Справа № 462/4441/20 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 22-ц/811/1590/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Савчук Г.В.,

з участю представників ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Попович Галина Іванівна - про визнання квартири та приміщення об`єктами спільної сумісної власності, визнання права власності на частину квартири та приміщення,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся із позовом до ОСОБА_4 , в якому просив визнати квартиру площею 46,63 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення №CCXXXI площею 2,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ ідеальну частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлового приміщення №ССХХХІ площею 2.6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 03 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції неправомірно відмовлено у прийнятті його заяви про збільшення позовних вимог.

Зазначає, що судом першої інстанції також неправомірно не розглянуто його заяву про зупинення провадження у справі до вирішення по суті справи № 157/14/21, яка є в провадженні Камінь-Каширського районного суду Волинської області.

Посилається, що судом необґрунтовано відмовлено у прийнятті його заяви про перехід з розгляду справи у порядку спрощеного провадження у розгляд справи за правилами загального позовного провадження, що порушило його право на надання суду належних доказів про обставини справи.

Також зазначає, що судом не розглянуто його заяву про виклик свідків та відмовлено у прийнятті його заяви про витребування доказів від 13 листопада 2020 року.

Не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ним та його представником не заявлено позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , оскільки така вимога у цій справі заявлялась, однак суд відмовив у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 на її заперечення, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відкриваючи провадження у справі та ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що розгляд справи належить проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін.

Однак з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Згідно ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Предметом позову в даній справі є вимоги, що випливають із сімейних правовідносин, щодо визнання права власності на нерухоме майно, визнання майна спільною сумісною власністю, правове регулювання, яких не представляє складності у зв`язку зі сталістю законодавства та судової практики, однак судом першої інстанції не враховано, що ціна позову в даній справі перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що виключає можливість розгляду такої за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення.

Судом та з матеріалів справи встановлено, що 13 вересня 2017 року між ТзОВ «Компанія з управління активами «Активні інвестиції», що діє від свого імені в інтересах та за рахунок пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонду «Фонд зелених технологій «Грінвіль» та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 (а.с.73-74).

Відповідно до умов вказаного договору, за погодженням сторін продаж вчинено за ціною 694604,00 гривень. Розрахунок проведено до підписання цього договору шляхом перерахування покупцем коштів на рахунок продавця /п.2.1, 2.2/ Згідно п. 3.5 Договору покупець стверджує, що не перебуває у шлюбі та не проживає однією сім`єю з іншими особами не перебуваючи у шлюбі з ними, про що подана заява, яка залишається в справах нотаріуса, який посвідчив цей договір. Зміст заяви доведено до продавця.

23 листопада 2018 року між ТзОВ «Інвестиції у будівництво» та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення №ССХХХІ в будинку АДРЕСА_2 (а.с.71-72).

Відповідно до умов вказаного договору, за погодженням сторін продаж вчинено за ціну 8599,00 гривень. Розрахунок проведено до підписання цього договору шляхом перерахування покупцем коштів на рахунок продавця /п.2.1, 2.2/ Згідно п. 3.5 Договору покупець стверджує, що не перебуває у шлюбі та не проживає однією сім`єю з іншими особами не перебуваючи у шлюбі з ними, про що подана заява, яка залишається в справах нотаріуса, який посвідчив цей договір. Зміст заяви доведено до продавця.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Як вбачається із копій матеріалів спадкової справи № 6/2020, заведеної після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті останньої, звернулася ОСОБА_4 матір померлої ОСОБА_6 . На день смерті залишилось спадкове майно, зокрема: квартира АДРЕСА_3 , нежитлове приміщення № ССХХХІ в будинку АДРЕСА_2 (а.с.122-123).

Згідно ч. 1-3 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Згідно ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно роз`яснень даних у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу /статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК/, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати /виключені з цивільного обороту/, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Разом з тим, згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 розірвано 05 травня 2016 року (а.с.9).

Таким чином, спірне майно було придбане ОСОБА_6 не будучи у шлюбі із ОСОБА_1 .

Доводи позивача про те, що розірвання шлюбу між ним та ОСОБА_6 було фіктивним не заслуговують на увагу, оскільки на підтвердження зазначеного суду не надано доказів визнання судом такого шлюбу фіктивним.

Колегія суддів також відхиляє доводи про те, що після розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_6 продовжили проживати спільно без реєстрації шлюбу, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до правої позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду у справі №645/1601/16-ц від 24 червня 2020 року проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

За змістом положень статті 74 СК України у разі пред`явлення позову про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, позивач повинен довести початок і кінець такого проживання, а також набуття в цей період спірного майна. Обставини проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, існування між ними відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, а також набуття ними спільного майна у цей період має бути підтверджено належними і допустимими доказами.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти.

У частині першій статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Однак, доказів наявності рішення суду про встановлення такого факту до матеріалів справи також не додано.

Також, позивачем не надано суду доказів придбання спірного майна ОСОБА_1 та ОСОБА_6 за спільні кошти.

Враховуючи вищенаведене, позивач не довів обґрунтованості своїх позовних вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Попович Галина Іванівна - про визнання квартири та приміщення об`єктами спільної сумісної власності, визнання права власності на частину квартири та приміщення відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 19 листопада 2021 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.