Рішення набрало чинності "___"_________20____р. Справа № 665/173/21

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" серпня 2021 р. Чаплинський районний суд Херсонської області в складі:

головуючої судді Пилипенко І.О.,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко Л.Г.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Чаплинка Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору Хрестівська сільська рада про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є рідною дочкою ОСОБА_7 . За життя батько позивача ОСОБА_7 склав заповіт у відповідності до якого заповідав земельну ділянку площею 5.61 га та земельну ділянку, площею 1.61 га ОСОБА_8 та ОСОБА_3 в рівних частинах. Після смерті батька ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина, та позивач, як спадкоємець за заповітом звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус відмовила у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку тим, що між спадкоємцями виник спір щодо поділу спадкового майна..

Просить суд визнати за нею право власності у порядку спадкування за заповітом на Ѕ частину земельної ділянки площею 5.61 га, що належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ХС №010473, виданого Чаплинською РДА 25.12.2002 року та на Ѕ частину земельної ділянки площею 1.61 га, що належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №516149, виданого Чаплинською РДА 20.04.2010 року.

Відповідач ОСОБА_4 у своєму відзиві на позовну заяву просила суд відмовити в задоволенні позову повністю. Вказувала, що їх спільна з позивачем матір ОСОБА_9 , яка була дружиною померлого ОСОБА_7 є силу вимог ст. 1241 ЦК України успадкувала 1/8 частину всього майна, що залишилося після смерті останнього. Оскільки ОСОБА_4 спадкує майно, що залишилося після смерті матері, то вважає, що позовні вимоги необґрунтовані.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали із підстав зазначених в позовній заяві та просили суд позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися подавши заяви про визнання позовних вимог та розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, вказувала, що не заперечує проти визнання за позивачем права власності на частину майна, що зазначене в заповіті, однак вважає, що позивачем невірно визначено розмір часток, що підлягає поділу між нею та позивачем, так як вона є спадкоємцем, що має право на обов`язкову частку у спадщині, тому їй окрім частки, вказаної в заповіті належить також право на частку як обов`язковому спадкоємцю. З урахуванням викладеного вважає, що їй належить ѕ частини майна, що охоплено заповітом померлого ОСОБА_7 .

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Хрестівської сільської ради в судове засідання не з`явився, подавши заяву про визнання вимог позивача та розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що відповідно до паспорта громадянина України № НОМЕР_1 , виданого 26.08.2020 року, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 , виданого Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_10 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 та її батьками були ОСОБА_7 та ОСОБА_11 .

Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу, ОСОБА_10 1980 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_12 та змінила своє прізвище на ОСОБА_13 .

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_3 , 02.12.2020 року шлюб між ОСОБА_12 та ОСОБА_3 розірвано та після розірвання шлюбу прізвище дружини залишено ОСОБА_13 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть, виданого виконавчим комітетом Хрестівської сільської ради 28.01.2019 року серії НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7

З копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №516149, виданого 19.05.2010 року вбачається, що померлому на праві приватної власності належала земельна ділянка, площею 1.61 га., розташована на території с. Шевченко Чаплинського району з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ХС №010473 від 25.12.2002 року, ОСОБА_7 отримав у власність земельну ділянку, площею 5.61 га, на території Шевченківської сільської ради Чаплинського району з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно заповіту від 04 червня 2014 року, посвідченого секретарем Шевченківської сільської ради Чаплинського району Херсонської області, ОСОБА_7 на випадок своєї смерті здійснив розпорядження, яким заповідав належні йому земельні ділянки, площею 1.61 га та 5.61 га. своїм дочкам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частинах.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_6 , будучи спадкоємцями за заповітом після смерті ОСОБА_7 звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини.

З наданих сторонами нотаріусу документів вбачається, що вивчивши надані документи встановлено, що після смерті ОСОБА_7 , його спадкоємці, вказані у заповіті є такими спадкоємцями, що спадщину прийняли. Крім того встановлено, що дружина померлого ОСОБА_14 , яка на час смерті проживала разом з померлим, відповідно до ст. 1241 ЦК України мала право на обов`язкову частку у спадщині.

Оскільки між сторонами не досягнуто згоди щодо часток у спадковому майні, нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтв про право на спадщину за законом та за заповітом.

Вважаючи свої право щодо спадкування майна порушеними, ОСОБА_3 звернулася до суду з даним позовом.

Так, статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її у відповідності до вимог ч. 1 ст. 1268 ЦК України.

Відповідно до спадкової справи № 19/2019, витребуваної судом від державного нотаріуса Чаплинської державної нотаріальної контори, після смерті ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, що відкрилася внаслідок смерті ОСОБА_7 .

На підставі поданих заяв, державним нотаріусом Чаплинської ДНК 28.01.2019 року заведено спадкову справу, що вбачається з витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі №54894860 від 28.01.2019 року.

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.10.2020 року, винесеної державним нотаріусом Чаплинської ДНК Заворотченко А.І., остання дослідивши надані спадкоємцями матеріали встановила що спадщину після смерті ОСОБА_7 померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 прийняли його онука ОСОБА_6 , його дочка ОСОБА_4 , яка на час відкриття спадщини є непрацездатною за віком та його дочка ОСОБА_3 . При цьому, оскільки на момент смерті ОСОБА_7 разом з ним за однією адресою проживала ОСОБА_14 дружина померлого, яка також померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , то остання відповідно до ст. 1241 ЦК України отримала право на обов`язкову частку у спадщині померлого ОСОБА_7 .

З цієї ж постанови також вбачається, що дружина померлого ОСОБА_14 отримала право на обов`язкову частку у спадщині, яка становить 1/8 частки всієї спадщини.

Вказані обставини підтверджені також рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області №665/1760/20 від 19.03.2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , представника позивача - ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Хрестівська сільска рада про визнання права власності в порядку спадкування.

Як вбачається зі змісту вказаного рішення суду, вирішуючи спір між сторонами суд дійшов висновку, що незалежно від змісту заповіту ОСОБА_7 , згідно якого земельну ділянку площею 5,61 га та площею 1,61 га він заповів відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в рівних частинах, а житловий будинок в АДРЕСА_1 , він заповідав ОСОБА_6 , дружина спадкодавця ОСОБА_14 за життя мала право на обов`язкову частку у спадщині, яка становить 1/8 (одну восьму) частку у спадщині, яка, в свою чергу, вже після смерті ОСОБА_14 повинна успадковуватися за законом, у відповідності до Глави 86 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1241 ЦК України право на обов`язкову частку в спадщині мають право: малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Тобто, враховуючи викладені факти, та враховуючи преюдиційне значення рішення суду, яким встановлено певні факти, суд вважає встановленим та доведеним факт, що внаслідок смерті ОСОБА_7 , його дружина отримала право на обов`язкову частку у спадщині, яка становить 1/8 (одну восьму) частки спадкового майна та яка, в свою чергу, вже після смерті останньої повинна успадковуватися за законом, у відповідності до Глави 86 Цивільного кодексу України.

Таким чином, після смерті ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 згідно заповіту від 04.06.2014 року мають успадкувати 7/8 частин спадкового майна, що померлий заповідав останнім ( дві земельні ділянки, площею 1.61 га та 5.61 га). Решта 1/8 частина вказаного майна відповідно до ст. 1241 ЦК України успадкована дружиною померлого - ОСОБА_14 , яка відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняла, так як на момент смерті проживала разом з ним.

У свою чергу, заперечуючи проти позовних вимог, відповідач ОСОБА_4 крім іншого вказувала, що після смерті батька вона також має право на частку у спадщині відповідно до ст. 1241 ЦК України, а тому у сумі із часткою визначеною у заповіті, її частка у спадковому майні має становити ѕ від майна, що заповідалося сторонам по справі.

Щодо вказаного посилання, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Як вказано вище, відповідно до ст. 1241 ЦК України право на обов`язкову частку в спадщині мають право: малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема копії спадкового справи, витребуваної судом, ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 .

При цьому посилаючись на те, що вона має право на обов`язкову частку у спадщині, ОСОБА_15 суду не надала належним доказів що підтверджували б її родинні відносини з померлим ОСОБА_7 внаслідок чого її можливо було б віднести до спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині.

Так нею суду не надано та до відзиву не долучено свідоцтва про її народження, документів, що підтверджували б зміну прізвища тощо, внаслідок чого суд позбавлений можливості перевірити її належність до спадкоємців першої черги, які за нормами ст. 1241 ЦК України мають право на обов`язкову частку у спадщині.

При цьому, також слід вказати, що п.19 постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, які визначені ст.1241 ЦК України, є вичерпний і розширеного тлумачення не потребує.

Визначення поняття непрацездатної особи міститься в ч.3 ст.75 Сімейного кодексу України та в ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зокрема, непрацездатними є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

У рішенні Конституційного Суду України від 11.02.2014 року (справа N 1-1/2014) по справі за конституційним зверненням громадянина розкривається зміст поняття "повнолітні непрацездатні діти", що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 Кодексу щодо права на обов`язкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях частини третьої статті 75 Сімейного кодексу, який відносить до категорії "непрацездатні" інвалідів I, II та III групи, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття "непрацездатний".

Відповідно до ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Для застосування до особи положень ст.1241 ЦК Кодексу щодо права на обов`язкову частку у спадщині необхідно керуватися положеннями законів (ч.3 ст.75 Сімейного кодексу України, ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»), які дають визначення поняття непрацездатної особи, та вказують саме на досягнення особою пенсійного віку.

Як вбачається з вимог закону, якщо особа виходить на пенсію у 2016 році, вона повинна досягти 57 років і 6 місяців, мати стаж роботи, і мати рік народження 1958-1959 р.р.

ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 , та на момент смерті ОСОБА_7 досягла пенсійного віку, а тому набула статусу непрацездатної особи.

Разом з тим, враховуючи відсутність документів що відносить ОСОБА_4 до спадкоємців 1 черги померлого ОСОБА_7 її посилання на те, що вона має право на обов`язку частку у спадщині не обґрунтовані належним чином.

Крім того також слід зазначити, що як вбачається зі змісту заповіту, складеного ОСОБА_7 , останній заповідав належні йому земельні ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частинах.

За нормами ч. 1 ст. 1241 ЦК право на обов`язкову частку у спадщині виникає у спадкоємця, за наявності однієї з таких умов: він не вказаний у заповіті зовсім; у заповіті міститься положення про усунення його від права на спадкування або цьому спадкоємцю залишено частку у спадщині, меншу від належної йому обов`язкової частки. Так само слід вирішувати питання, коли обов`язкова частка поглинається належною спадкоємцеві часткою у спадщині, наприклад, спадкоємець, який має право на обов`язкову частку, є одночасно єдиним спадкоємцем за заповітом, складеним щодо всієї спадщини. Безумовний характер права на обов`язкову частку у спадщині означає, що це право не залежить від згоди інших спадкоємців, волі спадкодавця, інших обставин та не пов`язане зі спільним проживанням спадкодавця й осіб, які мають право на обов`язкову частку.

Визначення розміру обов`язкової частки у спадщині здійснюється шляхом визначення половини від поділу усієї спадщини (яка береться за одиницю) на попередньо визначену кількість спадкоємців. При визначені осіб, які мають право на обов`язкову частку, вираховується розмір їх обов`язкової частки у спадщині. У тому разі, коли спадкодавець у заповіті розпорядився всім своїм майном, не згадуючи при цьому про необхідного спадкоємця, за останнім визнається право на обов`язкову частку у всьому спадковому майні. Якщо спадкодавець склав заповіт на все майно без зазначення часток або конкретного майна, що передавалося б кожному спадкоємцю і визначивши одним із спадкоємців за заповітом необхідного спадкоємця, частка останнього у спадщині дорівнюватиме частці у спадщині за заповітом та різниці між часткою, вирахуваною відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК та часткою, визначеною в заповіті. Якщо заповітом визначено декілька спадкоємців, серед яких є й необхідний спадкоємець, і між ними розподілено всю спадщину з визначенням часток кожного, але частка необхідного спадкоємця менше тієї, яку б він набув відповідно до ст. 1241 ЦК, формування обов`язкової частки здійснюється таким чином. Необхідний спадкоємець має одержати не тільки свою частку, визначену заповітом, а й збільшену до розміру, визначеного в ст. 1241 ЦК.

У постанові пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» міститься роз`яснення, що за згодою особи, яка має право на обов`язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини.

Таким чином оскільки ОСОБА_4 вказана спадкодавцем у заповіті та отримує Ѕ частину відповідного майна, що є більшим від обов`язкової частки 1/8, яку б вона могла успадкувати за відсутності заповіту, тому доводи останньої з приводу належності їй частки майна вказаної у заповіті та визначеної відповідно до ст. 1241 ЦК України є необґрунтованими.

Таким чином в ході судового розгляду встановлено, що після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина. До складу спадщини ввійшла 7/8 часток земельної ділянки площею 5.61 га, що належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ХС №010473, виданого Чаплинською РДА 25.12.2002 року та земельної ділянки площею 1.61 га, що належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №516149, виданого Чаплинською РДА 20.04.2010 року. Інша частина спадкового майна 1/8 частина вказаних земельних ділянок, відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, успадкована ОСОБА_14 , а тому спадкування цієї частки вирішується в порядку встановленим законом після смерті ОСОБА_14

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , будучи спадкоємцями за заповітом після смерті ОСОБА_7 , які у встановлений законом строк звернулися до нотаруса із заявою про прийняття спадщини спадкують по Ѕ частині майна, що ввійшло до складу спадщини. З огляду на викладене частки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є рівними та становлять по 7/16 частин земельної ділянки площею 5.61 га, що належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ХС №010473, виданого Чаплинською РДА 25.12.2002 року та земельної ділянки площею 1.61 га, що належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №516149, виданого Чаплинською РДА 20.04.2010 року.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені в ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно з ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 1223 ЦК України, позивач має право на спадкування за заповітом, оскільки ОСОБА_7 помер та за життя заповідав Ѕ частину належного йому майна ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_7 позивач спадщину прийняла, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріус відмовила у зв`язку з наявністю спору між спадкоємцями з приводу часток у спадщині.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання за нею права власності на спадкове майно в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 , яке складається з 7/16 частин земельної ділянки площею 5.61 га, що належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ХС №010473, виданого Чаплинською РДА 25.12.2002 року та земельної ділянки площею 1.61 га, що належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №516149, виданого Чаплинською РДА 20.04.2010 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 19, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_5 право власності в порядку спадкування за заповітом на 7/16 частин земельної ділянки площею 5.61 га, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ХС №010473, виданого Чаплинською РДА 25.12.2002 року та 7/16 частин земельної ділянки площею 1.61 га, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №516149, виданого Чаплинською РДА 20.04.2010 року, після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В решті позову відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга, яка подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У відповідності до п.п. 15.5 Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Чаплинський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Пилипенко