ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року

м. Харків

справа № 644/1508/20

провадження № 22-ц/818/995/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, ухвалене 19 жовтня 2020 року у складі судді Клименка А.М.,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю (надалі Фірма «Т.М.М.», ТОВ) звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за період з 06 лютого 2018 року по 06 вересня 2019 року, що виникла на підставі Договору № 20 О.Я.-К1-кв.10 від 01 січня 2012 року про житлово-комунальні та інші послуги у розмірі 24460 грн. 85 коп., що складається з основної суми заборгованості у розмірі 21762 грн. 10 коп., інфляційних збитків у розмірі 2155 грн. 45 коп. та 3 % річних у розмірі 543 грн. 30 коп. Також ТОВ просило стягнути з боржника судовий збір в розмірі 1921 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13500 грн.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 12 січня 2011 року на підставі Акту приймання-передачі житлового комплексу ТОВ зарахувало на баланс житловий комплекс з прибудовою офісних приміщень та підземним паркінгом автомашин, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 01 вересня 2011 року відбулися загальні збори співвласників житлового будинку АДРЕСА_1 , рішення яких оформлені Протоколом №1. Вказаними загальними зборами прийнято рішення про доручення позивачу забезпечення належної експлуатації зазначеного житлового будинку, в тому числі укладання договорів на виконання робіт та надання житлово-комунальних послуг. Протоколом громадських слухань від 01 вересня 2011 року про затвердження тарифів на послуги з утримання житлового будинку АДРЕСА_2 та належної до нього прибудинкової території затверджено перелік послуг з утримання будинку та прибудинкової території, а також затверджено тарифи на послуги з утримання будинку та прибудинкової території. 01 січня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №20 О.Я.К1-кв.10 про надання житлово-комунальних та інших послуг. Відповідач взятих на себе за договором умов про оплату наданих їй послуг належним чином не виконує, що призвело до утворення заборгованості у розмірі 21762 грн. 10 коп., інфляційних збитків у розмірі 2155 грн. 45 коп. та 3 % річних у розмірі 543 грн. 30 коп., а всього у розмірі 24 460,85 грн за період з 06 лютого 2018 року по 06 вересня 2019 року. За договором про правничу допомогу позивач має понести витрати у розмірі 13500 грн, що відповідно до вимог закону, у разі задоволення позову підлягають стягненню з відповідачаки на його користь.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2020 року позов Фірми «Т.М.М.» - ТОВ до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Фірми «Т.М.М.» - ТОВ заборгованість за надані відповідно до Договору №20О.Я.К1-кв.10 від 01 січня 2012 року послуги з обслуговування прибудинкової території та споруд і комунальні послуги за період з 06 лютого 2018 року по 06 вересня 2019 року в розмірі 24460 грн. 85 коп., а також судові витрати у розмірі 1910 грн. В частині стягнення з Фірми «Т.М.М.» - ТОВ на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що квартира АДРЕСА_3 належить на праві власності ОСОБА_1 . Місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 . 01 січня 2012 року між Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ (виконавець) та ОСОБА_1 (споживач) був укладений Договір №20 О.Я.