Справа № 495/4727/20
№ провадження 2/495/948/2021
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 жовтня 2021 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді: Мишко В.В.
при секретарі судового засідання: Охримчук А.В.
за участю представників сторін:
від позивача: не з`явився
від відповідачів: не з`явилися
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/4727/20
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Курортстрой»
до Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області та ОСОБА_1
про визнання незаконним та скасування рішення
11.08.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Курортстрой» (далі по тексту позивач) звернулося до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Затоківської селищної ради (далі по тексту відповідач-1) та ОСОБА_1 (далі по тексту відповідач-2) про визнання незаконним та скасування рішення (а.с.1-9).
Так, позивач просить суд:
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.12.2020 року відкрито загальне позовне провадження по справі № 495/4727/20 за позовом ТОВ «Курортстрой» до Затоківської СР та ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення. По справі призначено підготовче судове засідання (а.с.69-70).
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.06.2021 року закрито підготовче провадження по справі № 495/4727/20 за позовом ТОВ «Курортстрой» до Кароліно-Бугазької СР та ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення. Справу призначено до судового розгляду (а.с.218-219).
Представник позивача ТОВ «Курортстрой», в судове засідання не з`явився, але адвокат Єршова А.С. подала до суду заяву, згідно із якою зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за відсутності представника позивача. Вказала, що не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.227-228).
Відповідачі Кароліно-Бугазька СР та ОСОБА_1 , відзив або заперечення на позов ТОВ «Курортстрой» до суду не надавали та в жодні судові засідання не з`явилися без поважних причин, про причини неявки суд не повідомили, будь-яких клопотань не заявляли, про час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі.
Відповідно до ст.128 Цивільного процесуального кодексу України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи . У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Згідно із ч.3 ст.131 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.223 ЦПК України).
Частиною 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою (ст.281 ЦПК України).
Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, відповідачі Кароліно-Бугазька СР та ОСОБА_1 , були належним чином повідомлені про дату, час і місце судових засідань, вони жодного разу не з`явилися в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подавали відзив, а представник позивача ТОВ «Курортстрой», не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.10.2021 року постановлено розгляд справи № 495/4727/20 за позовом ТОВ «Курортстрой» до Кароліно-Бугазької СР та ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення провести у заочному порядку.
У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст.1 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно із ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Так, ТОВ «Курортстрой» звернулося до суду з позовом до Кароліно-Бугазької СР та ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення.
За твердженням представника позивача, рішення Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області № 3694 від 23.10.2015 року рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 43514919 від 16.10.2018 року підлягають скасуванню на підставі наступного.
До договору оренди від 12.11.2004 були внесені зміни 28.04.2005, про що було укладено відповідну додаткову угоду про внесення змін до договору оренди (копії додаткових договорів додаються). Договір оренди та додаткова угода були нотаріально посвідчені.
Одразу після укладання договору оренди, земельна ділянка Затоківською селищною радою була передана Орендарю та останнім прийнята у довгострокове користування.
ТОВ «Курортстрой» з метою збереження меж орендованої земельної ділянки встановило відповідну огорожу. З моменту укладання договору оренди та й по теперішній день ТОВ «Курортстрой» сплачує орендну плату у розмірі та у строки, встановлені договором оренди. Даний договір оренди земельної ділянки від 12.11.2004 є діючим, визнаний недійсним у судовому порядку не був, земельна ділянка Орендарем жодним особам не передавалася та Орендодавцю не поверталася, орендна плата приймається Затоківською селищною радою Білгород-Дністровської міської ради Одеської області.
Запитувана інформація стосовно вищезазначених земельних ділянок, державна реєстрація яких проведена 23.10.2015, була надана у формі таблиці та надані витяги з Державного земельного кадастру про дані земельні ділянки.
Представник позивача зазначив, що рішення Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області №3299 від 20.08.2015 визнано незаконним та скасовано рішенням Господарського суду Одеської області від 06.04.2018, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 30.08.2018, по справі №916/25/17 за позовом ТОВ «Курортстрой» до Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_38 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_22 , ОСОБА_31 , про визнання незаконним та скасування рішення селищної ради. Дані рішення залишені без змін постановою Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 04.12.2018, на підтвердження чого надаю до суду копії вищезазначених рішень.
На підставі даного рішення державним реєстратором Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області Хорошуном Вадимом Михайловичем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 43514919 від 16.10.2018 16:55:59 за ОСОБА_1 на вищезазначену земельну ділянку.
Дані обставини і стали підставою для звернення ТОВ «Курортстрой» з відповідною позовною заявою до суду.
Згідно із ч.ч.1,2 ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному ч.1 ст.128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Відповідно до ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
ч. 1 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст.122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об`єднаннями та організаціями.
Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Рішенням Європейського суду з прав людини при розгляді справи «Стретч проти Об`єднаного Королівства», Європейським судом з прав людини зазначено, що передбачене договором оренди право орендаря на продовження цього договору має економічну цінність і юридично належить орендарю (тобто, укладаючи договір оренди, орендар обґрунтовано розраховував на продовження договору оренди). У зв`язку з цим Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що майнове право орендаря, передбачене договором оренди, є «власністю» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і підлягає застосуванню при здійсненні захисту цих майнових прав.
ст. 19 Конституції України, ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією України, Законами України, актами Президента України, а також іншими нормативно-правовими актами. Рішення (акти) органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб повинні відповідати переліченому законодавству.
Згідно із ч. 3 ст. 153 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Відповідно до ст. 21 ЦК України, ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», суд визнає незаконним і скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить законодавству і порушує цивільні права та інтереси.
Відповідно до ст. 629 ЦК України зазначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У ст. 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до ч. 5 ст. 116 ЗК України, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Відповідно до ст. 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.
Поряд з тим, ст. 31 Закону України «Про оренду землі» встановлено підстави припинення договору оренди землі, а саме: 1) закінчення строку, на який його було укладено; 2) викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; 3) поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; 4) смерті фізичної особи орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; 5) ліквідації юридичної особи орендаря; 6) відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; 7) набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; 8) припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства).
Частинами 2, 3, 4 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.
Підстав для припинення договору оренди між позивачем та відповідачем не існувало та й на теперішній час не існує.
Спірну земельну ділянку спочатку потрібно було вилучити у встановленому законом порядку у землекористувача - позивача, а потім вирішувати питання про надання її іншим особам. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10 червня 2015 року № 6-267цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для застосування.
Враховуючи наведене, вважаю, що відведення, поділ на 35 ділянок та передача у власність третім особам земельних ділянок за рахунок земельної ділянки, переданої договором оренди ТОВ «Курортстрой», порушує право останнього на володіння і користування зазначеною земельною ділянкою, тому рішення LXVII-а сесії VI скликання Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області підлягає визнанню незаконним та скасуванню.
Окрім того, порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами регулюється ст. 118 ЗК України. Так, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення індивідуального дачного будівництва подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
В даному випадку порядок безоплатної приватизації земельної ділянки ОСОБА_1 дотримано не було, зокрема, нею не подавалося клопотання про передачу у власність земельної ділянки із графічними матеріалами, селищною радою згода на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не надавалася, проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки не складався та не затверджувався селищною радою, технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі подавалася Затоківською селищною радою до Відділу Держгеокадастру у м. Білгород-Дністровському Одеської області.
Враховуючи вищенаведене, можна стверджувати, що при оформленні правовстановлюючих документів на право власності на земельну ділянку були порушені норми статей 116, 123 ЗК України та у ОСОБА_1 не виникло право на отримання у власність спірної земельної ділянки, що беззаперечно є підставою для визнання незаконним та скасування рішення селищної ради.
Крім того, Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» дійшов до висновку, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду.
Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав (ч.1 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог ТОВ «Курортстрой» до Кароліно-Бугазької СР та ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення, у зв`язку з чим такий позов підлягає задоволенню.
У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, на користь позивача підлягає стягненню з Кароліно-Бугазької сільської ради та ОСОБА_1 , сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 102 грн., тобто з кожного відповідача по 1051 грн. (2 102).
Керуючись ст.ст. 1, 3, 15-16, 319, 321, 346, 349 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 12-13, 76-81, 141, 223, 258-259, 263-265, 268, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Курортстрой» до Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області та ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя В.В. Мишко