КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року місто Київ

унікальний номер справи: 373/178/21

номер провадження: 22-ц/824/11772/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Переяславської міської ради на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2021 року у складі судді Опанасюка І.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Переяславської міської ради, про усунення перешкод в участі у вихованні та вільному спілкуванні з онуком,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Переяславської міської ради, про усунення перешкод в участі у вихованні та вільному спілкуванні з онуком.

Позовна заява мотивована тим, з 13 березня 2013 року по 04 лютого 2019 року син позивачів - ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3 , від якого останні мають малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є онуком позивачів. Вказували, що рішенням Переяслав - Хмельницького суду Київської області від 04 лютого 2019 року шлюб між їх сином ОСОБА_4 та відповідачкою ОСОБА_3 був розірваний.

Зазначали, що за час перебування відповідача в шлюбі з їх сином, позивачі не знаходили спільної мови з ОСОБА_3 , однак вони бачили онука часто, до них з онуком приїздив їх син. Після розірвання шлюбу, відповідач відокремилась та позивачі бачили онука чотири рази на рік, а з травня 2020 року позивачі взагалі не спілкувались з дитиною.

Посилаючись на те, що бажають приймати участь у вихованні дитини та спілкуватись з онуком, позивачі просили зобов`язати ОСОБА_3 не перешкоджати їм брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з онуком - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановити їм наступний порядок участі у вихованні та вільному спілкуванні з онуком, а саме:

один день на тиждень по буднях із 15 год 20 хв. та один день в суботу першого тижня місяця і один день в суботу третього тижня місяця, у тому числі, із правом ночівлі за місцем проживання баби та діда;

під час відпустки на строк від семи до чотирнадцяти днів, з правом виїзду за межі країни на оздоровлення, відпочинок та екскурсії;

половину осінніх, зимових, весняних та літніх канікул, у тому числі, з правом ночівлі за місцем проживання баби та діда та з правом відвідування культурно-масових, спортивних, розважальних закладів;

у свята: дні народження (самої дитини, діда, баби, племінниці, племінника та інших членів сім`ї), Новий рік, Різдво, Великдень перебування та спілкування 3-4 години разом з внуком без присутності матері та з правом відвідування культурно-масових, спортивних, розважальних закладів, якщо це не перешкоджає відвідуванню школи. Місце побачення - за місцем святкування;

у період хвороби безперешкодно відвідувати дитину за місцем її фактичного знаходження (проживання).

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2021 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 частково задоволено вищевказаний позов.

Зобов`язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у спілкуванні з онуком - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначено такі способи участі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вихованні онука, ОСОБА_5 : систематичні побачення третю суботу та першу неділю кожного місяця з 16 год 00 хв. до 20 год 00 хв., в присутності представника Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Переяславської міської ради.

У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині визначення способу участі позивачів у вихованні онука у присутності представника Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Переяславської міської ради, Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Переяславської міської ради подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині, яким визначити способи участі позивачів у вихованні онука ОСОБА_5 , а саме: систематичні побачення в третю суботу та першу неділю кожного місяця з 16 год 00 хв. до 20 год 00 хв.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішенням Переяславської міської ради від 18 березня 2021 року № 29-08-VIII «Про затвердження Положення про службу у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Переяславської міської ради в новій редакції» затверджено Положення про Службу у справах дітей та сім`ї. З метою сприяння регулюванню трудових відносин та соціально-економічних інтересів працівників і роботодавців між адміністрацією виконавчих органів Переяславської міської ради та трудовим колективом виконавчих органів Переяславської міської ради було укладено колективний договір від 10 лютого 2021 року, який був зареєстрований в установленому законом порядку. Відповідно до пункту 1.4 колективного договору його дія поширюється на всіх працівників виконавчого комітету Переяславської міської ради, незалежно від їх членства в профспілці і з обов`язковим для дотримання адміністрацією та працівниками виконавчого комітету Переяславської міської ради. Розділом 3 колективного договору визначено режим роботи та відпустки, за умовами якого встановлено п`ятиденний робочий день, вихідними днями є субота і неділя.

Вказує, що визначивши присутність представника Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Переяславської міської ради під час побачень позивачів з їх онуком у третю суботу та першу неділю кожного місяця з 16 год 00 хв. до 20 год 00 хв., суд першої інстанції порушив конституційне право працівників указаної служби на відпочинок, що тягне за собою неможливість виконання рішення суду.

