Справа № 211/1013/20
Провадження № 2/177/97/21
Р І Ш Е Н Н Я

(заочне)

Іменем України

13 січня 2021 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Суботіної С. А.

за участі: секретаря Ференц Я. З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача Гребенюк О.С. звернувся до суду 17.02.2020 з указаним позовом та просив стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 20.08.2010 станом на 31.12.2019 у загальному розмірі 42826,20 грн, яка включає заборгованість: за тілом кредиту 4197,75 грн, за відсотками, нарахованими за користування кредитом 32790,64 грн, за пенею 3322,28 грн, штрафи 500,00 грн фіксована частина, 2015,53 грн процентна складова, а також стягнути витрати зі сплати судового збору в розмірі 2102,00 грн.

В обґрунтування пред`явлених вимог зазначає, що 20.08.2010 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем укладено кредитний договір б/н, за умовами якого позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 4200,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Своїм підписом у заяві відповідач надав згоду на те, що вказана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами Банку», складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, який по своїй суті фактично є договором приєднання в розумінні ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких при укладенні договору відповідач надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Свої зобов`язання за кредитним договором від 20.08.2010 банк виконав належним чином, надавши відповідачу кредит в обумовленому розмірі. Натомість відповідач, в порушення умов договору, свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим, станом на 31.12.2019 має заборгованість за кредитним договором №б/н від 20.08.2010 у загальному розмірі 42826,20 грн, яка включає заборгованість: за тілом кредиту 4197,75 грн, за відсотками, нарахованими за користування кредитом 32790,64 грн, за пенею 3322,28 грн, штрафи 500,00 грн фіксована частина, 2015,53 грн процентна складова, яку просить стягнути на користь позивача в примусовому порядку.

Представник позивача правом на участь у судовому засіданні не скористався, просив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, за відсутності представника банку, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання, але до суду повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзиву та заяв з процесуальних питань не надав.

Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, належне повідомлення відповідача, неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк, суд постановив, в силу ст. 280 ЦПК України, ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів та за відсутності заперечень з боку представника позивача проти заочного розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 20.08.2010 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви №170367021 про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», у якій відповідач підтвердив своїм підписом, що вказана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами складає договір про надання банківських послуг, а також що він ознайомлений з умовами кредитування та погоджується на них (а.с. 12).

По суті вказаний договір є договором приєднання в розумінні ч. 1 ст. 634 ЦК України, якою визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, що може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 умов та правил ОСОБА_1 надав свою згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, його встановлення та зміну за рішенням чи ініціативою банку.

До анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 20.08.2010, позивачем долучено підписану позичальником ОСОБА_1 довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та витяг з умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», розміщених на офіційному веб-сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с.13, 14-37, 68-93).

Кредитування ОСОБА_1 здійснювалося за умовами кредитування «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», що підтверджується даними розрахунку заборгованості, який узгоджується з даними тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 7-11, 13).

Договором визначено базову відсоткову ставку на залишок заборгованості 2,5% в місяць (30,00% на рік); розмір обов`язкових щомісячних платежів, які включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, яка розраховується пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) базова відсоткова ставка по договору / 30, нараховується за кожен день прострочки кредиту; пеня (2) 1% від суми заборгованості, але не менше 30 грн в місць, нараховується 1 раз в місяць при наявності прострочення по кредиту або відсоткам 5 та більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн та більше (а.с.13).

Також умовами договору передбачено штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань 500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісії (а.с. 13).

Відповідно до довідок АТ КБ «ПРИВАТБАНК», ОСОБА_1 в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було відкрито картковий рахунок та встановлено кредитний ліміт в розмірі 500,00 грн на картковий рахунок емітовану банком кредитну картку № НОМЕР_1 . При цьому, як слідує з довідки про зміну умов кредитування, за картковим рахунком відповідача кредитний ліміт неодноразово змінювався: 14.09.2010 збільшено до 2500,00 грн, 22.01.2011 збільшено до 3000,00 грн, 27.02.2011 збільшено до 3600,00 грн, 26.04.2011 збільшено до 4200,00 грн, 11.1.2019 зменшено до 0 грн (а.с. 65).

ОСОБА_1 почав активно користуватися кредитними коштами 16.09.2010, частково погашаючи заборгованість, сплачуючи банку грошові кошти в різних розмірах, востаннє 28.10.2012 на суму 600,00 грн, в результаті чого станом на 31.12.2019 утворилася заборгованість за тілом кредиту в сумі 4197,75 грн, заборгованість за відсотками, нарахованими за користування кредитом в сумі 32790,64 грн, пені 3322,28 грн та штрафів, відповідно до п.2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг, фіксована частина 500,00 грн та процентна складова 2015,53 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем (а.с.7-11) та випискою по рахунку (а.с.60-64).

З 21.05.2018 найменування ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінено на АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що не є перетворенням юридичної особи. Державну реєстрацію змін в найменуванні банку проведено 14.06.2018.

Відповідно до п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в умовах та правилах надання банківських послуг.

Між сторонами виник спір щодо належного виконання відповідачем кредитних зобов`язань та наявності правових підстав для стягнення заборгованості в судовому порядку. Вирішуючи спір в межах заявлених вимог з дотриманням принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд виходить з наступного.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Перевіряючи обґрунтованість заявленого позивачем розміру заборгованості, суд виходить з доведеності розміру заборгованості за тілом кредиту 4197,75 грн. Приходячи до такого висновку суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, хоча й не містить строку повернення кредиту (користування ним), однак враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України та те, що отримані та використані позичальником кредитні кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується із тим, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та процентів за користування ним. При цьому суд не погоджується із розміром заборгованості по процентам за користування кредитом з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що визначено ст. 628 ЦК України.

Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно з умовами укладеного кредитного договору, сторони домовились, що договір є строковим, та відповідає строку дії картки. Кредитна картка є дійсною до останнього календарного дня зазначеного на ній місяця. По закінченню строку дії відповідна картка пролонгується банком на новий строк дії (якщо раніше, до початку місяця закінчення строку дії не надходило письмових заяв від позичальника про закриття карткового рахунку).

При цьому, як слідує з довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК», банком здійснено випуск кредитної картки за кредитним договором б/н від 20.08.2010 за №5457***657 із встановленням строку її дії до 08/14, тобто до 31.08.2014. Після цього перевипуск картки не здійснювався, що є свідченням припинення строку дії договору (а.с.66).

Таким чином, суд приходить до висновку, що за погодженням сторін, строк дії кредитного договору, який співпадає зі строком дії кредитної картки, визначено до 31.08.2014. Умовами укладеного договору не передбачено розмір відсотків за користування кредитними коштами та пені після закінчення дії договору. Вимог про застосування ст. 625 ЦК України позивачем в рамках даного спору не заявлено, у зв`язку з чим суд вирішує спір виключно в межах заявлених вимог з дотриманням принципу диспозитивності в силу ст. 13 ЦПК України.

У постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі 438/489/16-ц вказано, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02.12.2015 року у справі № 6-249цс15, відповідно до якого банк мав право на стягнення процентів за кредитом і пені за процентами у межах позовної давності, обчисленої за три роки (для процентів) й один рік (для пені) до дня звернення до суду, зазначивши, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та пеню припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відтак, у межах строку кредитування до закінчення дії кредитного договору, а саме 31.08.2014, відповідач ОСОБА_1 зобов`язаний був повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами у період до 25 числа кожного місяця за погодженою сторонами ставкою. Оскільки строк дії даного кредитного договору закінчився із закінченням строку дії кредитної картки серпень 2014 року, то у банка відсутні підстави нараховувати відсотки за користування даним кредитом та пені, починаючи з 01.09.2014.

Таким чином, суд приходить до висновку, що до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за відсотками та пенею, яка нарахована до 31.08.2014 включно, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування припиняється.

Заборгованість за відсотками, нарахованими за користування кредитом за період з 20.08.2010 до 31.08.2014 розрахована банком та складає 2796,33 грн та за пенею у розмірі 991,98 грн, підстав для перерахунку якої суд не вбачає. Відповідача зазначений розрахунок не спростовано, контр-розрахунку не надано.

Вимог про застосування ст. 625 ЦК України позивачем у рамках даного спору не заявлено, у зв`язку з чим, стягнення таких сум судом з наведенням власного розрахунку свідчитиме про вихід за межі вимог.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової), суд, вважає за необхідне в цій частині позовних вимог відмовити, керуючись наступним.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору.

У той самий час, умовами договору передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення Клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов`язань.

Враховуючи вище викладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21.10.2015 № 6-2003цс15, у постанові від 11.10.2017 № 6-1374цс17.

Виходячи з того, що нараховані АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відсотки за користування кредитними коштами, отриманими за договором, у період з 20.08.2010 по 31.12.2019 не відповідають умовам укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог зі стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором № б/н від 20.08.2010 у загальному розмірі 7986,06 грн, що включає заборгованість: за кредитом 4197,75 грн, за відсотками 2796,33 грн та пеню 991,98 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи часткове задоволення позовних вимог (18,65%), згідно зі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно частині задоволених вимог, що становить 392,02 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч. 2 ст. 247, 258-259, 263-265, 280-284, 287, 354, 355 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (, МФО 305299, рахунок для погашення заборгованості та судових витрат НОМЕР_3 , юридична адреса: вул. Грушевського, 1д, м. Київ) заборгованість за кредитним договором б/н від 20.08.2010 у загальному розмірі 7986 (сім тисяч дев`ятсот вісімдесят шість) гривень 06 копійок, яка складається з заборгованості:

- за кредитом 4197 (чотири тисячі сто дев`яносто сім) гривень 75 копійок;

- за відсотками, нарахованими за користування кредитом 2796 (дві тисячі сімсот дев`яносто шість) гривень 33 копійки;

- пені 991 (дев`ятсот дев`яносто одна) гривня 98 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (, МФО 305299, рахунок для погашення заборгованості та судових витрат № НОМЕР_3 , юридична адреса: вул. Грушевського, 1д, м. Київ) у рахунок відшкодування судових витрат 392 (триста дев`яносто дві) гривні 02 копійки.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його складання та підписання.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення та підписання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, тобто протягом тридцяти днів з дня його складання та підписання, шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Криворізький районний суд Дніпропетровської області.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення та подання апеляційної скарги на заочне рішення, може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених процесуальним законом строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: