Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/5484/20
Провадження № 2/279/271/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі судді Шульги О.М., з секретарем Башинською Н.М., розглянувши в приміщенні суду в м.Коростені в порядку спрощеного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, цивільну справу №279/5484/20 за позовом ОСОБА_1 до Товариство з обмеженою відповідальністю "Гулянецький щебзавод" про стягнення невиплаченої заробітної плати, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому зазначив, що з 01.10.2019 року по 30.09.2020 року працював юрисконсультом у відповідача ТОВ «Гулянецький щебзавод» за сумісництвом. Трудова книжка не заводилась, оскільки він має основне місце роботи у ТОВ «НВП «Промкомплект». Через місяць після звільнення, 30.10.2020 року, його ознайомили з наказом відповідача ТОВ «Гулянецький щебзавод» від 30.09.2020 року №107-к про звільнення за власним бажанням, згідно ст.38 КЗпП України. Звільнення пройшло без виявлення його бажання звільнятися. Заяви про звільнення він не подавав.

Його заробітна плата (посадовий оклад) з податками та зборами становила 6300 гривень на місяць, що підтверджується долученою до позовної заяви копією форми ОК-5. Така зарплата нараховувалася за чотири робочі години на день. До виплати на руки місячна зарплата мала складати 5071,50 гривень. При влаштуванні на роботу між ним та роботодавцем було погоджено певні умови роботи та оплати праці. У подальшому відповідач ТОВ «Гулянецький щебзавод» без його згоди та взагалі не ставлячи його до відома почав зменшувати посадовий оклад. Про зміну істотних умов праці, зокрема щодо оплати його ніхто не повідомляв, що суперечить ст.32 КЗпП України; до цього ж на підприємстві не проходили зміни в організації виробництва і праці. Він має не зовсім зрозумілий для себе розрахунок діючого бухгалтера ТОВ "Гулянецький щебзавод" про те, що сума належна йому до виплати становить 13648 гривень 75 копійок, яка не була виплачена всупереч ст.116 КЗпП України. Зарплата на день звільнення, включаючи податки і збори, має становити грошову суму 47449 гривень з включенням у цю суму податків за наступним розрахунком.

Станом на 30.09.2020 року (день звільнення) він відпрацював 12 робочих місяців, зарплата 6300 гривень за виключенням податків 5071, 5 гривень. За 12 робочих місяців 60858 (5071, 5х12) без податків. Додатково за 24 дні відпустки 4114, 34 (60858/355х24) без податків. Згідно транзакцій ПриватБанка виключно зарплати виплачено 25265, 95 (3256, 25+22009, 70) без податків. Різниця між сумою до виплати по кінець вересня 2020 року становить 64972, 34 -25265, 95=39706, 39 гривень без податків. З податками сума до виплати 47449 (39706, 39/100х19, 5 НОМЕР_1 , 39) гривень.

Згідно з ч.4, 5 ст.97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Звільнення з роботи без всякого попередження завдало йому моральної шкоди, яка виразилась у пригніченості, він став нервовий і дратівливий, погіршилися його стосунки у сім`ї. Вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди, згідно ст.237-1 КЗпП України, яку оцінює у 10000 гривень.

Рішенням суду просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гулянецький щебзавод" невиплачену заробітну плату станом на 30 вересня 2020 року у розмірі 47449 гривень без урахування податків та обов`язкових платежів. Скасувати наказ ТОВ «Гулянецький щебзавод» про звільнення з посади юрисконсульта від 30.09.2020 року №107-к. Поновити на посаді юрисконсульта ТОВ «Гулянецький щебзавод» з 01.10.2020 року та стягнути на його користь з ТОВ "Гулянецький щебзавод" грошову суму середнього заробітку, починаючи з 01.10.2020 року по день поновлення на роботі. Стягнути з ТОВ "Гулянецький щебзавод" моральне відшкодування у розмірі 10000 гривень.

Одночасно просив стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 гривень 40 копійок.

09.11.2020 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових і електронних доказів щодо заперечення проти позову. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком отримана відповідачем 17.11.2020 року.

У встановлений строк відповідач подав відзив на позовну заяву з додатком, в якому зазначив, що позивач надає неправдиву інформацію щодо свого звільнення, тому просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивач ОСОБА_1 надав відповідь на відзив, в якій зазначив, що надана копія заяви про звільнення є підробкою, а також, що він не повинен доводити того, чого не було.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо правомірності розірвання трудової угоди, який регулюється нормами Кодексу законів про працю України (КЗпП України).

Позивач з 01.10.2019 року по 30.09.2020 року працював на посаді юрисконсульта за сумісництвом з оплатою праці згідно штатного розпису.

Наказом №107-к від 30.09.2020 року позивач був звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Зі змісту наказу слідує про врахування відпустки в кількості 24 календарні дні ( вид відпустки щорічна основана).

Надана суду копія наказу не містить відомостей про ознайомлення з ним позивача.

У відзиві на позов наявне посилання на те, що примірник наказу був відвезений позивачеві ОСОБА_2 , який віддав наказ ОСОБА_1 , однак останній його не повернув.

Разом з тим, згідно частини 2 статті ст.47 КЗпП України, обов`язок видати копію наказу про звільнення з роботи покладається на власника або уповноважений ним орган у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

В даному випадку звільнення мало місце не з ініціативи власника, а за власним бажанням працівника.

Доказів того, що позивач висував вимогу про видачу йому копії наказу матеріали справи не містять.

Одночасно зміст позовної заяви містить інформацію про обізнаність позивача з наказом про звільнення.

Відповідно до ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Разом з тим, саме по собі проведення звільнення до закінчення двотижневого строку попередження не може свідчити про відсутність волевиявлення працівника на звільнення з роботи саме з цих підстав та не є підставою для поновлення позивача на роботі, оскільки Закон не забороняє роботодавцеві звільнити працівника із займаної посади на його прохання раніше закінчення двотижневого терміну попередження. Датою звільнення може бути будь-який день, зокрема день написання заяви про звільнення. Таке звільнення зумовлене досягненням домовленості між сторонами трудового договору.

Зі змісту заяви позивача про звільнення за власним бажанням слідує, що вона датована 30.09.2020 року. Датою звільнення позивач зазначав спочатку 1.10.2020 року, потім було внесено виправлення на 30.09.2020 року. Щодо даного виправлення позивач обгрунтувань не наводить, при цьому взагалі заперечує факт написання такої заяви на звільнення.

Отже, сторони домовилися про звільнення позивача з дня написання ним заяви без прив`язки до двотижневого строку. Власник або уповноважений ним орган за законом не наділяється правом щодо висунення будь-яких вимог до працівника при звільненні його за власним бажанням.

Щодо доводів позивача про підробку заяви то, вивченням матеріалів справи встановлено, що в ній наявні інші власноруч написані позивачем заяви, зокрема про прийняття на роботу, надання відпустки, які викладені тим самим почерком.

Доказів на підтвердження факту підробки заяви від 30.09.2020 року позивач не подав, до позовної заяви висновок експерта з даного питання, згідно ст.106 ЦПК України, не додано, своїм правом на заявлення клопотання про призначення відповідної експертизи судом позивач не скористався.

Докази того, що після 30.09.2020 року між сторонами продовжували існувати трудові відносини, також відсутні.

Стаття 47 КЗпП України передбачає, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Оскільки позивач працював за сумісництвом трудова книжка в ТОВ "Гулянецький щебзавод" не надавалась.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

З наданої позивачем виписки банку слідує, що на його картковий рахунок ТОВ "Гулянецький щебзавод" 04.09.2020 року перерахував заробітну плату в сумі 3256, 25 гривень, а 5.10.2020 року розрахункові в сумі 22009, 70 гривень.

Саме вказаний розмір заборгованості по заробітній платі існував перед позивачем на день звільнення, що стверджується довідкою наданою на вимогу позивача, яка наявна на а.с.55.

Не проведення розрахунку з працівником у день його звільнення (або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок) є підставою для застосування до роботодавця спеціального виду відповідальності у вигляді виплати працівнику середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ст. 117 КЗпП України).

Визначення предмета та підстав спору є правом позивача, однак на підставі ст.117 КЗпП України, вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не заявлялась, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, тому дана обставина судом не встановлюється.

Отже, оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності наявних у справі доказів, в розумінні ст.76 - 81 ЦПК України, обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення невиплаченої заробітної плати, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Вимога про стягнення моральної шкоди на підставі ст.237-1 КЗпП України є похідною, тому також задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 4, 19, 76 - 89, 258, 259, 263-265, 268, 273,274, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, ст. 38, 116 , 232, 233, 237-1 КЗпП України,

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_1 до Товариство з обмеженою відповідальністю "Гулянецький щебзавод" про стягнення невиплаченої заробітної плати, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги.

Відповідно п.п.15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня його вручення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони та учасники:

Позивач ОСОБА_1 , місце знаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Гулянецький щебзавод", місце знаходження: 11562, с. Бондарівка, Коростенський район, Житомирська обл., .

Суддя: Шульга О.М.