к1-кв.10, згідно з яким виконавець надає послуги з утримання будинку АДРЕСА_1 , належних до нього прибудинкової території та споруд; послуг балансоутримання; забезпечення надання комунальних послуг централізованого постачання холодної води, водовідведення, газо- та електропостачання, а споживач своєчасно оплачує ці послуги у строки та на умовах, передбачених цим договором. Позивач виконує умови договору і надає відповідачу передбачені ним послуги, але відповідач своїх зобов`язань в частині здійснення своєчасної оплати за надані послуги не виконує, в зв`язку з чим у неї виникла заборгованість за період з 06 лютого 2018 року по 06 вересня 2019 року в розмірі 24460 грн. 85 коп., яка складається з основної суми заборгованості в розмірі 21762 грн. 10 коп., інфляційних збитків в розмірі 2155 грн. 45 коп. та 3% річних в розмірі 543 грн. 30 коп. Посилаючись на статті 625, 626, 629, 526, 901, 903 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), статтю 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», суд прийшов до висновку, що вимога позивача в частині стягнення заборгованості за надані послуги за період з 06 лютого 2018 року по 06 вересня 2019 року в розмірі 24460 грн. 85 коп., яка складається з основної суми заборгованості в розмірі 21762 грн. 10 коп., інфляційних збитків в розмірі 2155 грн. 45 коп. та 3 % річних в розмірі 543 грн. 30 коп., є цілком обґрунтованою і підлягає задоволенню. Суд не прийняв до уваги заперечення відповідача про відсутність правових підстав для стягнення з неї заборгованості за надані послуги з обслуговування прибудинкової території та споруд і комунальні послуги, оскільки позивачем ці послуги відповідачу були надані, відповідачем отримані та спожиті, доказів не виконання зобов`язань за договором позивачем, відмови відповідача від отримання послуг або надання позивачем послуг неналежної якості, суду не надано. У зв`язку з повним задоволенням позову та не наведенням ОСОБА_1 у відзиві на позов розміру та розрахунку понесених нею витрат на правову допомогу, суд прийшов до висновку, що понесені відповідачем судові витрати відшкодуванню позивачем не підлягають.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , подав ареляційну скаргу. Просить скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2020 року, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ відмовити, стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи відповідача щодо відсутності доказів виконання з боку позивача зобов`язань за укладеним між сторонами договором та відмови відповідача від отримання послуг за договором. Позовні вимоги охоплюють період з 06.02.2018 по 06.09.2019. З березня 2018 року обслуговування та утримання будинку здійснювало об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (надалі ОСББ) «ЖК Ультра», якому відповідач ОСОБА_1 сплачувала внески на утримання будинку та житлово-комунальні послуги. З моменту створення ОСББ була змінена форма управління будинком, співвласниками прийняте рішення утримувати будинок шляхом самозабезпечення. При створенні ОСББ утримання будинку ТОВ (як і будь-якою іншою організацією) можливе лише за умови прийняття загальними зборами ОСББ рішення про обрання управителем та укладення договору на управління. Отже, в період з 06.02.2018 по 06.09.2019 ТОВ не надавало і не могло надавати будь-яких послуг відповідачу та іншим співвласникам. Жодних доказів надання послуг позивачем відповідачу до матеріалів справи та отримання (споживання) таких послуг відповідачем суду не надано. Договір між позивачем та відповідачем втратив силу в момент створення ОСББ. Тарифи ТОВ визнані недійсними рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.12.2017 і постановою Апеляційного суду Харківської області від 25.04.2018. Суд зазначеного вище не врахував, як не врахував і судової практики. Оскільки з метою реалізації права на захист відповідач був змушений звернутися за професійною правничою допомогою до адвоката, орієнтовний розрахунок витрат ОСОБА_1 для забезпечення представництва своїх інтересів в суді апеляційної інстанції становить 42500 грн.

