ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1085/21 Справа № 191/1137/20 Головуючий у першій інстанції: Твердохліб А.В. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,

при секретарі Слуцькій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю «Синельниківський райагробуд» на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Синельниківський райагробуд» про стягнення невиплаченої заробітної плати,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 07 лютого 2017 року рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Синельниківський райагробуд» його обрано на посаду директора цього товариства та 08 лютого 2017 року видано відповідний наказ про прийняття на посаду. За виконання посадових обов`язків ОСОБА_1 встановлено заробітну плату, посадовий оклад у сумі 7500,00 грн. 18 липня 2017 року позивача звільнено із займаної посади, але в день звільнення не виплачено заробітну плату у суму 13381,25 грн. 12 квітня 2018 року на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 поновлено на посаді та стягнуто з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 13381,25 грн. Дане рішення суду в частині поновлення на роботі було виконано негайно, відповідачем видано наказ №3-К від 13 квітня 2018 року, в іншій частині не виконано. 16 червня 2018 року відповідач відсторонив ОСОБА_1 з посади на підставі наказу, зберігши за ним заробітну плату у сумі 7500,00 грн. 04 лютого 2018 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади, без проведення остаточного розрахунку по заробітній платі у сумі 60000,00 грн. Відповідач, не провівши із позивачем повного розрахунку при звільненні, має перед ОСОБА_1 борг у сумі 251981,25 грн., який складається із наступного: а) невиплачена заробітна плата за період 08.02.2017 року по 19.07.2017 року 13381,25 грн.; б) невиплачена заробітна плата за весь час затримки виплати з липня 2017 року по квітень 2018 року (10х7500) - 75000,00 грн.; в) невиплачена заробітна плата за період квітня 2018 року по січень 2019 року (10х7500,00) - 75000,00 грн.; г) середня заробітна плата за час затримки виплати за лютий 2019 року - квітень 2020 року (14х7500) - 105000,00 грн.; д) нарахована і виплачена заробітна плата у період вересень-листопад 2018 року - 17300,00 грн.; є) отримана заробітна плата за новим місцем роботи у період вересень 2019 року березень 2020 року = 14100,00 грн. Позивач вважає сумою боргу відповідача 236981,00 грн., яку вирахував, виходячи із розрахунку: (а+б+в+г)-(д+є). Тому позивач просив стягнути на його користь з Товариства з обмеженою відповідальністю «Синельниківський райагробуд»грошові кошти в розмірі 236981,00 грн.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2020 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Синельниківський Райагробуд» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату в період з 13 квітня 2018 року до 04 лютого 2019 року у сумі 37163,60 грн. Стягнуто з ТОВ «Синельниківський Райагробуд» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840,40 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «Синельниківський Райагробуд», посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 07 лютого 2017 року на загальних зборах ТОВ «Синельниківський райагробуд» позивача було обрано на посаду директора вказаного товариства, відповідно до протоколу №1 загальних зборів, про що 08 лютого 2017 року ТОВ «Синельниківський райагробуд» видано відповідний наказ №01-К (а.с.5-6, 7 т. 1).

18 липня 2017 року за наказом №2 ОСОБА_1 звільнено з посади директора ТОВ «Синельниківський райагробуд» на підставі п.1 ст. 41 КЗпП України, а 13 квітня 2018 року, відповідно до Наказу №3-К поновлено на даній посаді (а.с. 8 т. 1).

В подальшому, на підставі протоколу №1 загальних зборів учасників ТОВ «Синельниківський райагробуд» від 14.06.2018 року, відповідачем видано цього ж дня наказ №2/1-К, відповідно до ч. 3 ст. 99 ЦК України, про тимчасове відсторонення від виконання повноважень директора ТОВ «Синельниківський райагробуд» ОСОБА_1 до моменту прийняття рішення, зі збереженням за відстороненим працівником середнього заробітку (а.с. 20, 21 т. 1).

04 лютого 2019 року, згідно наказу №1-К директора ТОВ «Синельниківський райагробуд» ОСОБА_3 , ОСОБА_1 звільнено з 04 лютого 2019 року з посади директора ТОВ «Синельниківський райагробуд», згідно п.2 ст. 41 КЗпП України, та зобов`язано бухгалтерію провести з ОСОБА_1 розрахунок за період з 13 квітня 2018 року по 13 червня 2018 року та з 23 жовтня 2018 року по 04 лютого 2019 року (а.с.9 т. 1).

Вказаний вище наказ є чинним, не оскаржувався та не скасовувався.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 14 грудня 2020 Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, про що складено відповідний актовий запис №22621 (а.с. 99, 129 т.2).

Відповідно до копії спадкової справи №314/2020 після ОСОБА_1 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведеної Першою синельниківською державною нотаріальною конторою 24.12.2020 року, із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулась ОСОБА_2 (дружина) 24.12.2020 року (а.с. 136, 174 т.2).

