Справа №345/1138/21
Провадження № 2/345/502/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.11.2021 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кулаєць Б.О.,

з участю секретарів судового засідання Заткальницької Н.І., Баран В.В.,

розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Калуш цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції заявника та заінтересованої особи:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить зобов`язати відповідача ОСОБА_2 вибачитися у нього на засіданні сесії Новицької сільської ради Калуського району за приниження його честі, гідності та ділової репутації за розповсюдження відомостей, які не відповідають дійсності. Також просить стягнути з відповідача на його користь 20 000 грн. моральної шкоди та витрати, пов`язані з розглядом справи згідно доданих квитанцій.

Свої вимоги мотивує тим, що він народився і постійно проживає у с. Завій Калуського району. Жителі їхнього села три рази обирали його депутатом сільської ради. На даний час він являється депутатом Новицької сільської ради старостинського округу села Завій, заступник голови земельної комісії.

20.12.2019 у с. Завій проходила сесія Завійської сільської ради, де були присутні депутати та жителі села. Під час обговорення питань, які виносилися на розгляд сесії, відповідач ОСОБА_2 став ображати його при всіх присутніх, а саме: обзивати нецензурними словами та ображати його честь та гідність.

11.12.2020 у селі Завій повинна була проходити сесія, на якій вирішувалося питання, до якої ОТГ має відносити село Завій. Перед тим ОСОБА_2 розвісив у селі фотографію, на якій був зображений він та голова Завійської сільської ради ОСОБА_3 із написом «Ці колишні алкоголіки кому і за що нас продадуть 11 грудня?». При цьому він особисто бачив, як відповідач вивішував світлину біля мосту р. Луква.

Окрім цього, в січні 2021 року зібралася комісія в складі старости села Завій ОСОБА_4 , юриста Новицької ОТГ ОСОБА_5 , депутата Новицької ОСОБА_6 та його. Всі члени комісії зайшли в продовольчий магазин, який належить ОСОБА_2 . В магазині торгувала мати відповідача. Члени комісії попросили, щоб вона надала документи, а саме: дозвіл на магазин, на торгівлю і оренду земельної ділянки, але вона повідомила, що всі документи знаходяться у сина. Передзвонивши сину ОСОБА_2 по телефону, члени комісії йому пояснили, з якою метою прийшла комісія та представилися перед ним. Почувши його прізвище, відповідач почав в його адресу виражатися різними нецензурними словами, ображати його. Телефон був включений на гучномовець і відповідач кричав на весь магазин і всі присутні слухали ці образи. Після такої поведінки він отримав душевну і моральну травму, від якої не може відійти до теперішнього моменту.

Крім того, з листопада 2020 року відповідач постійно телефонує йому, ображає, обзиває, погрожує.

Таким неправомірними діями відповідача щодо порушення його права на повагу до честі, гідності та ділової репутації, йому була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, які він зазнав після сказаних слів. А тому, зважаючи на викладене, змушений звертатися до суду із даним позовом.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що він працював депутатом Завійської сільської ради з 1998 року по 2020 рік. Позивача по справі він знає на протязі багатьох років. До грудня 2019 року перебував із ним у нормальних приязних відносинах. Однак, 20.12.2019 на сесії Завійської сільської ради розглядалося питання про дострокове розірвання договору оренди майнового комплексу, що знаходиться в с. Грабівка. На даній сесії, у зв`язку із різними поглядами із позивачем щодо питання, яке перебувало на розгляді, він йому сказав: «Якщо ви не вмієте читати закон, то ви не розумієте, що про розірвання договору необхідно повідомити за 30 днів». На що позивач відповів: «Я знаю, як то має бути». Під час цієї суперечки жодного образливого слова та нецензурної лайки з його боку не було.

В подальшому під час виборчої компанії 2020 року у нього та позивача склалися різні погляди щодо віднесення села Завій до Новицької ОТГ. При цьому позивач ходив по своєму та по інших округах й відверто агітував жителів села за приєднання до Новицької ОТГ. Під час розгляду питання про приєднання села до Новицької ОТГ він закликав позивача діяти в рамках закону і сказав йому: «Визначити приналежність села до тієї чи іншої ОТГ належить жителям села своєю більшістю, а не депутатам сільської ради на сесії, що суперечить закону, а в даному випадку і вимогам переважної більшості місцевих жителів», на що позивач відповів: «Це питання будуть вирішувати депутати на сесії і я, як депутат, буду це вирішувати». Тому він, як депутат органу місцевого самоврядування, захищаючи інтереси жителів села, не порушував особистих немайнових прав позивача, його честі, гідності та ділової репутації. Це підтверджується смисловим, лексичним иа інтонаційним змістом його висловлювань. Під час суперечки з позивачем ним були висловлені оціночні судження стосовно поведінки та діяльності позивача як депутата.

Стосовно твердження позивача, що він розвішував по селу світлини зі зображенням позивача і голови Завійської сільської ради ОСОБА_3 , то це тільки припущення, яке не підтверджене жодними доказами. Він ніде не вивішував жодних світлин.

Стосовно того, що у січні 2021 року в приміщенні його магазину він нібито образив позивача, то це не відповідає дійсності. Оскільки він обурився черговими протиправними діями ініційованими позивачем, він запитав по телефону, який був включений на гучномовець: «А клоун теж там?», жодних інших висловлювань, в тому числі і нецензурної лайки він не висловлював. Через два дні сам звернувся до старости села, який роз`яснив, що то була не перевірка, а ознайомлення з підприємцями села. Хоча позивач і надалі у своїй позовній заяві вказує, що комісія зібралася саме з метою перевірки підприємців. В той же час позивач не долучив жодних документів як доказів на підтвердження законності такої перевірки. Саме ж висловлювання «клоун» є іронічним, яке виражає критику і оцінку дій позивача, спрямованих на перешкоджання його підприємницької діяльності, висловлене у сатиричній формі.

Кожен має право на свободу вираження поглядів. Зважаючи на те, що позивач є публічною особою, то він має бути готовий до підвищеного рівня критики. При цьому, окрім вищенаведених висловлювань в адрес позивача, він жодного разу не обзивав його нецензурними словами чи іншими словами, які б могли принизити його честь, гідність та ділову репутацію.

При цьому позивач не навів жодних фактичних доказів спричиненої йому моральної шкоди. Крім того, позовна вимога зобов`язати його вибачитися на засіданні Новицької сільської ради, як спосіб судового захисту не узгоджується із нормами діючого законодавства. Зважаючи на викладене просить суд, відмовити узадоволені позовних вимог.

Позивач та його представник - адвокат Сидор Я.М. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, вважають позов таким, що підлягає до задоволення. Додатково зазначили, що позивач зробив висновок, що саме ОСОБА_2 розвісив світлини в селі, так як бачив автомобіль відповідача та його самого вранці на місці, де була розміщена одна зі світлин. Також був пост у мережі "Фейсбук", в коментарях до якого була долучена аналогічна світлина та образливий текст, які теж, на їх думку, розмістив відповідач.

Відповідач на неодноразові виклики суду в судове засідання не з"явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, відзив на позов, просив у задоволенні позову відмовити.

Заяви та клопотання заявника та заінтересованої особи, процесуальні дії у справі:

Ухвалою суду від 29.03.2021 відкрито провадження у справі, призначено відкрите підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов.

15.04.2021 від відповідача надійшов відзив на позов з обгрунтуванням своїх заперечень, в якому просив відмовити у задоволенні позову (а.с. 20-23).

Ухвалою суду від 02.06.2021 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.

25.06.2021 відповідач ОСОБА_7 подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності (а.с. 40).

