Справа № 766/4885/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Майдан С.І.

за участю секретаря Романенко І.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м.Херсоні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

встановив:

Позивач 09.06.2016 року звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на ту обставину, що 03.07.2012 року з відповідачем ОСОБА_1 укладено договір №б/н, згідно умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов`язалася повертати суму кредиту щомісяця згідно встановленого графіку погашення. Однак відповідачем не виконуються вищевказані умови кредитного договору та станом на 30.04.2016 року заборгованість відповідача за Кредитним договором №б/н від 03.07.2012 року становить 19377,35 гривень. Просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 02.07.2016 року відкрито провадження у справі.

24.10.2016 року Херсонським міським судом Херсонської області ухвалено заочне рішення за цивільною справою за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк "Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 03.07.2012 року у сумі 18475,20 гривень, яка складається із 1997,85 гривень - заборгованості за кредитом; 13080,58 гривень - заборгованості по процентам за користування кредитом; 1997,85 гривень заборгованості за пенею та комісією; 500,00 гривень штрафу (фіксована частина); 898,92 гривень штрафу (процентна складова). Стягнутj з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у сумі 1313,79 гривень. В решті позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою від імені та в інтересах ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, в якій просить скасувати заочне рішення, зазначила, що з рішенням суду відповідач не згодна, не була належним чином повідомлена про розгляд справи, заявлені позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, заочне рішення відповідач ОСОБА_1 не отримувала, її представник ознайомилась з матеріалами цивільної справи 16.02.2021 року.

Ухвалою суду від 24.05.2021 року поновлено строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення по справі №766/4885/16-ц від 24.10.2016 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, прийнято заяву ОСОБА_2 , подану від імені та в інтересах ОСОБА_1 , про перегляд заочного рішення та призначено судове засідання.

Ухвалою суду від 11.06.2021 року заяву ОСОБА_2 , подану від імені та в інтересах ОСОБА_1 , про перегляд заочного рішення Херсонського міського суду Херсонської області по справі №766/4885/16-ц від 24.10.2016 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задоволено. Заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 14.12.2020 року за цивільною справою №766/4885/16-ц від 24.10.2016 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Після скасування заочного рішення від 24.10.2016 року, позивачем АТ КБ «ПриватБанк» зміст позовних вимог та підстави, на які позивач посилається в обґрунтування позову, не змінювалися.

Представник відповідача ОСОБА_2 надала до суду відзив, згідно якого просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. З позовної заяви вбачається, що позовні вимоги ґрунтуються на тому, що позивачем було надано відповідачці кредит у сумі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач стверджує, що відповідач підтвердила згоду про те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між відповідачем та банком договір. Та те, що при укладені договору сторони керувалися ч.1 ст.643 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На обґрунтування своїх вимог та на підтвердження того, що між позивачем та відповідачкою дійсно укладено кредитний договір на виконання якого позивач надав кредитні кошти у сумі 2000 грн. у вигляді кредитного ліміту встановленого на платіжну картку які, в свою чергу відповідачка отримала, позивач надав до позовної заяви наступні докази: заповнений бланк Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку»; справка об условиях кредитования с использованием кредитки «Универсальная, 55 дней льготного периода» (далі довідка про умови кредитування); витяг із умов та правил надання банківських послуг затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256; розрахунок заборгованості за договором б/н від 03.07.2012 року укладеного між Приватбанком та клієнтом - ОСОБА_1 станом на 30.04.2016 року. З доводами позивача відповідачка не погоджується та вважає, що позивачем не доведено, що між нею та банком був укладений кредитний договір в розумінні норм ЦК України. Відсутні всі складові, які в своїй сукупності становлять (складають) кредитний договір. Позивачем зазначено, що кінцевий термін повернення кредитних коштів відповідає строку дії картки, при цьому позивачем не надано доказів про те що: платіжна картка видавалась відповідачці; на неї перераховані кредитні кошти у сумі 2000,00 грн. Також відсутній будь-який доказ про строк дії платіжної картки, що є необхідним для з`ясування питання про кінцевий термін нарахування відсотків за кредитним договором, так як день закінчення строку дії картки є строком закінчення дії договору кредиту та закінченням строку нарахування відсотків за кредитом. Доданий розрахунок заборгованості, позивач склав за договором б/н від 03.07.2012 року, але даний розрахунок не містить реквізитів платіжної картки та/або карткового рахунку. Також позивач у своєму позові вказує на те, що відповідач зобов`язалася повертати суму кредиту щомісяця згідно встановленого графіку погашення, але при цьому не додав до свого позову вказаного графіку. Відсутність «Тарифів банку», які за твердження позивача є складовою кредитного договору, та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З вище наведеного слідує, що сторони не досягли усіх істотних умов договору, оскільки докази, які б підтверджували факт укладення між сторонами кредитного договору, отримання кредитної картки, встановлення кредитного ліміту, строк дії картки, строк повернення кредиту, досягнення згоди щодо процентної ставки за користування кредитом, встановлення відповідальності у вигляді пені та штрафних санкцій, а тому відсутні всі підстави вважати, що кредитний договір було укладено між позивачем та відповідачкою З огляду на вище викладене, представник відповідача вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що03.02.2012 року відповідач ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» та заповнила і підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, отримала платіжну картку, на підставі чого банк надав відповідачу грошові кошти.

З наявного у матеріалах цивільної справи розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 03.07.2012 року, наданого позивачем, вбачається, що станом на 30.04.2016 року заборгованість становить 19377,35 гривень, яка складається із:

- 1997,85 гривень - заборгованості за кредитом;

- 13080,58 гривень - заборгованості по процентам за користування кредитом;

- 2900,00 гривень заборгованості за пенею та комісією;

- 500,00 гривень штрафу (фіксована частина);

- 898,92 гривень штрафу (процентна складова).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У частині першій статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 29.09.2007 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (15.11.2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (06.08.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору».

У анкеті-заяві від 03.07.2012 року процентна ставка за користування грошовими коштами не зазначена.

Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, окрім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), банк просив також стягнути заборгованість за процентами за користування кредитом, заборгованість за пенею та комісією, штрафи. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався також на витяг з тарифів банку та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у банку, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів та з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування.

Вимог про стягнення сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтею 625 ЦК України позивач не пред`явив.

Також суд враховує, що укладений між сторонами кредитний договір від 03.07.2012 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме заборгованість за кредитом у розмірі 1997,85 гривень.

Вимоги банку в частині стягнення процентів, заборгованості за пенею та комісією, штрафів, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки анкета-заява, підписана відповідачем не містить умов кредитування, Умови та правила, надані банком не підписані відповідачем, а тому не можуть бути належним доказом умов кредитування щодо сплати платежів за користування кредитними коштами.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі1997,85 гривень.

Також, відповідно до ч.1, ч.2, п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Крім цього у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені та документально підтверджені судові витрати.

З урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1378,00 гривень.

Керуючись ст.ст.12, 13, 19, 81, 141, 259, 264, 265, 268, 274, 279, 355 ЦПК України, ст.ст.525, 526, 530, 536, 599, 611, 615, 1048, 1050, 1054 ЦК України, суд

вирішив:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 03.07.2012 року у розмірі 1997,85 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1378,00 гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Херсонської області в порядку ст. 355 ЦПК України.

У відповідності до п.п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.І. Майдан