Провадження №22-ц/812/264/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 січня 2021 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Біляєвою В.М.

без участі учасників справи, які належним чином повідомлені про час та місце судового засідання,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №484/2760/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» на рішення, яке постановив Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області під головуванням судді Максютенко Оксани Анатоліївни у приміщенні цього суду 23 листопада 2020 року, повний текст якого складений 27 листопада 2020 року, за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» про стягнення коштів за користування земельною ділянкою без правових підстав та витребування землі із чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и л а :

В серпні 2020 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» (далі ТОВ «Агрофірма Корнацьких») про стягнення коштів за користування земельною ділянкою без правових підстав та витребування землі із чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що ділянки площами 0,0171га (кадастровий номер :01:000:1338), 0,2774 га (кадастровий номер :01:000:1337), 1,2953 га (кадастровий номер :01:000:1336) та 3,768 га (кадастровий номер :01:000:1335), які знаходяться в межах території Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області належать позивачці на праві власності. Цільове призначення земельних ділянок - для ведення товарного сільськогосподарського господарства. Відповідач користується вказаними земельними ділянками, що підтверджується довідкою №95 від 25 серпня 2020 року, яку видала Кам`янобалківська сільська рада. Відповідач не бажає укладати договору оренди земельних ділянок та ігнорує вимогу позивачки про їх повернення. Крім того, відповідач не сплачує орендну плату. Розмір орендної плати, яка обрахована за останні три роки, виходячи з нормативної грошової оцінки ріллі відповідно до довідки Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 23 липня 2020 року № 2917148-20, становить 27038 грн. за 1 га. Таким чином, розмір орендної плати складає 11372,35 грн за користування земельними ділянками загальною площею 4.6665 га, яку позивачка просить стягнути з відповідача, та витребувати вказані земельні ділянки з чужого незаконного володіння.

У відзиві на позов представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив мотивований тим, що позовні вимоги позивачки є безпідставними, оскільки вона стала власником земельних ділянок лише з 15 квітня 2020 року, після чого не виконала передбачений статтею 148-1 ЗК України обов`язок щодо повідомлення відповідача про набуття такого права; матеріали справи не містять жодного доказу її звернення після набуття права на земельні ділянки до відповідача з пропозицією про укладення договору оренди земельних ділянок та відмови від цього відповідача. Із доданих до позову витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що позивачка набула право власності на спірні земельні ділянки лише 15 квітня 2020 року, тому вимога щодо стягнення орендної плати за 3 роки у сумі 11372 грн 25 коп. є необґрунтованою та безпідставною.

Справа розглянута судом першої інстанції без участі сторін.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 листопада 2020 року позовні вимоги задоволені частково.

Постановлено зобов`язати ТОВ «Агрофірма Корнацьких» передати земельні ділянки площами 0,0171га (кадастровий номер :01:000:1338), 0,2774 га (кадастровий номер :01:000:1337), 1,2953 га (кадастровий номер :01:000:1336) та 3,768 га (кадастровий номер :01:000:1335), які знаходяться в межах території Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, власнику ОСОБА_1 в належному агротехнічному стані.

Стягнуто з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 840 грн 80 коп.

В задоволенні іншої частини позову суд відмовив.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачкою був наданий належний та допустимий доказ неправомірного використання відповідачем земельних ділянок, які належать позивачу на праві власності, а саме - довідку №95 від 25 серпня 2020 року Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, де зазначено, що ТОВ «Агрофірма Корнацьких» дійсно використовує: обробляє та засіває земельні ділянки належні на праві власності ОСОБА_1 , а саме: 0,0171га (кадастровий номер :01:000:1338), 0,2774 га (кадастровий номер :01:000:1337), 1.2953 га (кадастровий номер :01:000:1336) та 3.768 га (кадастровий номер :01:000:1335).

Відхиляючи заперечення відповідача проти позовних вимог, які викладені у відзиві на позов, про те, що йому про набуття права власності на спірні земельні ділянки позивачем стало відомо з моменту отримання позовних вимог 03 вересня 2020 року, суд вважав, що таким чином відповідач фактично не заперечує того факту, що ним використовуються земельні ділянки, що належать на праві власності позивачу, а також відповідач посилається на те, що позивач не зверталась до відповідача з питання укладення договорів оренди земельних ділянок.

Посилаючись на викладене, суд задовольнив позовні вимоги про витребування від відповідача спірних земельних ділянок.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача орендної плати, суд виходив з того, що позивачем в порушення вимог частини 1статті 81ЦПК України не було надано суду доказів того, з якого саме часу відповідач користується належними їй земельними ділянками, та за які саме три роки вона бажає стягнути орендну плату, оскільки власником спірних земельних ділянок вона стала лише 15 квітня 2020 року.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Агрофірма Корнацьких» вказує, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог підлягає скасуванню з огляду на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права, просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог про покладення на відповідача обов`язку з повернення земельних ділянок скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні зазначених позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд без достатніх для того підстав визнав належним і допустимим доказом довідку від 25 серпня 2020 року № 95 Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, оскільки виходячи з положень статті 12 ЗК України об`єктом самоврядного контролю за використанням та охороною земель є землі комунальної власності, тому вказана довідка не є належним та допустимим доказом у справі щодо користування відповідачем спірних земельних ділянок. Суд також порушив принцип змагальності сторін у цивільному процесі та порядок доказування, коли для обґрунтування своїх висновків фактично використав концепцію негативного доказу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. В обґрунтування відзиву позивачка вказувала, що відповідач, посилаючись на порушення судом принципу змагальності, відмовився застосовувати цей принцип, не надавши суду іншого доказу на спростування обставин, викладених у довідці, наданій позивачем у справі.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні орендної плати не оскаржується і предметом апеляційного перегляду не було.

