Провадження № 2/161/3509/21
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі :

головуючого судді Кирилюк В.Ф.

при секретарі Шолом С.І.

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області» про стягнення заборгованості, неустойки, річних з врахуванням інфляції, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державного підприємства «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області» про стягнення заборгованості, неустойки, річних з врахуванням інфляції.

Свій позов обґрунтовує тим, що 23.06.2020 року він уклав договір з ДП «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області» про надання поворотної фінансової допомоги (позики). Згідно даного договору, він повинен був протягом місяця надати допомогу в розмірі 250 000 грн., а відповідач прийняв на себе зобов`язання повернути в строк, визначений п. 2.7 договору, тобто до 30.09.2020 року. Однак, відповідач свої зобов`язання не виконав та кошти не повернув. В подальшому, починаючи з грудня 2020 року він неодноразово звертався до відповідача, однак останнім ігнорувалась вимога виконання договору позики. Тому, він 05.01.2021 року та 05.02.2021 року двічі звертався до відповідача з вимогою про повне виконання, а також про виплату неустойки в розмірі 10% на підставі п. 5.2 договору. Однак, відповідач свої зобов`язання не виконав.

Покликаючись на викладенні обставини, просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 294791,91 грн., з яких: 250000 грн. основного боргу, 25000 грн. пеня за прострочене виконання боргових зобов`язання, 3904,11 грн. 3% річних, 15887,80 грн. інфляційне збільшення.

Позивач та його представник подали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали із викладених підстав. Просять суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав на електронну адресу суду заяву про відкладення розгляду справи. Причину неявки не підтвердив.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності осіб, які беруть участь у справі не здійснюється.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що 23.06.2020 року між ОСОБА_1 та ДП «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області» укладено письмовий договір №01-пфд/20 про надання поворотної фінансової допомоги (позики) (а.с. 10-13).

За умовами договору кредитор зобов`язується у визначений даним договором термін надати позичальнику безвідсоткову фінансову допомогу, а позичальник зобов`язується повернути позику у визначений даним договором строк. Позика надається позичальнику на умовах зворотності на безвідсотковій безоплатній основі. Сума позики за даним договором становить 250 000 грн.00 коп.

Позика надається кредитором шляхом внесення коштів в касу.

Відповідно до п.п. 2.7 поворотна фінансова допомога надається позичальнику строком до 30.09.2020 року. Позика повертається кредитору шляхом перерахування коштів на особовий рахунок позикодавця в установі банку.

Згідно квитанцій від 23.06.2020 року № та від 24.06.2021 року № ДП «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області» було прийнято від ОСОБА_1 250000,00 грн. (а.с. 14-15).

Згідно п.п. 5.2 договору при порушенні позичальником строку повернення поворотної фінансової допомоги передбаченого п. 2.7 цього договору чи не виконання п. 3.3 позичальник повинен сплатити на користь позикодавця неустойку в розмірі 10% від розміру поворотної фінансової допомоги, що є неповернутою на момент отримання вимоги про повернення або на момент спливу строку визначеного п. 2.7 договору.

05.01.2021 року та 05.02.2021 року позивачем на адресу відповідача направлялись письмові вимоги про повернення суми позики.

Проте, відповідачем не надано доказів про те, що суму позики ним повернуто.

Відповідно до ст. 15 ЦК України право на захист цивільних прав та інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно положення статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Стаття 625 ЦК України передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частина перша ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У позовній заяві ОСОБА_1 навів розрахунок інфляційних витрат та трьох відсотків річних, що складає 3904,11 грн. та 15887 грн., відповідно.

З урахуванням викладеного, розглядаючи справу в межах суми заявлених позовних вимог, враховуючи те, що майнові права позивача порушені, зобов`язання за договором позики відповідачем належним чином не виконані, суд приходить до висновку про законність та доведеність позовних вимог про стягнення з відповідача суми позики, пені за прострочення виконання боргових зобов`язань, суми індексу інфляції та трьох відсотків річних.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами.

За змістом п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Як зазначено у п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 гривень.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2947,91 гривень.

З відповідача на користь позивача підлягають стягненню також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 гривень.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 526, 530, 536, 625, 1047, 1049, 1050 ЦК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області» на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 294791,91 грн. (двісті дев`яносто чотири тисячі сімсот дев`яносто одна грн.. 91 коп.), з яких: 250 000 грн. сума позики, 25 000 грн. пеня за прострочене виконання боргових зобов`язань, 3904,11 грн. 3% річних, 15887,80 грн. - інфляційних втрат.

Стягнути з Державного підприємства «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2947,91грн. (дві тисячі дев`ятсот сорок сім грн.. 91 коп.).

Стягнути з Державного підприємства «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. (п`ять тисяч грн..).

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Волинського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивачем у справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідачем у справі є Державне підприємство «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області», , адреса: Волинська область, м.. Луцьк, Київський майдан, 9.

Повне судове рішення складено та підписано 18 листопада 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.Ф. Кирилюк