Представник відповідачки ОСОБА_3 - адвокат Ющенко Ю.В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду без змін, посилаючись на те, що зустрічі позивачів з дитиною без присутності представника Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Переяславської міської ради або матері дитини, буде суперечити інтересам дитини.

При цьому, ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції не оскаржувала.

Позивачі не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

У відповіді на відзив ОСОБА_3 на апеляційну скаргу, позивачі просять апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не в повному обсязі.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є рідними бабусею та дідусем малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по лінії батька, яким є син позивачів - ОСОБА_6 .

Матір`ю дитини є відповідачка ОСОБА_3 .

Обгрунтовуючи вимоги позову, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначали, що після розірвання шлюбу між їх сином та ОСОБА_3 , остання чинить їм перешкоди у спілкуванні із онуком.

Відповідно до положень ст.257 СК України баба, дід, прабаба, прадід, мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем та його представником в судовому засіданні не надано допустимих та беззаперечних доказів того, що подальше спілкування позивачів з онуком суперечило б інтересам дитини.

Верховний Суд у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 317/206/20 зазначив наступне.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами 1,2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ч.1 ст.18, ч.1 ст.27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно із ч.ч.8-10 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст.263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до ст.159 цього Кодексу.

За правилами ч.2 ст.159 СК України суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особистої прихильності дитини, її віку, стану здоров`я та інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і ч.4 ст.10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Положення ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поширюються, у тому числі, і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, §108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність (рішення ЄСПЛ у справі «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, § 82).

Судом першої інстанції встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є працюючими пенсіонерами, отримують заробітну плату та пенсію і характеризуються за місцем проживання та роботи позитивно. Помешкання, в якому вони проживають, знаходиться в належному санітарно-гігієнічному стані, обладнане та придатне для перебування в ньому дітей.

Дитина проживає з матір`ю ОСОБА_3 , яка опікується проблемами дитини самостійно.

Позивачі прагнуть приймати участь у вихованні онука та створювати для нього необхідні умови щодо розвитку його здібностей, підтримання нормального здоров`я та відпочинку.

Між сторонами у справі склалися конфліктні неприязні стосунки, відсутність компромісу щодо порядку зустрічі та вихованню дитини, які не можуть бути вирішені в позасудовому порядку.

Відповідачкою ОСОБА_3 не надано доказів того, що позивачами застосовувалось (може застосовуватись) фізичне або психічне насильство відносно дитини або недопустимі методи виховання дитини.

Небажання відповідачки іти на компроміс та надавати можливість спілкування дитини з позивачами, мотивоване особистим почуттям образи та твердженням про непотребу в цьому.

Позивачі не заперечили того факту, що дитина по відношенню до них поводиться відчужено та не іде на контакт, причиною чого є відсутність їх спілкування.

Згідно із ч. 4 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Приймаючи участь у вирішенні спору, що виник між сторонами щодо участі позивачів у спілкуванні та вихованні їх онука, Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Переяславської міської ради, вчинивши всі необхідні дії в межах своїх повноважень, з`ясувала, що дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , активна, спокійна та врівноважена. Ступінь свідомості дитини відповідає її віку. При спілкуванні з дитиною виявилено відсутність у дитини психологічного контакту з позивачами, що проявилось в не бажанні ОСОБА_5 спілкуватись з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Дитина має дуже тісний психологічний контакт з матір`ю та побачення позивачів з онуком можливі, однак не в тому вигляді, в якому вони заявлені у позовних вимогах, а декілька разів на місяць по декілька годин, в присутності матері дитини. Таким чином, з урахуванням віку та психоемоційного стану ОСОБА_5, можна буде уникнути виникнення у дитини психологічної травми, та досягти мети спілкування. В подальшому такий час можливо буде збільшувати до днів і навіть тижнів.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо правомірності вимог позивачів про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з онуком та встановлення способу їх участі у вихованні дитини та спілкуванні.

Проте, суд першої інстанції допустився помилки при з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, визначивши спосіб участі позивачів у вихованні онука в присутності представника Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Переяславської міської ради.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан.

Відповідно до ст.45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок.

Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час.

Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Згідно зі ст.142 КЗпП України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Переяславської міської ради від 18 березня 2021 року № 29-08-VIII «Про затвердження Положення про службу у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Переяславської міської ради в новій редакції» затверджено Положення про Службу у справах дітей та сім`ї.

З метою сприяння регулюванню трудових відносин та соціально-економічних інтересів працівників і роботодавців між адміністрацією виконавчих органів Переяславської міської ради та трудовим колективом виконавчих органів Переяславської міської ради було укладено колективний договір від 10 лютого 2021 року, який був зареєстрований в установленому законом порядку.

Відповідно до пункту 1.4 колективного договору, його дія поширюється на всіх працівників виконавчого комітету Переяславської міської ради, незалежно від їх членства в профспілці і с обов`язковим для дотримання адміністрацією та працівниками виконавчого комітету Переяславської міської ради.

Розділом 3 колективного договору визначено режим роботи та відпустки, за умовами якого встановлено п`ятиденний робочий день, вихідними днями є субота і неділя.

Визначивши присутність представника Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Переяславської міської ради під час побачень позивачів з їх онуком у третю суботу та першу неділю кожного місяця з 16 год 00 хв. до 20 год 00 хв., суд першої інстанції порушив право працівників указаної служби на відпочинок, гарантоване ст. 43 Конституції України.

Крім того, дійшов висновку про необхідність присутності Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Переяславської міської ради під час побачень позивачів з їх онуком, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що присутність іншої особи під час побачень з дитиною, може бути відповідно до ст.259 СК України обумовлена окремими випадками, якщо це викликано інтересами дитини.

Службою у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Переяславської міської ради під час здійснення нею своїх повноважень щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, позивачів, які бажають брати участь у її вихованні, а також на підставі проведеної психологічної бесіди з дитиною, не встановлено необхідність присутності під час побачень позивачів з онуком фахівця з соціальної роботи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про необхідність присутності під час побачень позивачів з онуком представника Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Переяславської міської ради, яка відповідно до ст. 3 Закону України «Про соціальну роботу з сім`ями, дітьми та молоддю» є суб`єктом соціальної роботи з сім`ями, дітьми та молоддю, є необґрунтованим.

Оцінюючи необхідність присутності під час побачень позивачів з онуком, у присутності матері дитини, колегія суддів враховує наявність конфліктних відносин між сторонами, а також правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах: від 16 червня 2021 року у справі № 317/206/20, від 11 грудня 2019 у справі № 753/15487/18.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивачі мають негативний вплив на онуку, а присутність відповідача під час зустрічей позивачів з дитиною в подальшому не сприятиме перебуванню дитини у цей час у спокійному та стійкому середовищі, з огляду на неприязні стосунки сторін у справі.

Також матеріали справи не містять доказів того, що окреме спілкування позивачів з дитиною без матері може негативно вплинути на її психологічний та фізичний стан.

В даному випадку необхідно дотримуватися розумного балансу інтересів між сторонами та онукою, врахувавши насамперед інтереси дитини.

Тлумачення наведених норм сімейного права у системному поєднанні з прецедентними рішеннями Європейського суду з прав людини дає апеляційному підстави вважати, що позивачі мають право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати їм спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Із наявних у матеріалах справи сімейних фотокарток, на яких зображені позивачі та їх онук, наданих позивачами, вбачається, що ОСОБА_5 проводив час з бабусею та дідусем, що свідчить про те, що між ними був наявний психологічний контакт та сімейні відносини (а.с.191-194).

Дитячий психолог Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Переяславської міської ради Київської області, зазначила, що ОСОБА_5 є активною, спокійною та врівноваженоюдитиною.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачка рішення суду не оскаржувала, що свідчить про розуміння останньої необхідності підтримання родинних відносин шляхом спілкування її сина з позивачами та їх участь у його вихованні.

Таким чином, колегія суддів вважає зайвим визначення спілкування позивачів з онукою лише у присутності матері дитини,оскільки особисті конфліктні відносини між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, спричиняти на нього негативний вплив.

При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу, що сторони зобов`язані поважати дитину, а тому при встановленні та налагодженні між позивачами та дитиною стосунків, повинні утриматись від дій, які можуть її травмувати, відноситись до своїх прав та обов`язків розумно, виважено та з любов`ю до дитини. У разі потреби сторони можуть скористатися сімейною медіацією для визначення способів гармонійного розвитку та емоційного комфорту малолітнього ОСОБА_5 .

Відповідно до частин 1 ст. 376 ЦПК України, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справиможе бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З наведених підстав, колегія суддів приходить до висновку про зміну рішення суду першої інстанції, виключивши з його резолютивної частини фразу: «в присутності представника Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Переяславської міської ради».

Керуючись ст.ст.374, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Переяславської міської ради - задовольнити частково.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2021 року змінити, виключивши з його резолютивної частини фразу: «в присутності представника Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Переяславської міської ради».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: