Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/869/21
Провадження № 2-о/376/33/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2021 р. Сквирський районний суд Київської області в складі:

Головуючого судді: Коваленка О.М.,

при секретарі: Якштас А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 про встановлення факту батьківства, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про встановлення факту батьківства.

В обґрунтування своїх вимог заявник вказує, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, актовий запис №104 від 16.02.2021 року Сквирського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

На момент народження ОСОБА_2 його мати ОСОБА_3 перебувала з ОСОБА_4 в не зареєстрованому шлюбі.

Оскільки шлюб між батьками дитини не був зареєстрований, то прізвище і по батькові дитини було записано зі слів матері відповідно до ст. 135 СК України.

22.05.2010 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, про що складено актовий запис № 40 відділу РАЦС Сквирського РУЮ Київської області.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживали разом, як сім`я в будинку АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_4 на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Сквирського районного нотаріального округу 05.12.2008 року за № 2095.

ОСОБА_2 з дитинства називав та вважав ОСОБА_4 батьком. Останній виховував ОСОБА_2 як сина, приділяв увагу навчанню, відвідував батьківські збори, даний факт підтверджується довідкою Шамраївського навчально-виховного комплексу «Заклад загальної середньої освіти 1-3 ступенів дошкільної освіти», довідкою Сквирської міської ради, заявами свідків.

ОСОБА_3 також не заперечує, що ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_2 .

За наведених обставин ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 звертається до суду з заявою, в якій просить:

Встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_2 за №1 від 19 березня 2007 року виконавчого комітету Ленінської сільської ради Сквирського району Київської області, змінити прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ».

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність, заяву підтримує та просить її задовольнити та не проводити фіксування судового засідання технічними засобами (а.с.18).

В судове засідання заінтересована особа ОСОБА_3 не з`явилася, надала до суду заяву де вказала, що, просить провести розгляд справи без її участі та без фіксації судового засідання технічними засобами та встановити факт батьківства (а.с.19).

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання на підставі вимог ст.211,247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення;

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали разом, як сім`я в не зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання у них народився син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 , видане повторно 10.03.2021 року Сквирським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), де в графі «батько» вказано ОСОБА_9 , а в графі «мати» - ОСОБА_10 (а.с.3).

Оскільки шлюб між батьками дитини не був зареєстрований, то прізвище і по батькові дитини було записано зі слів матері відповідно до ст. 135 СК України.

22.05.2010 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, про що складено актовий запис №40 відділу РАЦС Сквирського РУЮ Київської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_2 (а.с.9).

ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 зареєстровані та проживали разом, як сім`я в будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №12 від 12.03.2021 року виданою Сквирською міською радою 12.03.2021 року (а.с.4), будинок належав ОСОБА_4 на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Сквирського районного нотаріального округу 05.12.2008 року за №2095 (а.с.13).

З копії Довідки про склад сім`ї №34 від 04.02.2016 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 разом проживали та входили до складу сім`ї: ОСОБА_4 - власник, ОСОБА_3 - дружина та ОСОБА_2 - син (а.с.11).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_3 , актовий запис № 104 від 16.02.2021 року Сквирського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с.10).

ОСОБА_2 з дитинства називав та вважав ОСОБА_4 батьком. Останній виховував ОСОБА_2 як сина, приділяв увагу навчанню, відвідував батьківські збори, даний факт підтверджується довідкою Шамраївського навчально-виховного комплексу «Заклад загальної середньої освіти 1-3 ступенів дошкільної освіти» від 10.03.2021 року № 16 (а.с.8).

Також, факт того, що ОСОБА_4 є батьком неповнолітнього ОСОБА_2 підтверджується нотаріально посвідченими заявами свідків: ОСОБА_11 (а. с. 5), ОСОБА_1 , який є рідним братом померлого ОСОБА_4 (а.с.6).

ОСОБА_3 також не заперечує, що ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_2 , що підтверджується її заявою (а.с.19).

Після смерті ОСОБА_4 , відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 7 Конвенції про права дитини гарантовано, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Частиною 1 статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами.

Зі змісту норм ст. 121 СК України випливає, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя (згідно ст. 122 СК України).

Відповідно до вимог п. 3 ч.2 ст. 125 СК України, якщо мати і батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду.

Згідно ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільно процесуального кодексу України.

Згідно із ч. 1ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення вказав», що заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад , запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

Суд також враховує, що у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до статей 213, 215 ЦПК України 2004 року, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Відповідно до абз. 9 п. 20 Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 р., при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Згідно із п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 96/5 від 12.01.2011р., (далі - Правила) підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Відповідно до п. 2.16.4. Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

Суд враховує, що ніхто не заперечує факту батьківства ОСОБА_4 відносно дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що в сукупності з фактичними обставинами справи та процесуальною поведінкою її учасників дає підстави дійти висновку, що ОСОБА_4 дійсно являється рідним батьком неповнолітньої дитини.

Приймаючи рішення суд діє виключно в інтересах майбутніх прав та обов`язків дитини.

В ч. 1 ст. 134 СК України наголошується на тому, що на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2,4,12,13,76,77,81,211, 247, 258,259, 263-265, 293,294,315, 351,352,354 ЦПК України, ст. ст. 7,121,125,128,130,134 Сімейного Кодексу, ст. 7 Конвенції про права дитини, п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення вказав», що заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 про встановлення факту батьківства - задовольнити в повному обсязі.

Встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_2 за №1 від 19 березня 2007 року виконавчого комітету Ленінської сільської ради Сквирського району Київської області, змінити прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ».

З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: О.М. Коваленко