Справа № 145/517/20
Провадження № 22-ц/801/71/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кіосак Н. О.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 рокуСправа № 145/517/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Голоти Л.О., Медвецького С.К.,

за участю секретаря судового засідання Файчук Я.В., Крикливця М.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства «Гніваньводопостач» на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 07 жовтня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Гніваньводопостач» про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Комунального підприємства «Гніваньводопостач» про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначив, що з 01.11.2008 року він працював у КП "Гніваньводопостач" на посаді інженера з охорони праці, а 11 березня 2020 року його згідно наказу № 42-к було звільнено у зв`язку з скороченням чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, який він отримав 11.03.2020 року.

11 січня 2020 року його було попереджено про скорочення посади у зв`язку з важким матеріальним становищем підприємства.

При звільненні йому не було запропоновано іншу роботу чи посаду, а зазначено, що інших робочих місць для нього не має.

Крім того, такі дії суперечать Закону України "Про охорону праці".

Відповідно до ст. 15 ЗУ "Про охорону праці" ліквідація служби охорони праці допускається тільки у разі ліквідації підприємства чи припинення використання найманої праці фізичною особою.

Тобто скорочувати працівників служби охорони праці можливо лише у разі ліквідації підприємства.

При проведенні скорочення працівників для визначення переважного права на залишення на роботі і коректного, відповідно до норм законодавства, їх звільнення на підприємстві може бути створена спеціальна комісія або ці функції можуть бути покладені на постійно діючу комісію з укладення колективного договору.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 07 жовтня 2020 року позов задоволено.

Скасовано пункт 1 наказу КП «Гніваньводопостач» №03-к від 11.01.2020 року про скорочення в адміністративному управлінні посаду інженера по охороні праці 0,5 одиниці.

Скасовано наказ Комунального підприємства "Гніваньводопостач" від 11 березня 2020 року за № 42-к про звільнення ОСОБА_1 з посади інженера по охороні праці.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді інженера по охороні праці Комунального підприємства "Гніваньводопостач".

Стягнуто з Комунального підприємства "Гніваньводопостач" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 37 556 (тридцять сім тисяч п`ятсот п`ятдесят шість) гривень 09 копійок з утриманням при виплаті означеної суми, передбачених законом податків, обов`язкових платежів та зборів.

Стягнуто з Комунального підприємства "Гніваньводопостач" на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 2627 (дві тисячі шістсот двадцять сім) гривень 50 копійок.

Стягнуто з Комунального підприємства "Гніваньводопостач" в прибуток держави судовий збір в сумі 2522 (дві тисячі п`ятсот двадцять дві) гривні 40 копійок.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, КП «Гніваньводопостач» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що мотиви, наведені в апеляційній скарзі не відповідають дійсності та є формальними, а тому в її задоволенні слід відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції частково не відповідає цим вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що 01.11.2009 року позивач був прийнятий на роботу в КП «Гніваньводопостач» на посаду інженера по охороні праці в порядку переведення з КП «Гніваньжитлкомунгосп».

Наказом КП «Гніваньводопостач» №42-к від 11.03.2020 року він звільнений з посади інженера по охороні праці у зв`язку із скороченням чисельності працівників (п.1 ст. 40 КЗпП України) (а.с. 4).

Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до Закону України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII ліквідація служби охорони праці допускається тільки у разі ліквідації підприємства чи припинення використання найманої праці фізичною особою. Винятків з цього правила закон не містить. А оскільки ОСОБА_1 є єдиним працівником у службі охорони, КП «Гніваньводопостач» не ліквідоване, а тому і правових підстав для звільнення позивача не було. Крім того, районний суд вважає, що КП «Гніваньводопостач» всупереч ст. 49-2 КЗпП України при звільненні позивачу не запропонувало ОСОБА_1 іншої роботи, що є також підставою для задоволення позовних вимог.

Апеляційний суд частково не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 було звільнено всупереч вимогам Закону «Про охорону праці», оскільки з матеріалів справи вбачається, що служба охорони праці не була ліквідована на підприємстві.

Відповідно до ст. 15 Закону «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII на підприємстві з кількістю працюючих 50 і більше осіб роботодавець створює службу охорони праці відповідно до типового положення, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони праці.

На підприємстві з кількістю працюючих менше 50 осіб функції служби охорони праці можуть виконувати в порядку сумісництва особи, які мають відповідну підготовку.

На момент звільнення ОСОБА_1 на КП «Гніваньводопостач» працювало 48 осіб, а оскільки відповідно до ст. 15 ЗУ «Про охорону праці» робота інженера по охороні праці була доручена на 0,5 ставки майстру дільниці водопостачання та водовідведення ОСОБА_2 , якого призначено відповідальною особою за охорону праці на підприємстві, що підтверджується наказом №19 від 11.03.2020 року, тому за таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення районного суду слід змінити, виключивши посилання в мотивувальній частині на порушення КП «Гніваньводопостач» при звільненні ОСОБА_1 вимог ЗУ «Про охорону праці».

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що КП «Гніваньводопостач» всупереч ст. 49-2 КЗпП України при звільненні позивача не запропонувало йому іншої роботи.

Відповідно до ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги ст. 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи - інша наявна робота.

Відтак, враховуючи те, що звільнення позивача проведено з порушенням вимог закону, зокрема, ОСОБА_1 не було запропоновано іншої роботи на підприємстві, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги. Посилання КП «Гніваньводопостач» на відсутність посади, яку позивач зміг би виконувати, не береться до уваги, оскільки одразу після звільнення ОСОБА_1 на КП «Гніваньводопостач» було введено нову посаду водія та прийнято на роботу нового працівника, що свідчить про те, що звільнення позивача носить штучний характер, так як спростовуються доводи про важкий матеріальний стан підприємства.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на викладене, апеляційна скарга КП «Гніваньводопостач» підлягає частковому задоволенню, рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 07 жовтня 2020 року зміні з виключенням посилання в мотивувальній частині судового рішення на порушення КП «Гніваньводопостач» вимог ЗУ «Про охорону праці».

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Гніваньводопостач» задовольнити частково.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 07 жовтня 2020 року змінити, виключивши посилання в мотивувальній частині судового рішення на порушення Комунальним підприємством «Гніваньводопостач» при звільненні ОСОБА_1 з посади інженера по охороні праці вимог ст. 15 Закону України «Про охорону праці».

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20 січня 2021 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

С.К. Медвецький