Фактичні обставини, встановлені судом:

В судовому засіданні заслухані пояснення сторони позивача, допитані свідки та досліджені письмові докази, долучені сторонами.

Свідок ОСОБА_4 , який працює старостою Завійського старостинського округу Новицької сільської ради пояснив суду, що бачив на стовпах світлини, на яких був зображений позивач, але хто їх розвісив, він не знає. Що стосується сесії Завійської сільської ради, на якій вирішувалося питання приєднання села Завій до Новицької ОТГ чи до ОСОБА_8 , то його, як голову тоді ще Новицької сільської ради запросили на дану сесію з метою надання певних роз`яснень. Однак на згаданій сесії склалася неприємна ситуація, а саме: ОСОБА_9 піднявся і почав обзивати позивача різними словами, зокрема сказав на нього «неук», «алкоголік», «пияк». В той момент один із депутатів ОСОБА_10 почав його зупиняти і казати, що так не можна говорити, оскільки ОСОБА_1 є старшою людиною і депутатом сільської ради. Також він побачив, як ОСОБА_1 стало дуже погано, він побілів, після сказаних в його адрес таких слів.

Щодо події, яка відбулася 26 січня, пояснює, що він був у складі комісії, до якої входили юрист ОСОБА_11 , працівниця відділу земельних відносин Мотря Ірина, депутат ОСОБА_1 . Вони відвідували підприємців села, в тому числі відповідача. Вони зайшли в магазин до ОСОБА_2 , там якраз продавала його мама. Попросили показати документи, однак вона відповіла, що не знає за документи нічого, оскільки цим займається її син ОСОБА_12 . Після цього вона зателефонувала до сина і включила телефон на гучномовець, а він почав обзивати ОСОБА_2 різними словами. Внаслідок чого ОСОБА_1 стало погано від почутих в його сторону слів. Після цього він мав зустріч з ОСОБА_13 та сказав йому, що так негарно говорити, оскільки ОСОБА_1 старша людина, депутат, і попросив його вибачитися перед позивачем, а він сказав, що подумає.

Щодо негативної інформації, яка поширювалася про ОСОБА_1 в мережі інтернет він чув, але сам особисто цього не бачив.

Вважає, що ОСОБА_1 пережив моральну шкоду, моральний стан в нього був пригнічений, його честь та гідність постраждала. Причину неприязних відносин між сторонами по справі не знає. Думає, що неприязне відношення ОСОБА_2 до ОСОБА_1 пов`язане із виконання останнім депутатських повноважень.

Свідок ОСОБА_5 , який працює начальником відділу загальної кадрової роботи в Новицькій сільській раді, вказав, що щодо сесії сільської ради та розвішаних листівок нічого сказати не може. Однак він брав участь в січні у роботі комісії на території Завійського старостинського округу. Коли вони зайшли до магазину ОСОБА_2 , в якому продавала його мама, вони попросили в неї правовстановлюючі документи на право зайняття господарською діяльністю, а вона сказала, що цим займається її син та зателефонувала до нього, включила гучномовець на телефоні, після цього ОСОБА_2 почав лаятися до всіх членів комісії та запитуватися, на яких підставах та чому вони прийшли. Коли члени комісії по черзі йому представилися та пояснили мету візиту, ОСОБА_2 зразу почав обзивати ОСОБА_1 образливими словами. Після даних слів ОСОБА_14 був схвильований, вийшов із магазину, йому було неприємно. Зі слів ОСОБА_1 чув, що подібні ситуації були не раз. Причину виникнення між сторонами неприязних відносин він не знає.

