ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 року м.Суми

Справа №587/1915/20

Номер провадження 22-ц/816/1173/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового провадження апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Приходченко Олександри Олександрівни та представника ОСОБА_2 адвоката Кузченко Тетяни Миколаївни

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 28 травня 2021 року, постановлене у складі судді Степаненка О.А., у приміщенні Сумського районного суду Сумської області,

В С Т А Н О В И В :

У липня 2020 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Приходченко Олександру Олександрівну звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 08 вересня 2006 року між нею та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб.

У період шлюбу народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вказує, що діти проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні, вона несе особисту відповідальність за виховання та піклування про дітей, створення для них належних умов проживання, збереження фізичного, духовного інтелектуального розвитку.

Відповідач у добровільному порядку коштів на утримання дітей їй не надає та не приймає участі у вихованні дітей.

Зазначає, що відповідач офіційно не працює, але кожного місяця має регулярний дохід.

Посилаючись на вищевикладені обставини, просить стягнути з відповідача на її користь на утримання дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 аліменти на кожного у розмірі 10000 грн, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.

Сумський районний суд Сумської області рішенням від 28 травня 2021 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 6000 грн, щомісячно, до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з 02 липня 2020 року.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 6000 грн, щомісячно, до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з 02 липня 2020 року.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі 6000 грн, щомісячно, до досягнення ним повноліття, починаючи стягнення з 02 липня 2020 року.

В іншій частині позовних вимог відмовив за необґрунтованістю.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь держави 840 грн 80 коп. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Приходченко О.О. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову повністю.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що відповідач здійснює підприємницьку діяльність і його середньомісячний дохід значно перевищує 60000 грн.

Зазначає, що нею надано суду виписку руху коштів по банківському рахунку, з якої вбачається, що на утримання дітей вона витрачає 60000 грн.

Крім того суд першої інстанції не врахував, що діти звикли до певного рівня фінансової забезпеченості родини та задоволення власних потреб, тому припинення ведення спільного господарства батьками не повинно впливати на рівень життя дітей та їх гармонійний та всебічний розвиток.

Також судом не враховано, що діти потребують систематичного оздоровлення, відпочинку і посиленого харчування, до якого звикли. Окрім того, діти відвідують розвиваючі та розважальні заходи, потребують постійної зміни одягу та взуття, мають схильність до вивчення іноземних мов, у зв`язку з чим потребують занять з репетиторами.

Від представника ОСОБА_2 адвоката Кузченко Т.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції скасувати та у задоволенні позову відмовити.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 адвокат Кузченко Т.М. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що вимоги позивача про стягнення з нього аліментів є безпідставними, оскільки він проживає разом з дружиною та дітьми в одному будинку, бере участь у матеріальному забезпеченні та вихованні дітей, а сплачувати аліменти позивачці у розмірі 30000 грн він немає можливості. Крім того, придбання у власність у період шлюбу майна, не є тим видом доходу, який враховується при визначенні розміру та стягненні аліментів.

Вказує, що висновки суду ґрунтуються на припущеннях, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності у відповідача готельного та будівельного бізнесу і отримання від нього значного доходу.

Також зазначає, що суд у рішенні послався на показання позивачки, як свідка у справі, проте вважає, що пояснення позивачки як свідка не можуть братися судом до уваги, оскільки вона зацікавлена у вирішенні справи.

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Приходченко О.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з обов`язку обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття та враховуючи майновий стан сторін, визначив розмір аліментів у розмірі 6000 грн, щомісячно, на кожну дитину, який буде необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову, так як суд дійшов його правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що з 08 вересня 2006 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі (а. с. 8 на звороті).

Сторони мають спільних дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 9-10).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За приписами статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на встановлені у справі обставини колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розмір аліментів в сумі 6000 грн, щомісячно, на кожного з дітей, відповідає їх потребам, є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей сторін та не спричинить порушення принципу рівності обов`язку обох батьків щодо участі в утриманні дітей до їх повноліття.

Відповідачем, всупереч зазначених вимог закону, не надано суду доказів на спростування того, що він не взмозі сплачувати аліменти на дітей у вказаному розмірі.

Як убачається з матеріалів справи, відповідачем придбавалось рухоме та нерухоме майно, відкривались рахунки в банку, що свідчить про матеріальну спроможність ОСОБА_2 нести витрати на утримання трьох дітей, по 6000 грн. на кожного.

В той же час позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач може сплачувати аліменти у розмірі 10000 грн, а тому колегія суддів не може погодитися з доводами її апеляційної скарги про те, що діти звикли до певного рівня фінансової забезпеченості родини та задоволення власних потреб і на утримання дітей нею витрачається 60000 грн на місяць. Крім того, як вже зазначалося, розмір аліментів у сумі 6000 грн, щомісячно, на кожного з дітей є необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітейта їх належного утримання. Підлягає врахуванню і та обставина, що обов`язок по утриманню дітей покладається в рівній мірі на обох батьків.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач добровільно надає кошти на утримання дітей, не спростовують висновків суду першої інстанції щодо необхідності стягнення аліментів на їх утримання, оскільки стягнення аліментів за рішенням суду не позбавляє відповідача права на власний розсуд надавати допомогу по їх утриманню.

Суд першої інстанції також дійшов вірного висновку, що проживання сторін в одному будинку не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Позивачка, під час розгляду справи, стверджувала, що вони з відповідачем спільне господарство не ведуть і фактично припинили сімейні відносини. В провадженні Сумського районного суду Сумської області перебуває справа про розірвання шлюбу між сторонами. Доказів, які б спростовували вказані твердження позивачки, відповідач суду не надав.

Отже, за наявності відповідного спору щодо сплати аліментів на дітей, проживання батьків в одному будинку не є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення аліментів.

Також не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність можливості сплачувати аліменти на утримання дітей, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Відтак на думку колегії суддів, визначений судом першої інстанції розмір аліментів з урахуванням знецінення коштів внаслідок інфляції, постійного подорожчання усіх груп товарів для дітей не є надміру високим і відповідає інтересам дітей та забезпечуватиме необхідний рівень життя достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення.

Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Враховуючи предмет позову, дана справа відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, а тому касаційному оскарженню згідно п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Приходченко Олександри Олександрівни та представника ОСОБА_2 адвоката Кузченко Тетяни Миколаївни залишити без задоволення.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 28 травня 2021 рокув даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий : Т.А. Левченко

Судді: О.Ю. Кононенко

С.С. Ткачук