№ 336/633/20
пр. № 4-с/336/36/2021
УХВАЛА

Іменем України

29 липня 2021 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Жупанової І.Б., секретаря судового засідання Палубінської К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу боржника ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Федорової Я.М.,

ВСТАНОВИВ:

Після скасування ухвали суду першої інстанції постановою Запорізького апеляційного суду від 19.05.2021 року, ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Жупанової І.Б. від 27.05.2021 року цивільну справу за скаргою боржника ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Федорової Я.М. прийнято до свого провадження та призначено до розгляду.

Так, 31.01.2020 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надішли матеріали скарги боржника ОСОБА_1 , за змістом якої представник боржника зазначив, що на виконанні Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) знаходиться виконавче провадження № 50809460, відкрите на підставі виконавчого листа № 336/6570/15-ц виданого 20.01.2016 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ТОВ «Мегаальянс», на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 12.10.2007 року, в розмірі 32968,98 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 46229,36 грн., крім того судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 11 188,06 грн.

Постановою старшого державного виконавця Федорової Я.М. від 13.01.2020р. проведено опис та накладено арешт на належну боржникові ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

Копію зазначеної постанови отримано представником скаржника адвокатом Мухіною Л.С. у Шевченківському відділі ДВС 22.01.2020 року.

Вважає такі дії державного виконавця щодо проведення опису та арешту квартири неправомірними, такими, що проведені з порушенням прав боржника як власника квартири, а вищезазначену постанову - незаконною, оскільки арештована державним виконавцем квартира підпадає під ознаки майна, на яке не може бути звернуто стягнення під час дії закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Посилаючись на вказані обставини, просив суд визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Шевченківської державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Федорової Яни Миколаївни з проведення опису та накладення арешту на належну квартиру боржника - АДРЕСА_1 у виконавчому провадженні № 50809460 та скасувати постанову старшого державного виконавця від 13.01.2020 року про опис та арешт майна (коштів) боржника у виконавчому провадженні № 50809460.

Під час розгляду скарги представником скаржника подано додаткові пояснення, разом із долученням доказів про відсутність іншого нерухомого майна яке належить боржникові.

Державним виконавцем під час розгляду скарги подані письмові заперечення разом з копією виконавчого провадження. За змістом заперечень із доводами скарги державний виконавець не згодна, посилається на те, що в провадженні відділу перебуває виконавче провадження № 50809460, відкрите на підставі виконавчого листа № 336/6570/15-ц виданого 20.01.2016 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя.

Під час проведення виконавчих дій враховуючу суму боргу та відсутність результату щодо розшуку рухомого майна та коштів боржника доцільним було проведення виконавчих дій щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника.

Відповідно до інформації наданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради за адресою АДРЕСА_2 зареєстрована особа, а саме ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 05.10.2016 РОКУ. ОСОБА_1 ніколи не був зареєстрований за даною адресою, та в усіх своїх заявах, які знаходяться в матеріалах виконавчого провадження до моменту подачі скарги до суду зазначав, що зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_3 .

Боржник постійно не проживає в заставленому помешканні ,використовує його для комерційної діяльності.

13.01.2020 з метою перевірки майнового стану боржника здійснено вихід за адресою АДРЕСА_2 ., де встановлено, що дану квартиру боржник використовує для здійснення господарської діяльності іншими особами шляхом передачі квартири в оренду ФОП « ОСОБА_3 », про що складено Акт державного виконавця з фотофікасацією. Боржнику залишено виклик державного виконавця з вимогою з`явитися до відділу для надання пояснень та отримання постанови про опис майна.

Старшим державним виконавцем було описано та арештовано майно боржника, а саме квартиру за адресою АДРЕСА_2 , яка перебуває в іпотеці банку стягувача, та двічі направлено вимогу щодо звільнення приміщення квартири та передачі майна на зберігання іншому зберігачеві та опечатування приміщення.

У судовому засіданні, яке було призначено 29.07.2021 року скаржник та його представник ОСОБА_4 не з`явились. Скаржник про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлений шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті судової влади. Окрім того здійснено оповіщення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_4 шляхом надсилання СМС-повідомлення про дату, час і місце розгляду справи на номери телефонів які останні вказали у скарзі.

Державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі ПівденноСхідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлений.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги, виходячи з наступного.

Частиною першою ст. 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ст. 451 ЦПК України).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Згідно з частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Судом встановлено, що на виконанні у Шевченківському відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі ПівденноСхідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження № 50809460 з примусового виконання виконавчий лист №336/6570/15-ц виданого 20.01.2016 Шевченківським районним судом м.Запоріжжя про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаальянс», код ЄДРПОУ - 33327873, на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 12.10.2007 року, в розмірі 32968,98 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 46229,36 грн., крім того судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 11 188,06 грн..

Відповідно до ч. 1. ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

06.04.2016 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якого накладено арешт на все майно боржника у межах суми звернення стягнення (а.с.101).

На запити державного виконавця встановлено, що боржник отримує пенсію у ПФУ Шевченківському районі м.Запоріжжя та отримує доходи в ТОВ «АГРОПРОМХОЛД» (а.с. 99,100).

Згідно Інформаційної довідки державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що за боржником зареєстровано право власності на нерухоме майно, а саме: квартира за адресою АДРЕСА_2 , яка перебуває в іпотеці банку стягувача (а.с. 95-98).

У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, (ч. 7 ст. 48 ЗУ "Про виконавче провадження").

Відповідно до відповіді МВС на запит щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів за ОСОБА_1 , отримано інформацію про те, що за боржником зареєстровано 2 автомобілі, які постановою державного виконавця від 26.08.2019 оголошені в розшук (а.с. 82).

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При проведенні виконавчих дій враховуючу суму боргу та відсутність результату щодо розшуку рухомого майна та коштів боржника державним виконавцем прийнято рішення щодо проведення виконавчих дій для звернення стягнення на нерухоме майно боржника.

13 січня 2020 року державним виконавцем винесено постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника у виконавчому провадженні № 50809460, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 ..

Відповідно до інформації наданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради за адресою АДРЕСА_2 зареєстрована особа - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 05.10.2016 (а.с.93). ОСОБА_1 ніколи не був зареєстрований за даною адресою, зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_3 , що підтверджується також копією паспорту боржника (а.с. 35-36).

У відповідності до Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", протягом дії цього Закону:

1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку;

2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки);

3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника).

Дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» розповсюджується на позасудове звернення стягнення на іпотечне майно за валютним кредитом, якщо житло єдине.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 року по справі № 802/1340/18-а.

При цьому звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку передбаченому ст.36-38Закону України «Про іпотеку» фактично є примусовим зверненням стягнення на предмет іпотеки, а тому, якщо іпотека-житло виступає предметом забезпечення виконання зобов`язання за валютним кредитним договором, то таке звернення стягнення заборонено згідно з Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2018 року по справі № 465/1310/17.

Пунктом 45 частини 1 статті 4 Митного кодексу України визначено, що постійне місце проживання місце проживання на території будь-якої держави не менше одного року громадянина, який не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом будь-якого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цим громадянином службових обов`язків або зобов`язань за договором (контрактом).

Відповідно до висновку ВССУ викладеному в ухвалі від 19.03.2014 року провадження № 6-274св14, вбачається: «Аналіз положень ст. 29 ЦК України та ст. ст. 3, 6, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» свідчить, що постійним місцем проживання особи є зареєстроване з дотриманням установленого порядку реєстрації на території адміністративно-територіальної одиниці приміщення, зокрема квартира, у якій ця особа проживає понад 6 місяців протягом року.»

Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Місцем перебування в розумінні цього закону є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Боржник постійно не проживає в заставленому помешканні, використовує його для комерційної діяльності.

13.01.2020 з метою перевірки майнового стану боржника здійснено вихід за адресою АДРЕСА_2 . Встановлено, що дану квартиру боржник використовує для здійснення господарської діяльності іншими особами шляхом передачі квартири в оренду ФОП « ОСОБА_3 », про що складено Акт державного виконавця з фотофікасацією. Боржнику залишено виклик державного виконавця з вимогою з`явитися до відділу для надання пояснень та отримання постанови про опис майна.

13.01.2020 р. старшим державним виконавцем було описано та арештовано майно боржника, а саме квартиру за адресою АДРЕСА_2 , яка перебуває в іпотеці банку стягувача, направлено вимогу щодо звільнення приміщення квартири та передачі майна на зберігання іншому зберігачеві та опечатування приміщення.

16.01.2020 боржнику направлено вимогу в строк до 13-00 год. 20.01.2020 року забезпечити звільнення приміщення квартири за адресою АДРЕСА_2 від всіх присутніх осіб для передачі майна на зберігання іншому зберігачеві та опечатування приміщення. 24.01.2020 боржнику направлено повторно вимогу в строк до 13-00 год. 04.02.2020 року забезпечити звільнення приміщення квартири за адресою АДРЕСА_2 від всіх присутніх осіб для передачі майна на зберігання іншому зберігачеві та опечатування приміщення.

17.02.2020 року винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

З наведеного вище видно, що державним виконавцем з метою неупередженого та своєчасного виконання рішення здійснено виконавчі дії спрямовані на виконання рішення, у порядку визначеному Законом.

Не ґрунтуються на законі доводи представника заявника проте, що на квартиру не може бути звернуте стягнення, оскільки вона залишиться єдиним місцем для проживання та не може бути описана і арештована в силу приписів п.5 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки майно на яке звертається стягнення не використовується як постійне місце проживання боржника,який має відмінне місце проживання, тому підстав для застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не встановлено.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що звернення стягнення на майно боржника, оформлене відповідною постановою відповідає нормам діючого законодавства, а тому з метою захисту прав ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись, ст. 258, 260, 353, 447, 449-451 ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження», суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні скарги боржника ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Федорової Я.М..

Ухвалу може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Жупанова І.Б.