Дата документу 12.11.2021
Справа № 937/8968/21
Провадження № 2/937/3864/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
«12» листопада 2021 року м. Мелітополь
Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого - судді Колодіної Л.В.,
секретаря судового засідання Арифової Л.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову позивачка зазначає, що вона, ОСОБА_3 , є власником Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 , яка має окремий вхід, окремий електролічільник та водолічільник, використовується нею, як окрема частина будинку. Саме за вказане житлове приміщення тільки позивачка несе усі витрати по її утриманню. В вказаному житловому приміщення зареєстрована ОСОБА_2 , яка з вересня 2019 року не проживає в ньому. Останнє відоме позивачці місце проживання відповідачки - АДРЕСА_1 . В обгрунтування того, що відповідачка втратила право користування житловим приміщенням посилається на вимоги статті 405 ЦК України, якою передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Реєстрація відповідача у житловому будинку позивачки порушує її право власності на нього, оскільки остання не можу оформити державну домогу (субсідію) на утримання житла.
Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 жовтня 2021 року відкрито спрощене провадження по справі.
В судове засідання сторони не з`явились.
Від позивачки ОСОБА_1 до суду надійшла заява з проханням слухати справу за її відсутності та просить задовольнити позовні вимоги.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась з невідомої суду причини, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом направлення судової повістки з іншими документами на зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , до суду повернувся конверт з відміткою пошти: «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши і дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає повному задоволенню, з наступних підстав.
Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається з ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Як вбачається зі ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_4 на праві особистої власності належить Ѕ частина житлового будинку розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування посвідченого державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори Лайзорік О.Ф. від 01 березня 1993 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-478, реєстраційним написом начальника бюро технічної інвентаризації на документі на право особистої власності №507 від 03.03.1993/а.с.4,5/.
Відповідно до повідомлення Відділу реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області №8277 від 05.10.2021, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.14/.
Згідно довідки голови квартального комітету №24 Мелітопольської міської ради Гладкової Н.В. від 14.09.2021 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно мешкає та зареєстрована у власному будинку АДРЕСА_1 . Разом з ОСОБА_5 . Зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка з вересня 2019 року не мешкає в указаному житловому будинку. Усі витрати по утриманню будинку несе тільки ОСОБА_6 /а.с.9/.
Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Згідно ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Як передбачено приписами ст.ст.386,391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім`ї, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405,406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні.
Суд дійшов висновку про те, що фактичне тривале непроживання відповідача у вказаному вище житловому приміщенні, а також та обставина, що відповідач не приймає участі в утриманні будинку, є обставинами, які мають істотне значення, а тому право відповідача користуватися чужим житлом підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є обґрунтованою та підлягає до задоволення, оскільки її реєстрація в належному ОСОБА_4 будинку порушує її право на користування та розпорядження власністю.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі та з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати. Аналогічні положення містяться в ст. 8 Закону України «Про судовий збір».
Суд, оглянувши матеріали позовної заяви та надані позивачем докази, вважає за можливе звільнити її від сплати судового збору.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 908,00 грн.
Керуючись ст. ст. 401, 406 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 142, 200, 206, 258-259, 280 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити в повному обсязі.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , судовий збір на користь держави в розмірі 908 /дев`ятсот вісім/ гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня вручення заочного рішення суду.
В порядку п.4. ч.5 ст.265 ЦПК України зазначаються наступні дані сторін та інших учасників справи:
Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Суддя: Л.В. Колодіна