Справа №297/1428/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фейіра О. О., при секретарі судового засідання Радзецькій Ю.Л., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Берегове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Берегівської державної нотаріальної контори та відділу державної виконавчої служби Берегівського районного управління юстиції, про зняття арешту з майна,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в Берегівський районний суд Закарпатської області із позовом до Берегівської державної нотаріальної контори та відділу державної виконавчої служби Берегівського районного управління юстиції про скасування арешту 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за №6968719.

Ухвалою судді Берегівського районного суду Закарпатського області від 22 червня 2021 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (а.с. 29-30).

Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 08 липня 2021 року було замінено первісного відповідача - відділ державної виконавчої служби Берегівського районного управління юстиції на належного відповідача - Берегівський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) та залучено до участі у справі в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит" (а.с. 48-49).

Позовні вимоги позивачкою мотивовано тим, що 20 березня 2008 року вона придбала квартиру АДРЕСА_1 . В червні 2021 року вирішила продати вказану квартиру. Однак, у посвідченні договору купівлі-продажу вищевказаної квартири приватним нотаріусом їй було відмовлено, оскільки на 1/2 частку такої накладено арешт. На момент внесення до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна реєстраційного запису про обтяження, вищевказана квартира належала їй на праві приватної власності. Накладення арешту на 1/2 частку вищевказної квартири, порушує її права як власника такої. А тому, просить суд скасувати арешт на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за №6968719.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяви, згідно яких просили справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі (а.с. 54-55).

Представник відповідача - Берегівської державної нотаріальної контори, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення судового розгляду справи чи відзиву на позов від нього не надходило (а.с. 31, 51).

Представник відповідача - Берегівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Кіндрат В. в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, згідно якої просив справу розглянути без його участі, проти позову не заперечує (а.с. 62).

Представник третьої особи - ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит", який про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, в судове засдіання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення судового розгляду справи від нього не надходило.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивачка посилалася як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Як встановлено з матеріалів справи, 20 березня 2008 року ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 , яка належала останнім на праві спільної часкової власності, що стверджується копією договору купівлі продажу від 20 березня 2008 року, посвідченого державним нотаріусом Берегівської державної нотаріальної контори Мирончук О.В., зареєстрованого в реєстрі за №2-1151 (а.с. 10-14).

Постановою приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу від 14 червня 2021 року, ОСОБА_1 відмовлено у посвідченні договору купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки вказана кватира обтяжена арештом (а.с. 25).

Так, згідно Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №17983293 від 08 квітня 2008 року, до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, внесено реєстраційний запис про арешт нерухомого майна - 1/2 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 4, 5-9).

Постановою державного виконавця відділу ДВС Берегівського РУЮ від 17 березня 2008 року накладено арешт на майно боржника ОСОБА_3 - 1/2 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , та оголошено заборону на її відчуження (а.с. 19).

В той же час, як встановлено з матеріалів справи, реєстраційний запис про арешт майна до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Берегівською державною нотаріальною конторою внесено тільки 08 квітня 2008 року за реєстраційним номером №6968719 (а.с. 4), тобто після набуття ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі продажу від 20 березня 2008 року, посвідченого державним нотаріусом Берегівської державної нотаріальної контори Мирончук О.В., зареєстрованого в реєстрі за №2-1151 (а.с. 4, 10-14).

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 321 ЦК України).

Таким чином, стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, який означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Згідно з частиною першою статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 01 червня 2006 року в справі «Федоренко проти України» (Fedorenko v. Ukraine) звернув увагу на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини, а також пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Відповідно достатті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 13 червня 1979 року в справі «Маркс проти Бельгії» (Marckx v. Belgium) висловив правову позицію, згідно з якою стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном.

Разом з тим, суд вважає, що наявність боргових зобов`язанань попереднього співвласника вищевказаної квартири ОСОБА_3 не може бути підставою для обмеження власника такої ОСОБА_1 права володіння, користування та розпоряджання нею.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Таким чином, за змістом наведених положень Закону України «Про виконавче провадження», в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у пункті 2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Враховуючи вищенаведене, те, що квартира АДРЕСА_1 належить позивачці ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 20 березня 2008 року, посвідченого державним нотаріусом Берегівської державної нотаріальної контори Мирончук О.В., зареєстрованого в реєстрі за №2-1151, реєстраційний запис про арешт вищевказаної квартири до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Берегівською державною нотаріальною конторою внесено тільки 08 квітня 2008 року, в той час, як арешт накладено постановою державного виконавця відділу ДВС Берегівського РУЮ від 17 березня 2008 року, накладення арешту на таку за борговими зобов`язання колишнього співвласника квартири ОСОБА_3 порушує права власника ОСОБА_1 на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, суд вважає позовні вимоги позивачки обгрунтованими, доведеним та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 316, 317, 319, 321, 391, ЦК України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження", ст. ст. 81, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

рішив:

Позов задоволити.

Скасувати арешт на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , реєстаційний запис про який внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 08 квітня 2008 року за №6968719, накладений постановою державного виконавця відділу ДВС Берегівського РУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17 березня 2008 року.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Фейір О. О.