Провадження №22-ц/801/494/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач :Голота Л. О.
УХВАЛА

21 січня 2021 рокуСправа № 127/12087/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Голоти Л.О.,

вирішуючи питання щодо відкриття апеляційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним,

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 17 грудня 2020 року, -

в с т а н о в и в :

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 грудня 2020 року у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_5 про передачу за підсудністю цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним - відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_1 подано апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвали суду першої інстанції та цивільну справу передати до Святошинського районного суду м. Києва для розгляду за підсудністю.

Ознайомившись із поданими апеляційними скаргами, суд вважає, що їх слід повернути заявнику з огляду на наступне.

За змістом частини другої статті 353 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

У частині першій статті 353 ЦПК України передбачено перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду. У цьому переліку відсутня ухвала про відмову в передачі справи за підсудністю.

Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до пункту 1 статті б Конвенції якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

У схожій ситуації у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року у справі № 752/1016/17 зроблено висновок, що тлумачення пункту 15 частини першої статті 293 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення ПАТ «Укрсоцбанк» з апеляційною скаргою) має відбуватися з урахуванням можливості/неможливості поновити свої права, особою, яка подала апеляційну скаргу, в інший спосіб аніж шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду. Ухвала про відмову у залишенні заяви без розгляду не перешкоджає подальшому провадженню у справі (не і остаточним рішенням), а тому особа має право оскаржити в апеляційному порядку ухвалу про відмову у залишенні заяви без розгляду разом з рішенням суду першої інстанції. Право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи їхнім процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення по суті спору й окремо від такого рішення. Заперечення учасників процесу щодо наявності підстав для залишення заяви без розгляду мають розглядатися судом при оскарженні рішення, ухваленого по суті спору. У зв`язку із цим право на суд, одним із аспектів якого є право доступу, в аспекті апеляційного оскарження ухвали про відмову у залишенні заяви без розгляду, підлягає обмеженню, яке застосовується з легітимною метою та зберігає пропорційність мі; застосованими засобами та поставленого метою.

Суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволені клопотання про передачу справи до іншого суду за належною підсудністю не перешкоджає подальшому провадженню у справі (не є остаточним рішенням), a тому не може бути оскаржена в апеляційному порядку, оскільки особа, яка подає апеляційну скаргу, може поновити свої права в інший спосіб шляхом оскарження в апеляційному порядку цієї ухвали разом із рішенням суду першої інстанції.

Аналогічний висновок, викладений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 лютого 2019 року по справі № 755/18427/17.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Ураховуючи вищезазначене, оскільки заявником оскаржується ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволені клопотання про передачу справи до іншого суду за належною підсудністю, яка не підлягає оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду, тому суд вважає, що апеляційні скарги слід повернути заявнику відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.

Керуючись статтями 357, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 17 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, повернути заявнику (особі, яка подала апеляційну скаргу).

Копію ухвали про повернення апеляційної скарги надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Суддя Л. О. Голота