ОСОБА_3 , діючи в інтересах ТОВ, подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить рішення суду від 19.10.2020 залишити в силі, а апеляційну скаргу без задоволення. Посилається на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим. Доводи відповідача в трьох із п`яти пунктів не були предметом розгляду по суті в суді першої інстанції, апелянт не спростовував факт отримання наданих їй TOB «Т.М.М» житлово-комунальних послуг та не навела доказів їх ненадання за рахунками, які перевищують вартість економічно обґрунтованих тарифів, а перший та четвертий пункт були підставою розгляду в Східному апеляційному суді від 05.02.2019 за справою № 922/1500/18. Представник позивача вважає твердження відповідача про те, що договірні відносини припинились, помилковими, оскільки відповідач не надав доказів припинення дії договору №20 О.Я.-к1-кв.10 від 01.01.2012 (рішення суду про визнання договору недійсним, або договір (угода) про припинення дії договору). Посилання відповідача на ч. 5 ст. 13 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» як на підтвердження припинення дії договору до вересня 2019 року є помилковим, оскільки відповідачем не була дотримана процедура розірвання договору: ані передбачена главою 6 Договору, ані приписами самої статті закону - попередження за два місяці до розірвання. В Законі України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року №2189-VII відсутній термін балансоутримувач, але договір з відповідачем був укладений від 01.01.2012 і до вересня 2019 року не був розірваний. Тому вказівка ОСОБА_1 на цю обставину ніяк не доводить не надання їй послуг позивачем та їх неотримання. Відповідно до постанови Східного апеляційного господарського суду від 05.02.2019 та постанови Касаційного господарського суду Верховного Суду від 25.06.2019 за справою №922/1500/18 державна реєстрація ОСББ ЖК «Ультра» скасована, тому житлово-комунальні послуги ОСББ на користь ОСОБА_1 надаватися не могли. Твердження апелянта про відсутність доказів надання послуг позивачем й отримання та споживання послуг відповідачем належним чином не доведене. ОСОБА_1 не спростовувала факт отримання наданих їй TOB житлово-комунальних послуг та не навела доказів їх ненадання або відмови відповідача від отримання послуг, а тому зобов`язана за них сплачувати. Згідно з Додатком №1 до укладеного сторонами Договору №20 О.Я.- к1- кв.10 від 01.01.2012 про надання житлово-комунальних та інших послуг, відповідач надає позивачеві також додаткові послуги (щоденного вологого прибирання та охорони), які віднесені до третьої групи житлово-комунальних послуг, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін) (ст. 14 Закону N1875-17). При цьому, як Договір, так і Додатки до нього підписані як відповідачем, так і позивачем. Відтак підписанням Договору №20 О.Я,-к1-кв.10 від 01.01.2012 та Додатку №1 із калькуляцією тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій сторони погодили їх надання за визначеним переліком та ціною. До того ж, ОСОБА_1 не надала доказів, що тариф на послуги з утримання будинку АДРЕСА_1 розрахований не на основі економічно обгрунтованих планованих (нормативних) витрат з урахуванням планового прибутку та податку на додану вартість, як того вимагає Закон № 1875-1V та Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Оскільки послуги з утримання будинку АДРЕСА_1 були надані позивачем та отримані відповідачем, останній зобов`язаний відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Посилаючись на ч. 2 ст. 11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», який набув чинності з 01.07.2015, представник позивача вказує, що за згодою сторін визначається вартість послуг з управління багатоквартирним будинком та зазначається у договорі з управителем. Витрати на управління багатоквартирним будинком включають, зокрема: витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку, витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку. При цьому, рішенням зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 позивач був визначений управителем, що підтверджується протоколом. Навіть в разі визнання Додатку №1 до укладеного сторонами Договору №20О.Я.-к1-кв.10 від 01.01.2012 недійсним, мають застосовуватись наслідки, визначені ч. 1 ст. 216 ЦК України, а саме відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу вартість послуг з утримання будинку, яка визначається за згодою сторін. При розгляді справи не було додано ніяких достатніх, достовірних та належних доказів, які свідчать, що тарифи економічно не обгрунтовані та перевищують тарифи, затверджені органами місцевого самоврядування. Всупереч вимогам п. 4 ч. 3. ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), в справі, на яку посилається позивач, приймали участь не ті самі особи. Посилання відповідача на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.12.2017 року за цивільною справою №638/4143/17, як на підставу звільнення від оплати за отриманні житлово комунальні послуги, є не обґрунтованим. Зазначеним рішенням вимоги позивача щодо заборони ТОВ нараховувати плату за послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території в житловому багатоповерховому будинку АДРЕСА_1 за тарифами/цінами, які не встановлені рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради, починаючи з 01.06.2015 року та щодо заборони ТОВ нараховувати плату за послуги з вироблення 1 Гкал. теплової енергії на опалення та підігрів гарячої води в житловому багатоповерховому будинку АДРЕСА_1 , починаючи з 01.06.2015 року залишені без задоволення. Умовами договору №20 О.Я.-к1-кв.10 від 01.01.2012 не передбачено направляти споживачу рахунки на оплату цінним листом, а тому твердження відповідача про неотримання рахунків та отримання без підпису уповноваженої особи є безпідставне і не звільняє від обов`язку сплачувати кошти за отримані житлово-комунальні послуги. Крім того, обов`язок сплатити за надані й спожиті послуги випливає також з положення частини першої статті 11 ЦК України про те, що цивільні права та обов`язки випливають із дій осіб, що передбачені актом цивільного законодавства. Даний правовий висновок міститься в поставні Верховного Суду від 18.03.2019 за справою № 210/5796/16-ц. Посилаюись на пункт 1 частини першої, пункт 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» представник позивача вказує, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги і відзиву на неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд прийшов до наступного.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд керується ст. 367 ЦПК України та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судовим розглядом установлено, що згідно з Інформацією з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, №183569186 від 04.10.2019, квартира АДРЕСА_3 належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 31 грудня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Бєсєдою О.Д. за р. №1854 (а.с. 24).

12.01.2011 на підставі акту приймання-передачі житлового комплексу з балансу на баланс Фірма «Т.М.М.» - ТОВ прийняла на баланс житловий комплекс з прибудовою офісних приміщень та підземним паркінгом автомашин, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с. 50-52).

Відповідно до Протоколу №1 загальних зборів співвласників житлового будинку АДРЕСА_5 , від 01.09.2011 прийняте рішення доручити Фірмі «Т.М.М.»-ТОВ: утримувати на її балансі житловий будинок АДРЕСА_1 ; забезпечити належну експлуатацію житлового будинку АДРЕСА_1 ; здійснювати розпорядження загальним майном житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 53).

Згідно Протоколу громадських слухань про затвердження тарифів на послуги з утримання житлового будинку АДРЕСА_2 та належної до нього прибудинкової території від 01.09.2011 затверджений такий перелік послуг з утримання указаного житлового будинку та належної до нього прибудинкової території: прибирання прибудинкової території; прибирання сходових кліток; вивезення побутових відходів; технічне обслуговування ліфтів; технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем: гарячого водопостачання, холодного водопостачання, водовідведення, централізованго опалення; дератизація, дезінсекція; технічне обслуговування та поточний ремонт систем протипожежної автоматики димовидалення; освітлення місць загального користування, підвальних приміщень та підкачування води; енергопостачання ліфтів; проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії. Вирішено затвердити тариф на послуги з утримання указаного житлового будинку та належної до нього прибудинкової території в розмірі 3,623 грн. за 1 кв.м загальної площі квартири (а.с. 54).

Фірма «Т.М.М.» - ТОВ до матеріалів справи додала також Додаток до Протоколу оприлюднення переліку послуг та тарифу з утримання будинку та прибудинкової території жилого будинку за адресою: АДРЕСА_2 , з зазначеннім прізвищ, імен по батькові власників з їх підписами (а.с. 55-56); калькуляцію тарифів та послуг з утримання будинку і споруд ( АДРЕСА_1 ), затверджених заступником директора департаменту управління нерухомості фірми «Т.М.М.»-ТОВ від 10.10.2016, 11.01.2017, 16.10.2017, 18.12.2017, 12.02.2018 (а.с. 57-61); калькуляцію тарифів на послуги з утримання будинку і споруд прибудинкової території, які надає фірма «Т.М.М.»-ТОВ (пров. Отакара Яроша, 20), затверджену генеральним директором Фірми «Т.М.М.»-ТОВ від 15.04.2019 (а.с. 61).

Відповідно до договору № 20 О.Я.-К1-кв.10 про надання житлово-комунальних та інших послуг, укладеного 01 січня 2012 року між Фірмою «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю (виконавець) та ОСОБА_1 (споживач), предметом даного договору є надання Виконавцем послуг з утримання будинку АДРЕСА_1 , належних до нього прибудинкової території та споруд; послуг балансоутримання; забезпечення надання комунальних послуг централізованого постачання холодної води, водовідведення, газо- та електропостачання, а Споживачем своєчасної оплати цих послуг у строки та на умовах, передбачених цим договором. Виконавець надає житлово-комунальні послуги відповідно до переліків, зазначених у додатках до цього договору, за тарифами, які розраховуються відповідно до встановленого нормативно-правовими актами порядку. Додаткові послуги, які залежать від специфіки утримання будинку, розраховуються виходячи з обсягів наданих послуг за розцінками, затвердженими Виконавцем (а.с. 17-23).

Згідно п. 2.3 указаного договору Виконавець, серед іншого, має право нараховувати у разі несвоєчасного внесення Споживачем плати за надані послуги пеню у розмірі, встановленому договором; коригувати тарифи на послуги у випадках, встановлених чинним законодавством або цим договором.

Згідно п. 4.1.2 договору Споживач несе відповідальність за несвоєчасне внесення платежів за послуги шляхом сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Розділом 6 указаного договору визначено, що він набирає чинності з дня його укладення та діє до моменту його припинення або до зміни власника приміщення. Договір може бути розірваний достроково у разі: переходу права власності на приміщення до іншої особи; невиконання умов договору сторонами договору.

Згідно п.п. 7.4, 7.5 договору, його умови можуть бути змінені за згодою сторін, що оформлюються додатковою угодою до договору. Зміни та доповнення, додаткові угоди та додатки є невід`ємною частиною договору та мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані уповноваженими на те представниками та скріплені їх печатками (за умови наявності).

Кожна сторінка договору підписана ОСОБА_1 .

Листом від 18.10.2019 за вих.№ДУН1043 за підписом заступника директора Департаменту управління нерухомістю Фірми «Т.М.М.»-ТОВ на адресу ОСОБА_1 направлена претензія по сплаті заборгованості за надані послуги за договором №20ОтЯр_к1_кв.010 про надання житлово-комунальних та інших послуг, укладеного мід ОСОБА_1 та Фірмою «Т.М.М.»-ТОВ, станом на 18.12.2019 в розмірі 22532,04 грн. (а.с. 63).

Направлення претензії відповідачу підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_6 ; списку згрупованих відправлень (а.с. 64, 65-67).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 536 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 7 указаного Закону індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, і це не спростовано відповідачем, що позивач виконує умови укладеного договору і надає відповідачу передбачені ним послуги.

Згідно наданих позивачем розрахунків заборгованість ОСОБА_1 перед Фірмою «Т.М.М.»-ТОВ за період з 06 лютого 2018 року по 06 вересня 2019 року становить 24460 грн. 85 коп. і складається з основної суми заборгованості в розмірі 21762 грн. 10 коп., інфляційних збитків в розмірі 2155 грн. 45 коп. та 3% річних в розмірі 543 грн. 30 коп. (а.с. 10-16).

Правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання житлово-комунальних та інших послуг, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року по справі №758/1303/15-ц.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги Фірми «Т.М.М.» - ТОВ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Посилання апелянта на те, що в Законі України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року №2189-VII відсутній термін балансоутримувач, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки договір між сторонами був укладений 01.01.2012, коли чинним був Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-IV, яким таке поняття було передбачено. До вересня 2019 року договір у визначеному ним порядку не був розірваний, а отже, посилання апелянта на таку обставину жодним чином не доводить відсутності у відповідача обов`язку по сплаті заборгованості, що за нею утворилась в зв`язку з неналежним виконанням умов договору.

Посилання апелянта як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог на факт створення мешканцями будинку АДРЕСА_1 в березні 2018 року ОСББ «ЖК Ультра», якому відповідач сплачував внески на утримання будинку та житлово-комунальні послуги, в зв`язку з чим позивач не має права претендувати на стягнення оплати за надані послуги, колегія суддів вважає необґрунтованим, виходячи з такого.

Згідно наданої ОСОБА_1 виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЖК Ультра» було зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 03.04.2018, номер 1 480 102 0000 076409 (а.с. 102).

Згідно протоколу №1 Загальних зборів ОСББ «ЖК Ультра», серед іншого, вирішено припинити отримання усіх послуг, в тому числі управління від Фірми «Т.М.М.» - ТОВ, з 01.06.2018; встановити, що договори, укладені між Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ та власниками квартир, нежитлових приміщень, власниками паркінгу у підвалі та на 1 і 2 поверхах втрачають чинність з 01.06.2018 (а.с. 103-105).

З інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень убачається, що рішенням Господарського суду Харківської області від 17.01.2019 у справі № 922/1500/18 в задоволенні первісного позову ОСББ «ЖК Ультра» до Фірми «Т.М.М.» - ТОВ, Акціонерної компанії «Харківобленерго» про розірвання договору відмовлено повністю. В задоволенні зустрічного позову Фірми «Т.М.М.» - ТОВ до ОСББ «ЖК Ультра», третя особа Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання недійсним рішення установчих зборів та скасування державної реєстрації відмовлено частково. Визнано недійсними рішення установчих зборів ОСББ «ЖК Ультра» від 16.03.2018. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 20.03.2019 апеляційну скаргу ОСББ «ЖК Ультра» залишено без задоволення. Апеляційну скаргу Фірми «Т.М.М.» - ТОВ задоволено. Рішення Господарського суду Харківської області від 17.01.2019 у справі №922/1500/18 скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог Фірми «Т.М.М.» ТОВ про скасування державної реєстрації ОСББ «ЖК Ультра» від 03.04.2018, зареєстрованого Департаментом державної реєстрації Харківської міської ради, запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців і громадських формувань №0076409. В цій частині прийнято нове рішення, яким позовні вимоги Фірми «Т.М.М.» ТОВ задоволено. Скасовано державну реєстрацію ОСББ «ЖК Ультра» від 03.04.2018, зареєстрованого Департаментом державної реєстрації Харківської міської ради, запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців і громадських формувань №0076409. В іншій частині рішення Господарського суду Харківської області від 17.01.2019 у справі №922/1500/18 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського судувід 25 червня 2019 року касаційну скаргу ОСББ «ЖК Ультра» залишено без задоволення. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 20.03.2019 у справі № 922/1500/18 залишено без змін.

Враховуючи скасування реєстрації ОСББ «ЖК Ультра» в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців і громадських формувань, рішення, прийняті загальними зборами указаного об`єднання, є нечинними, а отже, і посилання апелянта як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог на факт створення ОСББ «ЖК Ультра», є необґрунтованим і жодним чином не свідчить про відсутність у позивача прав на стягнення з відповідача заборгованості, яка за нею утворилась.

Колегія суддів погоджується з позицією представника позивача, викладеною у відзиві на апеляційну скаргу, щодо того, що укладений між сторонами договір №20 О.Я-К1-кв.10 від 01.01.2012 підписаний відповідачем, що свідчить про згоду останньої з його умовами. Так, згідно п.п. 7.10, 7.12 договору Сторони визнали, що в договір включені всі істотні умови. Договір сторонами прочитаний, відповідає їх намірам та досягнутим домовленостям, що засвідчується власними підписами сторін та/або уповноважених представників сторін, що діють у повній відповідності з наданими їм повноваженнями та повним розумінням предмету та змісту даного договору.

Оскільки зазначений договір сторонами у визначеному умовами договору порядку не розірваний, нікчемним судом не визнаний, посилання відповідача на протиправність указаного договору є необґрунтованим.

Твердження апелянта про недійсність тарифу позивача, встановлену судовим рішенням у справі №638/4143/17, також не може бути взяте до уваги, виходячи з такого.

Згідно з частиною 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.12.2017 у справі № 638/4143/17 в частині, що була залишена без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 25.04.2018, недійсними були визнані тарифи Фірми «Т.М.М.» - ТОВ, передбачені Додатком №1 та Додатком № 2 до Договору №20 О.Я.-112к1 про надання житлово-комунальних та інших послуг від 01.06.2015, на послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, послуги з вироблення теплової енергії на опалення та підігрів гарячої води в житловому багатоповерховому будинку АДРЕСА_1 (а.с. 112-127). Хоча позивач у цивільній справі № 638/4143/17 ( ОСОБА_4 ), як і ОСОБА_1 , є власником квартири в житловому будинку АДРЕСА_1 , з ОСОБА_4 Фірма «Т.М.М.» - ТОВ укладала окремий договір про надання житлово-комунальних та інших послуг. Рішенням суду у справі № 638/4143/17 недійсними визнані тарифи щодо вартості послуг за договором № 20 О.Я.-112к1 від 01.06.2015. У дійсній цивільній справі заборгованість з ОСОБА_1 позивач просить стягнути за договором № 20 О.Я. к1 кв.10, за яким тарифи недійсними не визнавалися.

Апелянтом не доведено, що тарифи, які використовувались позивачем у даній справі при нарахуванні оплати, економічно не обгрунтовані та перевищують тарифи, затверджені органами місцевого самоврядування.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача також не спростовують висновків суду.

Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи ОСОБА_1 не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року із змінами, зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, то судові витрати, у відповідності до вимог ст.ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Мудраченка Івана Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 18 січня 2021 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді С.С.Кругова

Н.П.Пилипчук