Свідок ОСОБА_6 , яка працює тимчасово виконуючою обов`язків відділу земельних відносин Новицької сільської ради, пояснила суду, що з приводу сесій та розвішаних по селу листівок нічого не може сказати. З приводу комісії може пояснити наступне. Для обліку та інвентаризації об`єктів господарської діяльності була створена комісія, яка обходила усі торгівельні точки. Коли комісія зайшла до торгівельної точки ОСОБА_2 , то його там не було, але була продавець, яка є його мамою. Вони поросили в неї надати документи на землю, на торгівлю, однак вона повідомила, що ніяких документів не має, а даною інформацію володіє її син, після чого вона до нього зателефонувала та включила телефон на гучномовець. Представники комісії йому представилися, проте він почав до них агресивно говорити, а коли почув, що членом комісії є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 почав його обзивати некультурними, образливими словами. Після сказаних слів ОСОБА_1 стало неприємно та соромно. Вважає, що позивачу заподіяна моральна шкода. Про те, що в мережі інтернет поширювалася негативна інформація про ОСОБА_1 чула, але особисто цього не бачила.

Свідок ОСОБА_15 пояснив суду, що про роботу комісії нічого не знає. Був присутній на сесії, на якій проголосували за приєднання с. Завій та с. Грабівки до Новицької ОТГ, проте ОСОБА_2 на даній сесії не було. Однак ОСОБА_2 був присутній на позачерговій сесії сільської ради в кінці року та привів на сесію 9 людей, які були прихильниками приєднання до м. Калуша, після чого сільський голова запропонував поіменне голосуваня. Після чого підтвердилося, що більшість депутатів були за Новицьку ОТГ. Тоді ОСОБА_2 дуже розізлився і почав обзивати образливими словами ОСОБА_1 , якому після сказаних слів в його сторону стало погано.

Бачив у фейбуці фотографію голови сільської ради та ОСОБА_1 із написом «ці алкоголіки керують нашим селом», також бачив розвішану в селі дану фотографію із написом. Хто саме є автором фото та хто його розвісив, не знає.

Вважає, що неприязні відносини між сторонами по справі виникли у зв`язку із різними політичними поглядами, а саме через те, що ОСОБА_1 агітував за приєднання села до Новиці, а ОСОБА_16 хотів, щоб село приєдналося до ОСОБА_8 . Вважає, що внаслідок сказаних ОСОБА_2 слів була пошкоджена репутація ОСОБА_1 .

Також судом досліджена долучена до матеріалів справи копія світлини, на якій зображено позивача ОСОБА_1 та ще одну особу, із написом «Ці колишні алкоголіки кому і за що нас продадуть 11 грудня?». Будь-яких даних щодо автора, тиражу, тощо світлина не містить (а.с. 5).

Таким чином, між сторонами виник спір з приводу захисту честі, гідності та ділової репутації.

Оцінка суду:

Конституцією України гарантовано кожному право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та Законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію, що честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно з ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

У ст. 201 ЦК України закріплено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно зі ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

За змістом ч. 1 ст. 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до абзаців п`ятого-шостого пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

У абзацах 3, 5 пункту 19 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

У абз. 1 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно зі ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Частиною другою статті 16 ЦК України серед інших передбачені такі способи захисту цивільних прав та інтересів як: 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 9) відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Ст. 280 ЦК України встановлено, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та/або моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Як роз`яснено у п. 4 Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

У абз. 5 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що, якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.

В судовому засіданні встановлено, що, на думку позивача, приниження честі, гідності та ділової репутації позивача відповідачем, відбувалося неодноразово. У позовній заяві позивач вказує на три випадки, а в судовому засіданні зазначив про ще один.

Так, у позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що на сесії сільської ради 20.12.2019 ОСОБА_2 висловлювався нецензурними словами в його сторону та ображав його честь та гідність. В судовому засіданні він вказав, що дана подія мала місце у 2020 році. Відповідач заперечував факт висловлювання ним образливих слів чи нецензурної лайки, а тільки стверджував, що на сесії сільської ради відбулася суперечка між ним та позивачем з приводу різних політичних поглядів у сторін. Допитані свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_15 в судовому засіданні підтверджували, як існування різних політичних переконань, так і висловлювання відповідачем на сесії сільської ради, на якій вирішувалося питання приєднання с. Завій до ОТГ, образливих та нецензурних слів в сторону позивача.

Також позивач стверджує, що у грудні 2020 року по селу були розклеєні фотографії його та голови села з написом «Ці колишні алкоголіки кому і за що нас продадуть 11 грудня?», вважає, що їх автором є відповідач та саме він розклеїв ці світлини по селу. Однак, крім тверджень самого позивача, жодних доказів, що відповідач має відношення до світлин ним надано не було. Допитані свідки також не всі бачили такі світлини, а ті які і бачили, не знали, хто їх видрукував і розвісив.

Ще один інцидент, на який вказує позивач, відбувся під час відвідин магазину відповідача у січні 2021 комісією, у складі якої був і позивач. Дана комісія приходила в магазин ОСОБА_2 . Його не було на місці, однак по телефону, який був включений на гучномовець, відповідач спілкувався з членами комісії. При цьому, як ствердили свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , які були членами цієї комісії, його розмова була непривітною у сторону всіх членів комісії, а в сторону ОСОБА_1 звучали образливі, нецензурні слова. Відповідач у відзиві заперечував висловлювання нецензурною лайкою чи образами, а стверджував, що сатирично критикував дії позивача, спрямовані на перешкоджання його підприємницькій діяльності.

В судовому засіданні позивач вказував на ще один випадок приниження честі, гідності та ділової репутації відповідачем, а саме: вважає, що відповідадач опублікував у мережі Фейбук негативний коментар зі світлиною, копія якої долучена до матеріалів справи, та копії якої також були розвішані по селу. На дану обставину ОСОБА_1 у позовній заяві не вказував, а посилався на неї тільки в судовому засіданні, при цьому жодного доказу розміщення такої інформації у мережі Фейсбук у пості чи коментарі суду не надав. Також не змогли підтвердити дану обставину допитані в судовому засіданні свідки, оскільки тільки один з них вказував, що щось бачив у мережі Фейсбук, однак точного змісту та автора не пригадує, так як не звертав на це увагу.

Таким чином в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження твердження позивача та його представника про те, що до виготовлення та поширення світлини, копія якої долучена до матеріалів справи, причетний відповідач, так як жодного доказу цьому не надано. А відповідно, не представилося можливим встановити склад порушення, що призвело до приниження честі, гідності та ділової репутації позивача, а саме винну особу.

Також не знайшло свого підтвердження посилання сторони позивача на розміщення відповідачем негативної інформації про позивача в мережі Фейсбук. Будь-які докази цьому відсутні, як щодо самого існування такої інформації, її змісту, так і щодо особи, яка таку інформацію опублікувала.

Стосовно доводів позивача та його представника щодо висловлювання відповідачем в сторону позивача нецензурними та образливими словами на сесії сільської ради та у приміщенні магазину, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

При зверненні до суду позивач заявив дві вимоги: зобов`язати відповідача ОСОБА_2 вибачитися у нього на засіданні сесії Новицької сільської ради Калуського району за приниження його честі, гідності та ділової репутації за розповсюдження відомостей, які не відповідають дійсності, та стягнути з відповідача 20 000 грн. моральної шкоди.

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача вибачитися, суд виходить з наступного.

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканність ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відсутність порушеного права, чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, способам, визначеним законодавством є підставою для відмови у позові.

Як зазначено в постанові Верховного Суду 20 лютого 2019 року по справі №401/573/17 (провадження №61-32983св18), вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв`язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту належать, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК України), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК України) тощо.

