КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2021 року

м. Київ

справа № 758/9900/20

провадження № 22-ц/824/829/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач)

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

за участю секретаря судового засідання - Парфенюк В.А.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 а

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 07 вересня 2020 року у складі судді Гребенюка В.В.

у справі за заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову до його пред`явлення у справі про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію, поновлення права власності, відновлення запису про державну реєстрацію права власності, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 має намір подати позов до ТОВ «Кредитні ініціативи» про витребування майна із чужого незаконного володіння, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію, поновлення права власності, відновлення запису про державну реєстрацію права власності, оскільки між позивачем та відповідачем існує спір щодо права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначала, що можливе відчуження вказаної квартири утруднить виконання майбутнього рішення суду про задоволення позову.

Ураховуючи викладене, представник ОСОБА_1 просила суд забезпечити позов шляхом встановлення заборони ТОВ «Кредитні ініціативи» на відчуження та користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 07 вересня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаною ухвалою, 21 жовтня 2020 року представник заявника ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, постановленою з порушенням норм процесуального та матеріального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Уважає, що судом першої інстанції заява про забезпечення позову не була розглянута та судом не було встановлено всіх обставин справи, також як і не було розглянуто доводи заявника.

Інші учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Представник заявника у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити з підстав, наведених у скарзі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що представником позивача не наведено достатніх правових підстав для забезпечення позову, а також не надано належних доказів на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду в разі невжиття заходів забезпечення майбутнього позову.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Ключовим завданням при вирішенні необхідності забезпечення позовних вимог є забезпечення в подальшому виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Зокрема, заява про забезпечення позову повинна містити причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Отже, суд при з`ясуванні підстав для забезпечення позову повинен об`єктивно оцінювати можливість настання несприятливих наслідків, пов`язаних з виконанням судового рішення.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до частини четвертої статті 152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, представник ОСОБА_1 посилалася на те, що ТОВ «Кредитні ініціативи» незаконно зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що є предметом іпотеки відповідно до укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 25 вересня 2008 року Іпотечного договору №2706/0908/71-591-Z-1.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається та такі обставини підтверджено представником заявника у судовому засіданні, що ОСОБА_1 ані станом на час постановлення оскаржуваної ухвали, ані станом на час розгляду даної справи апеляційним судом з позовною заявою до суду першої інстанції не зверталась.

Отже, вказані заявником обставини не підтверджують дійсного існування спору між сторонами, предметом якого є квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження необхідності забезпечення позову стороною позивача не надано суду жодних належних, достовірних та допустимих доказів, які б свідчили про неможливість виконати у майбутньому рішення суду про задоволення позовних вимог.

Таким чином, колегією суддів не встановлено, а стороною позивача не доведено існування обставин, які можуть призвести до ускладнення або неможливості у майбутньому виконати рішення суду про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію, поновлення права власності, відновлення запису про державну реєстрацію права власності.

З огляду на зазначене, аргументи апеляційної скарги представника заявника колегія суддів визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення щодо забезпечення позову та не спростовують правильних висновків місцевого суду щодо відсутності доказів на підтвердження існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін як такої, що є законною та обґрунтованою.

Оскільки ухвалу постановлено з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів не убачає підстав для її скасування.

Разом з тим, позивач не позбавлений права на повторне звернення до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову із обґрунтуванням обставин належними доказами та з обранням способу забезпечення позову відповідному заявленим позовним вимогам.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки ухвалу постановлено з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав до її скасування.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 07 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Повне судове рішення складено «26» січня 2021 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай