Справа № 161/4237/20
Провадження № 2/161/1196/21
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 липня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Кирилюк В.Ф.,
за участю секретаря судового засідання Самолюк І.П.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання незавершеного будівництва спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільної сумісної власності подружжя,
16 березня 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач, ОСОБА_2 ) про визнання незавершеного будівництва спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільної сумісної власності подружжя.
Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що у період з 14 лютого 2016 року до 14 квітня 2019 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Також вказує, що вони фактично почали проживати однією сім`єю як чоловік та жінка з червня 2014 року.
Стверджувала, що за час шлюбу вони набули у спільну сумісну власність земельну ділянку, незавершеним будівництвом будинок у с. Боратин Луцького району Волинської області, автомобіль Peugeot 106, а також ряд рухомого майна (побутової техніки, меблів).
Вказувала, що приймала участь у будівництві цього будинку на рівні з відповідачем.
Посилаючись на приписи ст.ст.60, 70, 71 СК України, позивач, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила суд:
1) визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя об`єкт незавершеного будівництва, а саме житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ;
2) визнати за позивачем право власності на 1/2 частку незакінченого будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ;
3) визнати за позивачем право власності на автомобіль Peugeot 106, 1999 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ;
4) визнати за позивачем право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,12 га., яка розташована в АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд;
5) визнати за позивачем право власності на 1/2 частину меблів, техніки та предметів домашнього вжитку, а саме стіл кухонний 2 шт., крісла кухонні 4 шт., диван 3 шт., холодильник, мультиварку, кухонний комбайн, кавова машина, кавомолка, гриль, електрочайник, ваги електронні, електрична плойка, умивальник з тумбою, рушникосушка, дзеркало, пральна машинка, ліжко з ортопедичним матрасом, ковдра 2 шт, плед 2 шт. (т.1 а.с.240-241).
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 липня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

В порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 (одну другу) частину автомобіля Peugeot 106, 1999 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Під час судового розгляду, до закінчення судових дебатів, представник відповідача зробила заяву про надання доказів, що підтверджують розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у справі.

06 липня 2021 року представник відповідача засобами електронної пошти надіслала суду заяву в якій просила суд долучити до матеріалів справи докази, що підтверджують розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, а саме за надання професійної правничої допомоги.

В судове засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат учасники справи не прибули.

Пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України визначено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Оскільки судом не вирішувалося питання розподілу судових витрат, суд дійшов висновку, що слід ухвали додаткове рішення з цього питання наступного змісту.

Частиною першою статті 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Як видно з матеріалів справи, у першій заяві по суті спору - відзивом від 25 листопада 2020 року, відповідач надав попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, в якому зазначив, що планує понести 14 000,00 грн., з яких 10 000,00 грн. - витрати адвоката на складання процесуальних документів, консультації, а 4 000,00 грн. - витрати адвоката на участь у засіданнях суду, з розрахунку одне засідання вартістю 800,00 грн. (т.1 а.с.239).

В наданому після ухвалення рішення суду розрахунку, відповідач зазначив, що поніс витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 18 000,00 грн., з яких 10 000,00 грн. - витрати адвоката на складання процесуальних документів, консультації, 8 000,00 грн. - витрати адвоката на участь в 10 судових засіданнях, з розрахунку одне засідання - 800,00 грн.

Частиною четвертою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Оскільки сума судових витрат, заявлена до відшкодування, перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, але не істотно, а відповідач у відзиві навів відповідні розрахунки вартості участі адвоката в одному засіданні, при цьому не міг передбачати кількість таких судових засідань, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для застосування положень ч.4 ст.141 ЦПК України у вигляді відмови у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення.

Частинами третьою-п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Сторона відповідача на підтвердження розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу адвоката надала квитанцію до прибуткового касового ордеру від 23 листопада 2020 року на суму 7 000,00 грн., ордер на надання правничої (правової) допомоги, договір про надання професійної правничої допомоги від 30 жовтня 2020 року, акт приймання-передачі виконаних робіт від 01 липня 2021 року на суму 18 000,00 грн., розрахунок вартості наданих послуг від 01 липня 2021 року, квитанцію до прибуткового касового ордера №75 від 05 липня 2021 року на суму 11 000,00 грн.

Сторона позивача не скористалася своїм правом на подання клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, як це передбачено ч.5 ст.137 ЦПК України.

Зважаючи на вищевикладене, оскільки стороною відповідача наданий детальний опис робіт (наданих послуг) на суму 18 000,00 грн., а також докази фактичної сплати цієї суми, а позивач не клопотала зменшити ці витрати, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, які є співмірними зі складністю справи та кількістю судових засідань, суд дійшов висновку, що саме такий розмір судових витрат на професійну правничу допомогу слід взяти за основу при вирішення питання про їх розподіл.

Пунктом 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як видно з матеріалів справи, ціна позову у ньому становила 428 910,00 грн. з яких:

1) 42 000,00 грн. - оціночна вартість 1/2 земельної ділянки (т.1 а.с.30);

2) 288 000,00 грн. - оціночна вартість 1/2 незавершеного будівництва (т.1 а.с.32);

3) 45 810,00 грн. - оціночна вартість автомобіля (т.1 а..с.36);

4) 53 100,00 грн. - вартість рухомого майна, яка самостійно оцінена позивачем (т.1 а.с.247).

Суд задовольнив позовні вимоги частково, а саме визнав за позивачем право власності на 1/2 автомобіля, тобто, задовольнив позовні вимоги на 22 905,00 грн., а в решті позовних вимог на суму 406 005грн. - відмовив.

Отже, на користь відповідача з позивача слід стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката пропорційно до позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено, що становить 17 038,80 грн. (18 000,00 х (406 005/ 428 910)).

Що стосується судових витрат на професійну правничу допомогу позивачу, суд зазначає таке.

З матеріалів справи слідує, що на виконання приписів частини першої статті 134 ЦПК України позивач у першій заяві по суті спору (позовній заяві) навела попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, серед яких вказала:

1) судовий збір;

2) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.;

3) витрати на можливе проведення судових експертиз у розмірі 5 000,00 грн.

Судові експертизи у справі не проводилися, а тому відповідні судові витрати позивача в цій частині відсутні.

Сторона позивача під час розгляду справи на підтвердження розміру судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката долучила:

1) довіреність на адвоката Бандуру В.М. від 25 березня 2021 року (т.2 а.с.66);

2) договір про надання правничої допомоги від 25 березня 2021 року (т.2 а.с.94-96), додаткова угода до нього від 15 червня 2021 року (т.2 а.с.96);

3) акт прийому-передачі наданих послуг від 15 червня 2021 року (т.2 а.с.97);

4) квитанція до прибуткового касового ордеру на суму 4 000,00 грн. (т.2 а.с.98).

Проаналізувавши зміст наданих стороною позивача документів суд вважає, що в цілому вони відповідають приписам частин третьої-п`ятої статті 137 ЦПК України, а саме містять детальний опис робіт, а самі витрати є співмірними складності цієї справи, кількості судових засідань. Тому за основу розподілу суд бере до уваги суму витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 4 000,00 грн.

Заявлену додатково у клопотанні суму у розмірі 450,00 грн., яка, за твердженням позивача, сплачена нею за нотаріальне оформлення довіреності на адвоката, суд не включає до розподілу, оскільки представництво інтересів у суді адвокатом може бути оформлено ордером, який є в матеріалах справи, а сама сума у 450,00 грн. не підтверджена відповідними первинними документами (чеком, квитанцією, платіжним дорученням тощо).

Оскільки суд задовольнив позовні вимоги частково, на користь позивача з відповідача слід стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката пропорційно до позовних вимог, які було задоволено, що становить 213,60 грн. (4 000,00 х (22 905 / 428 910)).

Що стосується розподілу сплаченого позивачем судового збору, суд зазначає таке.

Як вже зазначав суд, з врахуванням заяви позивача про уточнення позовних вимог, ціна позову у даному спорі становила 428 910 грн., тобто, ставка судового збору становила 4 289,10 грн. ((428 910 х 1) / 100).

Позивач при зверненні до суду сплатила:

1) 840,80 грн. квитанцією від 16 березня 2020 року (т.1 а.с.1);

2) 3 925,10 грн. квитанцією від 13 квітня 2020 року (т.1 а.с.57).

Всього сплачено судового збору - 4 765,90 грн., при необхідній ставці 4 289,10 грн.

Суд вирішує лише питання розподілу тієї частини судового збору, яка відповідає встановленій законом ставці, а саме у сумі 4 289,10 грн. Решта судового збору є надмірно сплаченою та може бути повернута позивачу на підставі її заяви в порядку ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Отже, на користь позивача з відповідача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до позовних вимог, які було задоволено, що становить 229,04 грн. (4 289,10 х (22 905,00 / 428 910)).

Частиною десятою статті 141 ЦПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки суд, у зв`язку з частковим задоволенням позову, стягнув судові витрати як з позивача, так із відповідача, на підставі ч.10 ст.141 ЦПК України, слід провести взаємозалік стягнутих сум та остаточно присудити до стягнення з позивача на користь відповідача 16 596,16 грн. (17 038,80 - 229,04 - 213,60).

Керуючись ст.ст.141, 270 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 16 596,16 грн. (шістнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто шість гривень шістнадцять копійок).

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області. Учасник справи, якому повне додаткове рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачем є ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідачем у справі є ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повний текст додаткового рішення складений та підписаний 04 серпня 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.Ф. Кирилюк