Європейський суд з прав людини зауважив, що у справах про захист честі, гідності та ділової репутації фізичні особи мають право вимагати спростування відомостей, які не відповідають дійсності та принижують їх честь і гідність, та відшкодування завданої шкоди. Обидва заходи було застосовано у справі заявників. Проте на додаток до них суди зобов`язали другого заявника опублікувати у газеті офіційне вибачення. Суд зазначає, що такий захід безпосередньо не передбачено в національному законодавстві. Як вбачається з відповідної національної судової практики, хоча й пізнішої за події, які розглядаються, встановлення зобов`язання вибачитися у справах про захист честі, гідності та ділової репутації може суперечити конституційній гарантії свободи вираження поглядів. За цих обставин Суд доходить висновку, що зобов`язання судом другого заявника вибачитися не було встановлене законом і, відповідно, у цьому відношенні було порушення статті 10 Конвенції (EDITORIAL BOARD OF PRAVOYE DELO AND SHTEKEL v. UKRAINE, № 33014/05, § 54, 58, 59, ЄСПЛ, від 05 травня 2011 року).

У п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Таким чином суд не вправі зобов`язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України.

З огляду на викладене вимога позивача щодо зобов`язання відповідача вибачитись перед ним на засіданні сесії Новицької сільської ради Калуського району за приниження його честі, гідності та ділової репутації за розповсюдження відомостей, які не відповідають дійсності, чинним законодавством не передбачена, що є підставою для відмови у задоволені цієї позовної вимоги.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Ч. 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ч. 1 ст. 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що предметом даного позову є приниження честі, гідності та ділової репутації позивача, при цьому останній не вказує жодну конкретну інформацію, яку вважає поширеною, та не ставить вимоги про визнання певної конкретної інформації недостовірною, такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію. В той же час судом встановлено, що між сторонами по справі склалися неприязні відносини, оскільки у них виникли різні політичні погляди як у депутатів сільської ради.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права.

Виходячи з наведеного вище, в разі встановлення факту поширення відповідачем інформації про позивача суду при вирішенні спору необхідно встановити та належним чином оцінити відповідність змісту поширеного відповідачем тексту, в якому, як вважав позивач, відносно нього поширені недостовірні дані, саме інформації в розумінні Закону України «Про інформацію» та ст.ст. 200, 277 ЦК України, визначити характер такої інформації та враховувати різницю між фактичними твердженнями та оціночними судженнями. Ці обставини з`ясовуються, виходячи з формулювання підстав і предмета позову та з наявних доказів.

За змістом позиції позивача, він виходив апріорі з недостовірності всієї поширеної, як він вважав, відповідачем інформації (всіх відомостей) без розрізнення фактів і оціночних суджень, позаяк не сформулював відповідного прохання з наведенням відповідного обґрунтування, які саме слова, вирази, частини тексту є недостовірними, такими, що принижують честь, гідність, ділову репутацію. Позивач взагалі не ставив вимогу про визнання конкретної інформації недостовірною.

Натомість позивач пред`явив вимоги про зобов`язання відповідача вибачитись перед ним на засіданні сесії Новицької сільської ради Калуського району за приниження його честі, гідності та ділової репутації за розповсюдження відомостей, які не відповідають дійсності. Однак, таке визначення предмета позову в загальній формі є неналежним і неконкретним.

З огляду на сформульовані позивачем підстави позову, які охоплюють одночасно і нецензурну лайку відповідача, і публічні образи з його боку, і розповсюдження інформації шляхом розклеювання світлин по селу Завій, і коментарі в мережі Фейсбук, що, за позицією позивача, мало місце і в сукупності завдало шкоди честі, гідності та діловій репутації позивача, то таке змішування різнорідних обставин, підстав позову, разом з неконкретним формулюванням позовних вимог без належного зв`язку з відповідними фактами і підставами позову не відповідає принципу правової визначеності. Позивач по суті не визначився з конкретними підставами та предметом позову.

Що стосується розповсюдженні інформації в мережі Фейсбук та шляхом розклеювання світлин по с. Завій, то, як у же зазначено вище, причетність відповідача до цього судом не встановлена, а позивачем не доведена. Допитані в судовому засіданні свідки стверджували, що чули нецензурну лайку та образи зі сторони відповідача ОСОБА_2 в сторону позивача ОСОБА_1 на сесії сільської ради та у магазині при відвідуванні його комісією, в яку входив позивач, однак жодних конкретних висловлювань вказати не могли. Не вказані такі конкретні висловлювання і позивачем. А відповідно почуте свідками, оцінювалося ними суб`єктивно, та за відсутності становленого конкретного змісту висловлювання суд не може давати оцінку такому висловлюванню. При цьому, крім свідків, інших доказів позивачем не долучено, в тому числі, що за наслідком порушення громадського порядку відповідач притягувався до адміністративної відповідальності.

За таких умов, суд не вправі на свій розсуд визначати, вибирати слова, вирази, частини тексту, що їх слід вважати (визнавати) недостовірними, такими, що завдають шкоди честі, гідності та діловій репутації позивача. Отже, конкретна інформація, яку позивач вважає недостовірною, неправдивою, такою не визнавалася, дії відповідача неправомірними теж не визнавалися, і позивач про це не просив, тоді як встановлення таких фактів має значення для вирішення питання про відшкодування позивачу шкоди, завданої відповідними діями.

Особа вправі вимагати повного відшкодування завданої їй винними неправомірними діями іншої особи (зокрема, порушенням особистого немайнового права) моральної шкоди (ст.ст. 23, 280, 1167 ЦК України), відсутність своєї вини доводить особа, яка завдала шкоди, проте, розмір шкоди доводиться потерпілим.

Відповідач заперечував проти позову. Позивач не спростував цих заперечень, не надав доказів, які б із належною і достатньою обґрунтованістю та переконливістю вказували на заподіяння відповідачем моральної шкоди. У справі не доведені обставини, що давали б підстави для покладення відповідальності на відповідача за дії, які стосуються поширення інформації та заподіяння позивачу шкоди, з огляду, крім іншого, на його статус депутата сільської ради. Обґрунтування позову в частині відшкодування моральної шкоди з точки зору визначення та встановлення конкретних підстав для такого відшкодування має ті ж вади, що і в частині захисту честі, гідності та ділової репутації позивача.

Відтак, підстави для відповідальності ОСОБА_2 за вимогами, пред`явленими ОСОБА_1 , відсутні, а відповідні доводи позивача ґрунтуються на припущеннях. В той же час, пред`явивши вимоги в обраний ним спосіб, підтримуючи таку правову і процесуальну позицію, відповідним чином її умотивувавши, позивач визначив фактичні та правові підстави позову, визначив підстави і межі судового розгляду у суді, який не вправі за ці межі виходити.

Виходячи з наведеного, суд констатує, що позивач не обґрунтував, не сформулював і не довів у належний процесуальний спосіб пред`явлених ним вимог. Зокрема, у справі не встановлені та не доведені позивачем підстави позову та підстави для відповідальності відповідача за шкоду, завдану честі, гідності та діловій репутації позивача, не визначено і не встановлено конкретної інформації, яка є недостовірною, негативною, завдає шкоди позивачу і підлягає спростуванню. Вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від вимог, що пов`язуються власне із захистом честі, гідності та ділової репутації позивача внаслідок поширення щодо нього недостовірної і негативної інформації, відмова в основних вимогах позову тягне відмову в задоволенні похідної вимоги про відшкодування моральної шкоди безвідносно до самої по собі необґрунтованості та недоведеності цієї вимоги. Доводи позивача, докази, на які він посилався у ствердження свої вимог, цих висновків не спростовують.

На підставі викладеного, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 19, 32, 34, 68 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 23, 200, 201, 275, 277, 278, 280, 297, 299, 1167 ЦК України, ст.ст. 1, 30 Закону України «Про інформацію», керуючись ст.ст. 12, 13, 76-78, 81, 89, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , житель АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомо, житель АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення виготовлений 19.11.2021

Суддя: