Провадження № 22-ц/802/1313/21 Категорія: 10 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді -Бовчалюк З.А.,

суддів Здрилюк О.І., Киці С.І.,

з участю секретаря судового засідання Ганжи М.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника апелянта ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Княгининівської сільської ради Луцького району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ державної реєстрації Луцької районної державної адміністрації, про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна за апеляційною скаргою представника особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_5 - Василюка Ігоря Миколайовича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 , Княгининівської сільської ради Луцького району, третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Відділ державної реєстрації Луцької районної державної адміністрації, про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно договору дарування частки житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Максим`як Ж.В. укладеного між ОСОБА_6 та нею, їй належить 1/2 частина будинковолодіння по АДРЕСА_1 . Право на вищевказану частку в об`єкті спільної часткової власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно . Також, згідно договору дарування частки земельної ділянки, їй належить земельна ділянка площею 0,1240 га, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер земельної ділянки: :03:001:1811. Право на вищевказану частку в об`єкті спільної часткової власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Іншими співвласниками даного нерухомого майна також являється ОСОБА_7 , якому належить 2/6 частин його та ОСОБА_4 , якій належить 1/6 частина даного будинковолодіння. Дана обставина стверджується Витягом з погосподарської книги №15 Княгининівської (бувшої Маяківської) сільської ради Луцького району. Дане будинковолодіння складається з житлового будинку та господарсько-побутових будівель та споруд: Б-1 - хлів-літня кухня, б- хлів, В-льох з шийкою, Г-колодязь. Вказує, що співвласник ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємці по його смерті спадщину не оформили, а тому вирішити питання виділу її частки в натурі не є можливим. Крім того, їй не відоме місце перебування іншого співвласника відповідача, оскільки у вищезазначеному будинку вона не проживає.

Просить суд припинити право спільної часткової власності, виділити їй , в окрему одиницю 1/2 (одну/другу) частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 саме в окремий об`єкт нерухомості - квартиру №1 , визнавши за мною в порядку проведеної реконструкції право власності на квартиру з господарськими будівлями та спорудами за №1 (один ) в будинку за АДРЕСА_1 , до складу якої входить: 1-1 тамбур, площею 2,7 кв.м. ; 1-2 житлова кімната ,площею 33,5 кв.м.; 1-3 гардеробна, площею 4,2 кв.м.; 1-4 передпокій, площею 8,6 кв.м.; 1-5 кухня, площею 15,0 кв.м.; 1-6 житлова кімната ,площею 11,1 кв.м.; 1-7 суміщений санвузол, площею 2,9 кв.м.; 1-8 паливна ,площею7,8 кв.м.; 1-9 хол, площею 12,5 кв.м.; 1-10 житлова кімната, площею 25,1 кв.м.; 1-11 житлова кімната, площею 11,3 кв.м.; 1-12 житлова кімната ,площею 10,4 кв.м., 1-13 суміщений санвузол ,площею 3,7 кв.м.; 1-14 балкон, площею 0,6 кв.м., 1-15 балкон ,площею 0,6 кв.м.; ганок (а4), льох з шийкою (В), хлів (б), 59/100 частин хліва літньої - кухні (Б-1).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 березня 2017 року позов задоволено.

Ухвалено виділити ОСОБА_3 в окрему одиницю1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 саме в окремий об`єкт нерухомості - квартиру №1 , визнавши за мною в порядку проведеної реконструкції право власності на квартиру з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 , до складу якої входить: 1-1 тамбур, площею 2,7 кв.м. ; 1-2 житлова кімната ,площею 33,5 кв.м.; 1-3 гардеробна, площею 4,2 кв.м.; 1-4 передпокій, площею 8,6 кв.м.; 1-5 кухня, площею 15,0 кв.м.; 1-6 житлова кімната ,площею 11,1 кв.м.; 1-7 суміщений санвузол, площею 2,9 кв.м.; 1-8 паливна ,площею 7,8 кв.м.; 1-9 хол, площею 12,5 кв.м.; 1-10 житлова кімната, площею 25,1 кв.м.; 1-11 житлова кімната, площею 11,3 кв.м.; 1-12 житлова кімната ,площею 10,4 кв.м., 1-13 суміщений санвузол ,площею 3,7 кв.м.; 1-14 балкон, площею 0,6 кв.м., 1-15 балкон ,площею 0,6 кв.м.; ганок (а4), льох з шийкою (В), хлів (б), 59/100 частин хліва літньої- кухні (Б-1) та припинити право спільної часткової власності.

Представник особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на це рішення, покликаючись на те, що оскаржуваним рішенням суду порушено право скаржника ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , як власників частини спірного домоволодіння, яку вони успадкували після смерті батька ОСОБА_9 , їх не було залучено до участі в даній справі. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду - до скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Княгининівської сільської ради Луцького району, суд першої інстанції виходив із того, що згідно з договором дарування частки житлового будинку, укладено між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , остання отримала в дарунок 1/2 частини будинковолодіння по АДРЕСА_1 . Право на вищевказану частку в об`єкті спільної часткової власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та згідно договору дарування земельної ділянки між тими самими сторонами ОСОБА_3 належить земельна ділянка площею 0,1240 га, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер земельної ділянки: :03:001:1811. Право на вищевказану частку в об`єкті спільної часткової власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Згідно з висновком експертного дослідження №0-122 від 21.10.2016 щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкту нерухомого майна, виданого спеціалістами Волинської торгово-промислової палати, вказано, що розподіл в натурі будинковолодіння по АДРЕСА_1 в частках 1/2 до 1/2 частин будинковолодіння можливий з врахуванням проведених добудов і надбудов. Суд зазначив, що таке виділення не буде порушувати право інших співвласників.

Проте такі висновки зроблені судом без додержання норм процесуального та матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, статтями 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд ( ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Права власника житлового будинку визначені статтею 383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання та проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

За частиною першою статті 356, частиною першою статті 357 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Частиною третьою статті 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно зі статтею 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до частини першої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України, розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Отже, усі співвласники квартири мають рівні права на користування і володіння. Реалізація права власності однією особою не може шкодити праву власності іншої особи. Право спільної власності обмежено спеціальними нормами закону, унаслідок чого кожен із співвласників зобов`язаний реалізувати своє право власності з урахуванням прав та інтересів інших співвласників та за взаємною згодою.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. ст. 12, 81 ЦПК України).

Згідно ч.ч.1,2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з договором дарування частки житлового будинку, укладено між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , остання отримала в дарунок 1/2 частини будинковолодіння по АДРЕСА_1 . Право на вказану частку в об`єкті спільної часткової власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та згідно договору дарування земельної ділянки між тими самими сторонами ОСОБА_3 належить земельна ділянка площею 0,1240 га , цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер земельної ділянки: :03:001:1811. Право на вказану частку в об`єкті спільної часткової власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.5-8).

Як вбачається з витягу з погосподарської книги № 15 за 2015 рік, виданої виконавчим комітетом Княгининівської сільської ради 10.11.2016 № 1242/02.14 співвласниками зазначеного житлового будинку є ОСОБА_6 , якій належить 1/2 частина будинку, ОСОБА_7 , якому належить 2/6 частини будинку та відповідач ОСОБА_4 , за якою рахується 1/6 частини будинку (а.с. 10).

Судом також встановлено, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 9).

Суд першої інстанції констатував, що після смерті ОСОБА_7 ніхто спадщину не прийняв , однак таке твердження є помилковим.

З спадкової справи вбачається, що спадщину після смерті ОСОБА_7 , який помер 1992 року прийняла його дочка ОСОБА_6 , яка звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та отримала свідоцтво про прийняття спадщини (а.с. 68 зворот, 71 зворот). Діти ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відмовились від своєї частини спадщини на користь ОСОБА_6 .

Після смерті ОСОБА_7 спадкоємцем першої черги був його син ОСОБА_9 , який прийняв спадщину після смерті батька шляхом спільного з ним проживання та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті ОСОБА_9 спадкоємцями майна 1/3 житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 є його сини ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та дружина ОСОБА_4 , які отримали відповідні свідоцтва про право на спадщину законом ( а.с.91-93).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України), до яких звернуті матеріально-правові вимоги позивача.

Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (близькі за змістом висновки сформульовані у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17). Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем.

Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась із даним позовом до суду, зазначивши відповідачами ОСОБА_4 та Княгининівською сільську раду, у той час, як співвласниками даного майна є ще ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , які прийняли спадщину на частку в спірному житловому будинок після смерті ОСОБА_9 , отримавши відповідні свідоцтва.

З врахуванням викладеного колегія суддів вважає, що спір щодо виділу частки з майна стосується прав та інтересів позивача, ОСОБА_4 ( яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ОСОБА_12 , ОСОБА_5 апелянт та ОСОБА_8 участі в розгляді справи не приймали, а відтак не могли висловити свою думку щодо вимог, які заявлені позивачем та стосуються майна, співвласниками якого є вони.

У випадку пред`явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 51 ЦПК ).

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що позов пред`явлено не до всіх відповідачів, які мають частку в спірному майні, тому у задоволенні позову належить відмовити.

Апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості визначити суб`єктний склад учасників справи, залучати на стадії апеляційного перегляду справи відповідачів та/або співвідповідачів та, встановивши, що суд першої інстанції порушив вимоги цивільно-процесуального законодавства та не залучив усіх суб`єктів, які мають відповідати за позовом у межах заявлених позовних вимог як відповідачі.

У зв`язку з неналежним суб`єктним складом даного спору, суд позбавлений можливості надавати правову оцінку доводам позивача ОСОБА_3 , щодо наявності або ж відсутності підстав для визнання права власності на об`єкт нерухомого майна та виділ в натурі частки в будинковолодінні визнання права власності на об`єкт нерухомого майна.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені з порушенням норм процесуального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення.

Керуючись статтями 367-368, 376, 381,382, 383, 384, 389-390 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_5 - Василюка Ігоря Миколайовича задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Княгининівської сільської ради Луцького району про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна та виділ в натурі частки в будинковолодінні відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий- суддя:

Судді: