ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/6846/19 Номер провадження 22-ц/814/155/21Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Полтаві цивільну справу за позовом ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Прядко Олександра Олександровича на рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 листопада 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

У грудні 2019 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулися з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У своєму позові прохали стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за Кредитним договором №490919305 від 01.07.2014 року у розмірі 67613, 32 грн., стягнути витрати понесені за сплату судового збору у розмірі 1921 грн. та витрати понесені на правову допомогу у розмірі 20 000 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 17.11.2020 року позовні вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором №490919305 від 01.07.2014 року у розмірі 30969 грн. 59коп., що складається з 13742,52 грн. заборгованості за тілом кредиту, 17227,07 грн. заборгованості за відсотками; понесені витрати з сплати судового збору в розмірі 881 грн. 19 коп., з оплати правничої в розмірі 3664 грн. всього 4545 грн. 06 коп.

Стягнуто з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати з сплати судового збору в розмірі 227 грн. 86 коп., з оплати правничої допомоги в розмірі 4661,20, всього- 4889 грн. 06 коп.

З даним рішенням не погодилася ОСОБА_1 та оскаржили його в апеляційному порядку.

короткого змісту вимог апеляційної скарги;

Апелянт у своїй скарзі прохає, скасувати рішення Київського районного суду м. Полтави від 17.11.2020 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 відмовити повністю.

узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

У своїй скарзі вказує, що судове рішення ухвалене без повного та всебічного з`ясування обставин справи з наступних підстав.

Так, позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що 16.01.2019 року у встановленому законом порядку набув права майнової вимоги за договором кредиту між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 .

Однак, судом не було належно вивчено копії договорів факторингу, надані позивачем і поверхнево зроблено висновок про доведення позивачем придбання прав вимоги за договором кредиту із ОСОБА_1 .

На вимогу суду оригінали договорів надано не було, тому суд повинен був залишити позов без розгляду з підстав визначених п.9 ч.1 ст. 257 ЦПК України.

Також зазначає, що судом не вірно визнано доведеними витрати позивача на отримання професійної правової допомоги у розмірі 8000 грн., незважаючи заперечення відповідача щодо суперечливості та недостовірності документів про надання правничої допомоги позивачу.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;

ТОВ «Вердикт Капітал» подали відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві вказують, що 21.06.2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило від ТОВ «Кредитні ініціативи», а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту №490919305 від 01.07.2014 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та Боржником.

26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» було укладено договір про відступлення прав вимоги.

16 січня 2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту.

Прохають апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Прядко О.О. залишити без задоволення.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин;

Судом встановлено, що 01.07.2014 між відповідачем ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк» укладений кредитний договір № 490919305 за умовами якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 13917,80 грн зі сплатою 39,9 % з датою остаточного повернення кредиту 02.07.2019.

Також між сторонами було узгоджено графік платежів та , сукупна вартість споживчого кредиту, реальна процента ставка.(том 1 а. с. 11-12, 224-227,229-232)

Належним чином свої зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 не виконала, отримані грошові кошти та відсотки за користування грошовими коштами не сплачувала.

Врахувавши умови кредит ного договору , факт сплати відповідачкою за кредитним договором 4.10.2019 року 393 грн., 08 коп. та 05.11.2019 рок 766 грн. 12 коп. місцевий суд встановив, що розмір заборгованості за кредитним договором становить 13742 грн. 52 коп. тіла кредиту та 17227 грн. 07 коп. заборгованість за відсотками.

Також встановлено, що 21.06.2016 між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу № 1, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло прав вимоги заборгованості за кредитним договором від 01.07.2014 № 490919305

(том 1 а. с. 29, т. 2 а. с. 31-32).

26.12.2018 між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК ВЕСТА» укладено договір факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги за вказаним кредитним договором

(том 1 а. с. 30-40,)

16.01.2019 між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги № 16-01/19/1, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло прав вимоги за кредитним договором від 01.07.2014 № 490919305 .

17.01.2019 року до даного договору було укладено додаткову угоду, де п. 2.1 було викладено в новій редакції.

До договору було долучено акт прийому передачі, від 28 вересня 2019 року , та квитанцію про оплату за цим договором від 22 січня 2019 року.

(том 1 а. с. 41-50, 71, 228, 234-248 ).

Встановивши дані обставини, суд першої інстанції дійшов до висновку, що ТОВ « Вердикт капітал, є належним стягувачем, та з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за договором кредиту в загальній сумі 30 969,59 грн, в тому числі: заборгованість за тілом кредиту 13742,52 грн, заборгованість за відсотками в розмірі 17227,07 грн. нарахованих в межах дії кредитного договору.

В іншій частині позовних вимог місцевий суд відмовив в зв`язку з необґрунтованим нарахуванням вказаних сум.

Зокрема судом було встановлено , що у кредитному договорі від 01.07.2014, який укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. За таких обставин, враховуючи відсутність домовленості сторін договору про сплату пені та відсотків за несвоєчасне погашення кредиту, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги про стягнення пені та штрафів в розмірі 18147,60 грн заявлені безпідставно та не підлягають задоволенню.

Також судом відмовлено у стягненні 3% річних визначених ст. 625 ЦПК України в розмірі 1237,82 грн. та інфляційних збитків в розмірі 4155,74 грн.

Рішення місцевого суду в частині відмовлених позовних вимог сторонами не оскаржується та не є предметом апеляційного перегляду.

доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

Згідно зі статтею 1048, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Міцевим судом було встановлено , що 01.07.2014 між відповідачем ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк» укладений кредитний договір № 490919305 за умовами якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 13917,80 грн зі сплатою 39,9 % з датою остаточного повернення кредиту 02.07.2019.

В установлений договором строк відповідач отримані кредитні кошти та відсотки за користування кредитними коштами не сплатив.

Встановивши вказані обставини, визначивши розмір заборгованості місцевий суд вірно дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

В ході судового розгляду справи відповідач ОСОБА_1 не заперечувала факт отримання кредитних коштів та їх часткову сплату .

Також суд встановив, що позивач у справі є належним кредитором.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

У статті 204 ЦК Українизакріплено презумпцію правомірності правочину.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

В установленому законом порядку договір про відступлення прав вимоги № 16-01/19/1, укладений 16 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» недійсним не визнаний та презумпція правомірності якого боржником не спростована.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року в справі № 916/2286/16 вказано, що «як встановлено судами, пунктом 2.2 Договору відступлення передбачено, що новий кредитор набуває права кредитора з моменту здійснення розрахунків за даним договором відповідно до розділу 4 цього Договору, пунктом 4.1.1 якого визначено, що ціна договору в повному обсязі сплачена на момент укладення договору.

Відповідно до п. 9 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд має право залишити позов без розгляду у випадку якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору;

Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як зазначено вище , позивачем у справі надалі належні докази на підтвердження факту заміни кредитора у зобов`язанні .

Позивачем було надано належним чином засвідчені як копії договору уступки прав вимоги , акту прийому передачі та квитанції про оплату коштів за цим договором.

Доводи апеляційної скарги в зазначеній частині висновків місцевого суду не спростували. Підстави для залишення позову без розгляду відсутні.

Доводи апелянт а про те, що місцевий суд невірно вирішив питання щодо розподілу судових витрат також є необґрунтованим.

Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат місцевий суд вірно виходив з того, що у відповідності з вимогами ст.133, 137 , 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам., на та на підставі наданих сторонам обґрунтованих розрахунків.

Так місцевий суд дійшов висновку про те, що подані відповідачем розрахунки щодо понесених витрат в розмірі 21960 грн, 70коп в заяві від 17.09.2020 року ( т. 2 а. с. 79-82) документально не підтверджено. Документально підтвердженим є факт понесених витрат на правову допомогу в розмірі 8600 грн.

Апеляційний суд вважає вказані висновки суду обґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи інтереси відповідача у справі представляли адвокат Троценко О.В., яка склала заяву про перегляд заочного рішення Київського райсуду м. Полтави від 04.012.2020 року ( т .1 а. с. 93-96,101- 103).

На підтвердження факту укладення угоди було надано додаткову угоду № 1 від 10. 03.2020 року укладену між адвокатським бюро « Ольги Троценко» та ОСОБА_1 з підтвердженими витратами на надання правової допомоги в розмірі 2000 грн.

В судовому засіданні 13.03.2020 року , в якому вирішувалося питання про скасування заочного рішення інтереси ОСОБА_1 представляв адвокат Прядко О.О. на підставі ордеру .

До суду надано відзив на позовну заяву складений адвокатом Прядко О.О. 24.03.2020 року , однак вказаний відзив не підписаний ( а. с. 137- 141 т. 1)

01.04.2020 року адвокатом Прядко О.О. до суду подано заяву про розподіл судових витрат, однак на вказану дату документально підтверджених понесених витрат додано не було. Крім того зі змісту заяви вбачається, що в розрахунок витрат адвокатом Прядко включено складання та направлення заяви про скасування заочного рішення, хоча вказану правову допомогу надавав інший адвокат про що зазначено вище.

17.09.2020 року адвокатом Прядко О.О. було подано заяву про встановлення розміру судових витрат у справі.

Як вбачається з в додаткової угоди від 04.02.2020 року зазначено про те, що сторони включили в об`єм правової допомоги, складання апеляційної скарги та апеляційний розгляд справи та визначили вартість цих робіт на суму 10000 грн. , хоча на вказану дату жодних апеляційних розглядів не було.

Також було надано копії платіжних документів про оплату наданих послуг на загальну суму 6600грн.

( Т.2 а. с. 50-60 , 79-89 )

Таким чином місцевий суд вірно визначив, що обґрунтованими та документально підтвердженими є понесені судові витрати за суму 8600 грн.

Доводи апеляційної скарги в цій частині також не спростували висновків місцевого суду.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 листопада 2020 року.

Підстави для зміни та розподілу судових витрат судом апеляційної інстанції не встановлено.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції скарги компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст.367, 374, п1 ч.1 ст.374,, 375 ,382,383 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Прядко Олександра Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 листопада 2020 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді Л.І. Пилипчук

О.В. Чумак