Постанова

Іменем України

(додаткова)

06 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 761/21893/18

провадження № 61-13945св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Васюка Миколи Миколайовича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Одарченко Наталія Іванівна, про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, визнання недійсними свідоцтва про право власності та договору довічного утримання, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року у складі колегії суддів: Шкоріної О. І., Поливач Л. Д., Стрижеуса А. М.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, уточнивши який просила визнати договір довічного утримання від 23 вересня 2014 року № 1078, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , недійсним; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 11 вересня 2014 року реєстраційною службою Головного управління юстиції в м. Києві, індексний номер 26691467, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30 серпня 2014 року, номер запису про право власності 6967535, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00 на ім`я ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,8 кв. м; визнати за нею право власності на спадкове майно за заповітом ОСОБА_4 від 23 червня 2009 року, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Шевченківський районний суд м. Києва рішенням від 16 січня 2019 року в задоволенні позову відмовив.

Київський апеляційний суд постановою від 11 червня 2019 року рішення Шевченківського суду міста Києва від 16 січня 2019 року скасував, ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив. Визнав недійсним договір довічного утримання від 23 вересня 2014 року № 1078, укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 . Визнав недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 11 вересня 2014 року реєстраційною службою Головного управління юстиції в м. Києві, індексний номер 26691467, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30 серпня 2014 року, номер запису про право власності 6967535, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, на ім`я ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44, 8 кв. м. Визнав за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за заповітом ОСОБА_4 від 23 червня 2009 року, а саме на спірну квартиру. Вирішив питання про судові витрати у справі.

Верховний Суд постановою від 29 березня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишив без задоволення. Постанову Київського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року залишив без змін.

06 квітня 2021 року до Верховного Суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Васюка М. М. про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 30 000, 00 грн, оскільки в постанові Верховного Суду від 29 березня 2021 року не вирішено питання про розподіл судових витрат за подання відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року.

На обґрунтування заяви адвокат позивача посилається на те, що він займався збором інформації, аналізом судової практики та чинного законодавства з метою написання і подання відзиву на касаційну скаргу, підготовки і подання клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу. Загалом він витратив 15 годин робочого часу адвоката, що підтверджується звітом про обсяг наданих послуг від 01 квітня 2021 року.

Доведення неспівмірності витрат на правничу допомогу у цій справі покладається саме на відповідача, а суд не має права самостійно без клопотання ОСОБА_2 зменшити такий розмір, тому судові витрати на правничу допомогу підлягають задоволенню у повному розмірі.

19 травня 2021 року справа № 592/14792/17 надійшла до Верховного Суду.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару успіху, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Правничу допомогу на стадії касаційного розгляду справи ОСОБА_1 надавав адвокат Васюк М. М.

24 листопада 2020 року до Верховного Суду надійшло клопотання адвоката Васюка М. М. як представника ОСОБА_1 про відшкодування витрат на правову допомогу, в якому він просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 30 000,00 грн понесених нею витрат на правову допомогу у суді касаційної інстанції.

06 квітня 2021 року, у межах строку, визначеного частиною восьмою статті 141 ЦПК України, адвокат Васюк М. М. на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в суді касаційної інстанції подав до Верховного Суду додаток 1 до договору про надання правничої допомоги від 10 листопада 2020 року, звіт про обсяг наданих послуг від 01 квітня 2021 року з описом наданих послуг та витрачених годин, підписаний ним та ОСОБА_1 , акт наданих послуг від 01 квітня 2021 року на загальну суму 30 000,00 грн, рахунок на оплату від 01 квітня 2021 року № 1, дублікати квитанцій від 03 квітня 2021 року № 0.0..1 та від 04 квітня 2021 року № 0.0..1 про оплату ОСОБА_1 наданих послуг на загальну суму 30 000,00 грн, копію довідки від 05 квітня 2021 року про отримання адвокатом Васюком М. М. від ОСОБА_1 30 000,00 грн.

ОСОБА_2 подав до Верховного Суду заяву, в якій він просить зменшити розмір витрат на правову допомогу до меж розумного, адже справа не є складною, тому не потребує додаткового часу на підготовку відзиву на касаційну скаргу, адвокат не брав участі в судових засіданнях Верховного Суду, надання юридичних послуг полягало виключно у вивченні матеріалів справи та написанні відзиву на касаційну скаргу.

Матеріали справи свідчать, що адвокат Васюк М. М. представляв інтереси ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції на підставі договору про надання правової допомоги від 03 серпня 2020 року № 5. Згідно з актом наданих послуг від 13 серпня 2020 року він, зокрема, здійснював аналіз документів, які надані клієнтом, формував правову позицію при розгляді цієї справи.

Згідно зі звітом про обсяг наданих послуг та актом наданих послуг від 01 квітня 2021 року адвокат Васюк М. М. надав ОСОБА_1 професійну правничу допомогу, а саме: 1) проведення правового аналізу наданих клієнтом документів, аналіз законодавчої бази, що регулює спірні правовідносини, вивчення судової практики, формування позиції та консультування клієнта у справі № 761/21893/18, аналіз касаційної скарги ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року, вартість цих послуг становить 8 000, 00 грн, витрачено 4 години часу; 2) підготовка та подання відзиву від 19 листопада 2020 року на касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року у справі № 761/21893/18, вартість цих послуг становить 20 000,00 грн, витрачено 10 годин часу; 3) підготовка та подання клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу від 23 листопада 2020 року у справі № 761/21893/18, вартість цих послуг становить 2 000,00 грн, витрачено 1 година часу.

Посилаючись на зазначене, адвокат Васюк М. М. як представник ОСОБА_1 вважає, що є підстави для вирішення питання про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат, оскільки доказами підтверджено надання професійної правничої допомоги у погодженому між адвокатом та клієнтом розмірі.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Проаналізувавши наведений у заяві про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу детальний опис наданих позивачу адвокатом Васюком М. М. послуг, а також подані документи, суд дійшов висновку, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) при підготовці відзиву на касаційну скаргу в суді касаційної інстанції не відповідає критерію розумності та є неспівмірною з обсягом наданих адвокатом послуг і часом, витраченим на виконання відповідних робіт, з огляду на таке.

Послуги адвоката щодо проведення правового аналізу наданих клієнтом документів, аналізу законодавчої бази, що регулює спірні правовідносини, вивчення судової практики, формування позиції та консультування клієнта у справі № 761/21893/18 під час її розгляду в касаційному суді поглинаються здійсненням адвокатом аналогічних по суті дій в апеляційному суді, ураховуючи межі розгляду справ судом касаційної інстанції, встановлені статтею 400 ЦПК України. Водночас, зважаючи на те що відзив містить посилання на судову практику, суд дійшов висновку, що в цій частині задоволенню підлягають витрати в сумі 1 000,00 грн.

Що стосується оцінки таких послуг, як підготовка та подання відзиву від 19 листопада 2020 року вартістю 20 000,00 грн, на які адвокат витратив 10 годин, та підготовка і подання клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, то вони є непідтвердженими, не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), розумності їх розміру у розумінні частини третьої статті 141 ЦПК України та не є співмірними зі складністю справи. Тому витрати в цій частині підлягають задоволенню в сумі 3 000,00 грн.

Отже, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи (аналіз касаційної скарги, складання та оформлення відзиву на касаційну скаргу, аналіз судової практики, підготовка клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи (підготовка відзиву), критерію необхідності подання відзиву на касаційну скаргу та значимості таких дій у справі, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції в розмірі 4 000,00 грн, оскільки саме такий розмір судових витрат є доведеним, документально обґрунтованим та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

Керуючись статтями 141, 270 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Заяву адвоката Васюка Миколи Миколайовича як представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Заяву адвоката Васюка Миколи Миколайовича як представника ОСОБА_1 про стягнення понесених позивачем витрат на правову допомогу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 000 (чотири тисячі) грн 00 коп. на відшкодування судових витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги в суді касаційної інстанції.

В іншій частині вимог заяви відмовити.

Додаткова постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:А. Ю. Зайцев В. С. Жданова Є. В. Коротенко