В суд апеляційної інстанції учасники справи не з`явилися.

Зважаючи на вимоги частини 6 статті 128, частин 1, 2 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення учасників справи, які не з`явилися, належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи, взявши до уваги також заяву представника відповідача в апеляційній скарзі та окремо подану заяву про розгляд справи в його відсутність.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Згідно із частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 сттатті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду відповідає таким вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції і таке вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 15 квітня 2020 року зареєструвала право власності на земельні ділянки площами 0,0171га (кадастровий номер :01:000:1338), 0,2774 га (кадастровий номер :01:000:1337), 1,2953 га (кадастровий номер :01:000:1336) та 3,768 га (кадастровий номер :01:000:1335), які знаходяться в межах території Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. Цільове призначення земельних ділянок - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Зазначені обставини підтверджуються витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17 квітня 2020 року (а.с. 7, 10, 14, 18).

Посилаючись на те, що ТОВ «Агрофірма Корнацьких» користується належними їй на праві власності земельними ділянками, договір оренди земельних ділянок укладати не бажає, за користування земельними ділянками оплату не здійснює, позивачка просила витребувати спірні земельні ділянки у відповідача.

За такого позивачка як власниця земельних ділянок звернулася з позовом на захист свого, як вона вважає, порушеного відповідачем права користування цими ділянками.

Частинами 1, 2 статті 78 ЗК України передбачено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно із положеннями частини 1 статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Власники земельних ділянок відповідно до частини 1 статті 90 СК України мають право: а) продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину, довірчу власність; б) самостійно господарювати на землі; в) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; г) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, лісові насадження, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; ґ) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом;

д) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України).

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (стаття 126 ЗК України).

У відповідності до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно із частиною 1 статті 15, частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

В силу частини 2 статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до положень частини першої статті 211 ЗК України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність за самовільне зайняття земельних ділянок.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Відповідно до частин 2 і 3 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист земельних прав - це передбачені законом способи охорони цих прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Так, статтею 212 ЗК України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самостійно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

За такого у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник або користувач земельної ділянки має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки та зобов`язання привести земельну ділянку у придатний для використання стан.

Частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 187 ЗК України контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

В якості доказу факту зайняття спірних земельних ділянок відповідачем та його протиправної поведінки позивачем було надано довідку №95 від 25 серпня 2020 року Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, в якій зазначено, що ТОВ «Агрофірма Корнацьких» використовує: обробляє та засіває земельні ділянки, належні на праві власності ОСОБА_1 , а саме площею: 0,0171га (кадастровий номер :01:000:1338), 0,2774 га (кадастровий номер :01:000:1337), 1.2953 га (кадастровий номер :01:000:1336) та 3.768 га (кадастровий номер :01:000:1335).

Згідно Розділу III «Права на землю» ЗК України юридичні особи набувають права на земельні ділянки в Україні: у власність, постійне користування, оренду та на підставі сервітуту.

У відзиві на позовну заяву представник ТОВ «Агрофірма Корнацьких» не заперечував факт користування товариством спірними земельними ділянками. Заперечення позову ґрунтувалися на недоведеності обставин щодо строку користування відповідачем спірними земельними ділянками та щодо звернення позивачки з пропозицією укладання договору оренди, а також недоведеності права позивачки на отримання орендної плати за три роки з огляду на час набуття земельних ділянок у власність.

Крім того суду першої інстанції не надавались будь-які докази набуття у передбаченому законом порядку ТОВ «Агрофірма Корнацьких» права власності або користування спірними земельними ділянками, яке не припинилося у зв`язку із набуттям позивачкою права власності на ці ж земельні ділянки.

За такого суд на підставі наявних у справі доказів дійшов вірного висновку про доведеність позовних вимог в частині повернення земельних ділянок позивачці, оскільки наявними у справі доказами підтверджений факт позбавлення останньої можливості користування земельними ділянками через їх перебування у користуванні відповідача без будь-якої правової підстави.

Колегія суддів відхиляє аргументи апеляційної скарги стосовно порушення судом принципу змагальності та порядку доказування через фактичне використання концепції негативного доказу як безпідставні.

Так, на підтвердження фактичного використання відповідачем спірних земельних ділянок позивачкою надано довідку №95 від 25 серпня 2020 року Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області.

Відповідачем зазначені у довідці відомості, зокрема шляхом надання документів на підтвердження правомірності використання спірних земельних ділянок або не користування ними, не спростовані. Тому в даному випадку позивачкою були надані докази на підтвердження своїх тверджень, які не спростовані відповідачем, а тому такі обставини не свідчать про використання судом концепції негативного доказу.

Щодо посилань представника відповідача на те, що надана позивачкою довідка сільської ради не є належним доказом через приписи статті 12 ЗК України, то вони є хибними, оскільки, як вбачається з витягів з Державного земельного кадастру про спірні земельні ділянки (а.с. 7, 11, 15, 19), останні були сформовані із земель комунальної власності, тому сільська рада мала право надати відомості щодо їх використання.

Отже, позивачем були надані належні та допустимі докази неправомірного використання саме відповідачем земельних ділянок, які належать позивачу на праві власності.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, його в силу положень статті 375 ЦПК України слід залишити без змін.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов ОСОБА_1 задоволений і таке рішення суду першої інстанції за наслідками перегляду залишено без змін, судові витрати у справі покладаються на відповідача та відсутні підстави для зміни їх розподілу.

Керуючись статтями 367,368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» залишити без задоволення, рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

________________________________________

Повний текст постанови складений 19 січня 2021 року