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в тому числі, але не виключно, державну реєстрацію виникнення, переходу, припинення та скасування права власності, інших речових прав, обтяжень, внесення будь-яких змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно наступного нерухомого майна:

- квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 669,9 кв. м, житловою площею 645,6 кв. м;

- паркувального місця АДРЕСА_2 , загальною площею 20,0 кв. м.;

- паркувального місця АДРЕСА_3 , загальною площею 20,0 кв. м.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 29 березня 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.

До набрання законної сили рішенням у цивільній справі № 201/3018/21 за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Інгосстрах», треті особи: АТ КБ «ПриватБанк», приватний нотаріус Дніпровського МНО Верба В. М., про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності, визнання протиправним і скасування записів про право власності, вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації, державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в тому числі, але не виключно Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської та Севастопольської міської, районної, районної у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, що перебувають у трудових відносинах з виконавчими органами сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районної, районної у місті Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктам та будь-яким державним реєстраторам - державним та приватним нотаріусам, державним та приватним виконавцям та іншим органам чи особам, які виконують функції чи мають повноваження державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо переходу, припинення та скасування права власності відносно спірного нерухомого майна:

- квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 669,9 кв. м, житловою площею 645,6 кв. м;

- паркувального місця АДРЕСА_2 , загальною площею 20,0 кв. м.;

- паркувального місця АДРЕСА_3 , загальною площею 20,0 кв. м.

У задоволенні решти вимог заяви про забезпечення позову відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення. Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2021 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що ОСОБА_1 доведено належними та допустимими доказами намір ПрАТ «СК «Інгосстрах» відчужити спірне майно. Тому з урахуванням співмірності заходів забезпечення позову з позовними вимогами та змісту викладених обставин, заходи забезпечення позову є достатніми та необхідними забезпечення реального виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Між сторонами існує спір щодо права власності на нерухоме майно, а ймовірна подальша зміна його власника унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позову.

У жовтні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк», в інтересах якого діє адвокат Данильченко О. О., звернулося із касаційною скаргою на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року в указаній вище справі.

Ухвалою Верховного Суду від 03 листопада 2021 року вказану касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків скарги, а саме: звернення до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку з наведенням поважних причин для поновлення строку, а також роз`яснено про наслідки її невиконання.

Вимоги ухвали суду касаційної інстанції заявником виконано.

У заяві, поданій заявником, порушено питання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки постановуДніпровського апеляційного суду прийнято 15 вересня 2021 року, тридцятиденний строк закінчувався - 15 жовтня 2021 року, а враховуючи святкові та вихідні дні, останнім днем касаційного оскарження є перший робочий день, тобто 18 жовтня 2021 року.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень оскаржувану постановуДніпровського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року оприлюднено 17 вересня 2021 року.

За приписами статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Зважаючи на конкретні обставини, заявник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин відповідно до статті 390 ЦПК України.

Оскільки строк на касаційне оскарження заявником пропущено з поважних причин, тому підлягає поновленню.

У касаційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року, прийняти постанову, якою заяву про забезпечення позову залишити без задоволення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій застосовано норми права без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17, постанові Верховного Суду від 30 червня 2021 у справі № 523/11320/19, а також постанові Пленуму Верховного Суду України

від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суди встановили, що між сторонами виник спір щодо визнання права власності на нерухоме майно, зокрема квартири АДРЕСА_1 та 2 паркувальних місця № 146 та 147 , що знаходяться у цьому ж будинку.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 указувала те, що застосування заходів забезпечення позову жодним чином не призведе до порушення прав відповідача щодо користування та володіння майном, а лише запровадить дії, наявність яких дозволить створити належні умови для запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позовних вимог, та дозволить забезпечити реальне виконання можливого рішення суду та захисту прав позивача.

Обраний судом захід забезпечення позову є видом забезпечення позову, передбаченим статтею 150 ЦПК України і вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи.

Апеляційним судом встановлено, що такий вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, забезпечить запобігання ухиленню від виконання рішення, у випадку задоволення позовних вимог.

Верховний Суд відхиляє доводи заявника про те, що оскаржувані судові рішення у справі ухвалені без урахування висновку, викладеного у постановахВеликої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18,

від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17, постанові Верховного Суду від 30 червня 2021 у справі № 523/11320/19, оскільки, висновки, зазначені у цих справах та у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, суд виходив із конкретних обставин справи та фактично - доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Посилання заявника на постанову Пленуму Верховного Суду України

від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд не приймає до уваги, оскільки постанова, на яку посилається заявник, не є висновками Верховного Суду у розумінні статті 389 ЦПК України щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень не убачається порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтею 390, частиною четвертою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», в інтересах якого діє адвокат Данильченко Олена Олександрівна, на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Верба Віталій Миколайович, про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності, визнання протиправним і скасування записів про право власності.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець