ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/307/21
провадження № 2/753/3941/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Заставенко М.О.,

секретаря судового засідання Проценко Я.Б.,

за участі

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач, ОСОБА_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання посилаючись на наступне. Позивач є власником квартири за адресою АДРЕСА_1 . У 2004 вона на прохання своєї знайомої зареєструвала у своїй квартирі сина знайомої - ОСОБА_2 , який фактично ніколи не проживав у її квартирі. Наразі у позивача виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, однак нараховуються на всіх зареєстрованих осіб в квартирі. На підставі цього позивач просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 04.03.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала та пояснила, що відповідач у належній їй квартирі ніколи не проживав, там ніколи не було його речей, вона надала дозвіл на взяття відповідача на реєстраційний облік за адресою АДРЕСА_1 лише на прохання знайомої. Наразі відповідач вже довгий час проживає за кордоном, добровільно з`явитись та знятись з реєстраційного обліку наміру немає, тому позивач вимушена звернутись до суду.

Відповідач у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву до суду не подав, про причини неявки суду не повідомив. Повідомлення відповідача також здійснювалось на офіційному веб-порталі «Судова влада України». Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вислухавши пояснення позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло /а.с.4/.

Як вбачається із відомостей електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА», в спірній квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_2 /а.с.10/.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що вона є матір`ю відповідача. Вона разом з позивачем товаришували раніше, коли у її сина виникла необхідність стати на реєстраційний облік, позивач надала згода на його реєстрацію. Фактично її син ніколи не проживав у квартирі, на даний час вже два роки проживає за кордоном, речей її сина в квартирі позивача немає і ніколи не було.

Таким чином, відповідач, будучи зареєстрованим у квартирі, що належить позивачу на праві власності, порушує її права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном.

Як зазначає ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст.319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК.

Відповідно до положень ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом..

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, враховуючи, що реєстрація відповідача порушує права позивача вільно користуватися та розпоряджатися свою власністю, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 необхідно визнати такими, що втратив право користування квартирою.

Разом з тим, враховуючи, що відповідач не є членом сім`ї позивача, більше року не проживає в квартирі АДРЕСА_2 , суд приходить до висновку, що позовні вимоги є правомірними, а отже підлягають задоволенню.

Судові витрати стягнути з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 16, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 81, 141, 265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840,80 грн.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомий, адреса АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя М.О. Заставенко