Справа № 635/2221/20
Провадження № 6/635/332/2020
У Х В А Л А

21 січня 2021 року Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Шинкарчука Я.А.,

секретар судового засідання Желізова О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Покотилівка Харківського району Харківської області заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Захарова Олександра Олександровича про розстрочення виконання судового рішення за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Харківському району та місту Люботин Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про визнання батьківства, -

в с т а н о в и в:

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Захаров Олександр Олександрович, який діє на підставі ордеру виданого відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» звернувся до суду із заявою про розстрочення виконання судового рішення, в якій просить розстрочити виконання рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 листопада 2020 року по справі №635/2221/20 та затвердити на 2021 рік графік виконання вказаного рішення суду, а саме по 845, 48 грн кожного 20 числа, починаючи з лютого по листопад 2021 включно.

В обґрунтування заявлених вимог заявник послався на те, що 20 листопада 2020 року Харківським районним судом Харківської області винесено рішення яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Харківському району та місту Люботин Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків), про визнання задоволені. Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внесено зміни до актового запису № 149 від 02 серпня 2018 року про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , складеного Виконавчим комітетом Мерефянської міської ради Харківського району Харківської області, вказати в графі батько « ОСОБА_1 , громадянин України». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на проведення судової молекулярно генетичної експертизи в розмірі 7 614 (сім тисяч шістсот чотирнадцять) гривень 00 копійок. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок. Отже, загальна сума стягнення дорівнює 8 454, 80 грн. Про наявність вказаного рішення суду відповідач дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень. На даний час існує ряд несприятливих обставин, які свідчать про неможливість виконання відповідачем рішення суду одразу одним платежем, перша це відсутність постійної роботи, оскільки після звільнення з останнього місця роботи в 2014 році відповідач постійної роботи знайти не може, а тому заробітки є не постійними та мають кожного місця різну суму. Відповідач не відмовлявся від проведення судової експертизи та особисто повідомляв позивачці про свою готовність компенсувати витрати на проведення експертизи та судові витрати, однак частинами кожного місяця. Також заявник звертає увагу, що сума, яка стягнута, є занадто великою для відповідача, тому він не може сплатити її одним платежем, що може стати підставою для примусового вилучення у нього майна, арешту його нерухомості, та інші складнощі.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28 грудня 2020 року заяву призначено до розгляду у судовому засіданні.

Учасники розгляду справи в судове засіданні не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Представник відповідача - адвокат Захаров Олександр Олександрович надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги підтримав та просив задовольнити, а також надав копію квитанції від 24.12.2020 року про сплату суми боргу за рішенням суду у розмірі 850, 00 грн.

Позивач надала заперечення на заяву про розстрочення виконання судового рішення , оскільки перебуває у скрутному матеріальному становищі, дитину утримує самостійно.

В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали, додані до заяви про розстрочення рішення суду, приходить до наступних висновків

Заочним рішенням Харківським районним судом Харківської області від 20 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Харківському району та місту Люботин Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків), про визнання задоволені.

Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внесено зміни до актового запису № 149 від 02 серпня 2018 року про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , складеного Виконавчим комітетом Мерефянської міської ради Харківського району Харківської області, вказати в графі батько « ОСОБА_1 , громадянин України».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на проведення судової молекулярно генетичної експертизи в розмірі 7 614 (сім тисяч шістсот чотирнадцять) гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок. Отже, загальна сума стягнення дорівнює 8 454, 80 грн.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013від 26 червня 2013року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання рішення залишилося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей ст. 6 Конвенції.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відтак, невиконання судових рішень, які набрали законної сили, є неприпустимим і, виходячи з обставин цієї конкретної справи, не може бути виправданим.

Відповідно до ч. 1 ст. 18ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Право сторони звернутися із заявою про відстрочку виконання рішення суду передбачене також ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Підставою для розстрочення виконання рішення суду та застосування ст. 435 ЦПК України є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 року № 14, при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Оцінюючи докази у їх сукупності і взаємному зв`язку та враховуючи фактичні обставини справи, суд вважає, що заявником не доведено виключних обставин для надання відстрочки, при цьому, суд звертає увагу, що безпідставне та необґрунтоване розстрочення виконання рішення суду буде порушувати законні права та інтереси стягувача, яка має на утриманні малолітню дитину.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 353, 435 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

В задоволені заяви представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Захарова Олександра Олександровича про розстрочення виконання судового рішення відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо така скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення їм ухвали суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Харківський районний суд Харківської області.

Повний текст ухвали складений 25 січня 2021 року.

Суддя Я.А. Шинкарчук