ОСОБА_4 подала до нотаріальної контори заяву 21 травня 2021 року, відповідно до якої вона відмовилась від прийняття спадщини після смерті батька на користь дружини померлого - ОСОБА_2 (а.с. 137 т.2).

Також, 26 травня 2021 року до нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_5 (донька спадкодавця) про відмову від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_1 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 138, 143 т.2).

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом статті 1219ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (статті 1261 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Частиною 2 статті 1274 ЦК України встановлено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Згідно статті 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що позов у даній справі заявлений особисто ОСОБА_1 з приводу стягнення невиплаченої заробітної плати, яка визначається у грошовому виразі; встановивши, що позивач помер після ухвалення у даній справі оскаржуваного судового рішення, яким до стягнення на користь позивача присуджена грошова сума, - до участі у справі залучено правонаступника ОСОБА_1 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , - спадкоємця першої черги ОСОБА_2 .

Також встановлено, що рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2018 року у цивільній справі №191/3096/17 позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ Синельниківський райагробуд про визнання рішення незаконним, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати задоволено частково. Визнано рішення загальних зборів ТОВ «Синельниківський райагробуд» від 21 червня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади директора ТОВ «Синельниківський райагробуд» незаконним та скасовано його. Визнано наказ директора ТОВ «Синельниківський райагробуд» №2 від 18 липня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади директора ТОВ «Синельниківський райагробуд» незаконним та скасовано його. Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора ТОВ «Синельниківський райагробуд». Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період з 01.01.2017 року до 30.06.2017 року в розмірі 13381,25 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с. 81-84 т.1).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13.12.2018 року, з урахуванням ухвали Дніпровського апеляційного суду від 04.02.2019 року про виправлення описки, апеляційну скаргу ТОВ Синельниківський райагробуд задоволено. Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2018 року №191/3096/17 скасовано, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 12.06.2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13.12.2018 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ Синельниківський райагробуд про визнання рішення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та скасування наказу від 18.07.2017 року №2 про звільнення - скасовано, в цій частині провадження у справі закрито. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 13.12.2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ Синельниківський райагробуд про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати скасовано, цивільну справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В подальшому, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2019 року у вказаній вище справі №191/3096/17 прийнято відмову ТОВ Синельниківський райагробуд від його апеляційної скарги на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2018 року в частині стягнення з ТОВ Синельниківський райагробуд на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі в розмірі 13381,25 грн. та апеляційне провадження по справі за апеляційною скаргою ТОВ Синельниківський райагробуд на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2018 року в частині стягнення з ТОВ Синельниківський райагробуд на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі в розмірі 13381,25 грн. закрито.

Отже, рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2018 року у цивільній справі №191/3096/17 в частині стягнення з ТОВ Синельниківський райагробуд на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за період з 01 січня 2017 року до 30 червня 2017 року в розмірі 13381,25 грн. набрало законної сили.

Судом першої інстанції також встановлено, що сума в розмірі 13381,25 грн., яка є заробітною платою ОСОБА_1 , виплачена відповідачем на користь позивача, що підтверджено копіями платіжних доручень від 01.04.2020 року на суму 5381,25 грн., від 02.06.2020 року на суму 7000,00 грн. та від 26.06.2020 року на суму 1000,00 грн. (а.с.115-117 том 1).

За положеннями частини 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч.2 ст. 233 КЗпП України, визначено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів від 02.10.2019 року, ОСОБА_1 отримував від ТОВ «Синельниківський райагробуд» в період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року доходи за перший квартал у сумі 22500,00 грн., за другий квартал 6858,20 грн., за третій та четвертий квартали у сумі 45000,00 грн. (а.с.22 том 1).

Розраховуючи невиплачену заробітну плату позивачу з 13 квітня 2018 року до 31 грудня 2018 року, суд виходить з такого:

- за квітень 2018 року, у якому 20 робочих днів, ОСОБА_1 відпрацював 12 робочих днів з 13 квітня 2018 року до 30 квітня 2018 року;

- за травень 2018 року, у якому 20 робочих днів, ОСОБА_1 відпрацював 20 робочих днів;

- за червень 2018 року, у якому 20 робочих днів, ОСОБА_1 відпрацював 20 робочих днів;

- за третій та четвертий квартали 2018 року ОСОБА_1 відпрацьовані всі робочі дні.

Тому, в період з 13 квітня 2018 року до 31 грудня 2018 року ОСОБА_1 не виплачено заробітну плату у сумі 33643,60 грн., виходячи із розрахунку: 6858,20 грн. (сума нарахованого доходу за другий квартал 2018 року) ? 60 робочих днів = 114,30 грн. (заробітна плата за один день) х 52 робочі дні, відпрацьовані ОСОБА_1 з 13 квітня 2018 року до 30 червня 2018 року, що є другим кварталом, згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України) = 5943,60 грн. (заробітна плата з 13 квітня 2018 року до 30 червня 2018 року) + 22500,00 грн. (заробітна плата за третій квартал 2018 року) + 22500,00 грн. (заробітна плата за четвертий квартал 2018 року) 17300,00 (виплачена заробітна плата) = разом 33643,60 грн.

Згідно довідки про середньомісячну заробітну плату, видану ТОВ «Синельниківський райагробуд» від 16.07.2020 року, та копії штатного розкладу від 18.07.2017 року, повідомлено про те, що станом на 18 липня 2017 року середньомісячна заробітна плата директора товариства за штатним розкладом підприємства складає 3200,00 грн. (а.с.114, 118 том 1).

Розраховуючи невиплачену заробітну плату позивачу з 01 січня 2019 року до 04 лютого 2019 року (день звільнення), суд виходив з такого: за січень 2019 року, у якому 21 робочий день, ОСОБА_1 відпрацював 21 робочий день; за лютий 2019 року, у якому 20 робочих днів, ОСОБА_1 відпрацював 2 робочі дні.

Тому, в період з 01 січня 2019 року до 04 лютого 2019 року ОСОБА_1 не виплачено заробітну плату у сумі 3520,00 грн., виходячи із розрахунку:

3200,20 грн. (сума заробітної плати за штатним розкладом) ? 21 робочий день за січень 2019 року = 152,38 грн. (заробітна плата за один день) х 21 робочий день, відпрацьований ОСОБА_1 за січень 2019 року = 3200,00 грн. (заробітна плата за січень 2019 року);

3200,20 грн. (сума заробітної плати за штатним розкладом) ? 20 робочих днів у лютому 2019 року = 160,00 грн. (заробітна плата за один день у лютому 2019 року) х 2 робочі дні, відпрацьовані ОСОБА_1 за лютий 2019 року = 320,00 грн. (заробітна плата за лютий 2019 року), що загально становить (3200,00 грн. + 320,00 грн.) 3520,00 грн.

Табелі виходу на роботу (а.с.161, 165, 168, 170, 174, 177, 179, 182, 184, 185, 187, 189, 191, 193, 195, 197, 199, 203) є неналежними доказами, оскільки вони складені безпосередньо ОСОБА_1 та завірені печаткою про недійсність якої ТОВ «Синельниківський райагробуд» опубліковано 26.07.2017 року у друкованому виданні (а.с.160 т. 2), згідно наказу №5 від 25.07.2017 року директора ТОВ «Синельниківський райагробуд» (а.с. 243 т.1).

Доводи відповідача про те, що позивач неправомірно встановив собі заробітну плату у сумі 7500,00 грн. та неправомірно подавав звіти до податкової інспекції щодо нарахування доходів, - є безпідставними, спростовуються наведеними вище доказами та встановленими фактами. Крім того, відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДФС України про суми виплачених доходів датовані 02.10.2019 року, а ОСОБА_3 , як директор підприємства, обіймав цю посаду з 05.02.2019 року та корегування до податкової звітності не здійснив, до правоохоронних органів з цього приводу не звертався; відповідних письмових доказів суду не представлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що заробітну плату позивачу необхідно було виплачувати за фактично виконану ним роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах, є безпідставними.

ОСОБА_1 за життя перебував, зокрема, у трудових відносинах з ТОВ «Синельниківський райагробуд»; цивільно-правовий договір не укладався. На підставі протоколу №1 загальних зборів учасників ТОВ «Синельниківський райагробуд» від 14.06.2018 року, ОСОБА_1 тимчасово відсторонено від виконання повноважень директора ТОВ «Синельниківський райагробуд» до моменту прийняття рішення, зі збереженням за відстороненим працівником середнього заробітку (а.с. 20 т. 1).

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2018 року у цивільній справі №191/3096/17 в частині стягнення з ТОВ Синельниківський райагробуд на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за період з 01 січня 2017 року до 30 червня 2017 року в розмірі 13381,25 грн. набрало законної сили та виконане відповідачем. Даним судовим рішенням, в частині що набрала законної сили, встановлено, зокрема, факт перебування сторін у трудових відносинах, факт одержання позивачем заробітної плати від відповідача, факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем із заробітної плати за вказаний вище період.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

За положеннями частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія звертає увагу, що апеляційна скарга не містить доводів непогодження з проведеним судом першої інстанції розрахунком стягнутої на користь ОСОБА_1 суми невиплаченої заробітної плати у розмірі 37163,60 грн.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, колегія приходить до висновку про наявність підстав для залишення без задоволення апеляційної скарги, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Синельниківський райагробуд» залишити без задоволення.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова