Ухвала

29 липня 2021 року

м. Київ

справа № 752/6122/19

провадження № 61-12040ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Ткачука О. С., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 31 травня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліко-житлосервіс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ліко-Житлосервіс» (далі - ТОВ «Ліко-Житлосервіс») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16 вересня 2019 року у задоволенні позову ТОВ «Ліко-Житлосервіс» відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 03 березня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 вересня 2019 року залишено без змін.

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від

16 вересня 2019 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 травня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у прийнятті апеляційної скарги та повернуто її заявнику.

Постановою Верховного Суду від 11 листопада 2020 року ухвалу Київського апеляційного суду від 28 травня 2020 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 травня 2021 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 вересня 2019 року закрито.

16 липня 2021 року до Верховного Суду ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судове рішення апеляційної інстанції після закінчення строку на касаційне оскарження. Заявник просив скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від

31 травня 2021 року та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки повний текст оскаржуваної ухвали отримано лише 17 червня

2021 року, що підтверджується відповідними доказами.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, заявник у розумний інтервал часу після отримання копії ухвали суду апеляційної інстанції звернувся з касаційною скаргою, вважаємо за можливе його поновити.

В обґрунтування скарги зазначає, що апеляційний суд безпідставно закрив апеляційне провадження, оскільки рішенням Голосіївського районного суду

м. Києва від 16 вересня 2019 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 03 березня 2020 року, порушені його права, як співвласника машиномісця № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі

договору купівлі-продажу машиномісця від 17 серпня 2017 року, оскільки вказаний договір був укладений ОСОБА_2 в інтересах сім`ї та зобов`язання за ним є спільним для обох з подружжя.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з урахуванням такого.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Якщо законом визначений порядок для вчинення певних дій, такий порядок в силу вимог вітчизняного та Європейського законодавства повинен дисциплінувати осіб, що звертаються до суду та не допустити судовий процес у безладний рух, так як право на суд не є абсолютним.

Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Встановлено, що ТОВ «Ліко-житлосервіс» здійснює обслуговування багатоквартирних житлових будинків у Голосіївському районі м. Києва, в тому числі вбудованих підземних автостоянок (паркінгів), де забезпечує прибирання, цілодобову охорону, комунальні послуги тощо, на підставі актів прийому-передачі підземної автостоянки на обслуговування від забудовника TOB «ТМО «Ліко-Холдінг».

ОСОБА_2 є власником машиномісця № НОМЕР_1 , розташованого в підземній автостоянці за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу машиномісця від 17 серпня 2017 року.

22 серпня 2017 року між ТОВ «Ліко-житлосервіс» та ОСОБА_2 укладено Договір про відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки № ВЗ/7-108 на строк до 31 грудня 2017 року.

Згідно з п. 5.1 Договору якщо жодна із Сторін за 30 днів до закінчення строку дії цього договору не повідомила іншу Сторону про свій намір припинити дію цього договору, то договір вважається щороку продовженим на той самий термін та на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначав, що рішенням суду порушено його права.

Закриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , суд в межах відкритого апеляційного провадження дійшов вірного висновку про те, що рішенням Голосіївського районного суду від 06 вересня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 березня 2020 року, не стосувалось прав та обов`язків ОСОБА_1 .

Доводи касаційної скарги про порушення права ОСОБА_1 , як співвласника машиномісця № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 не заслуговують на

увагу, оскільки були предметом апеляційного перегляду і апеляційним судом надано їм відповідну оцінку.

Врахувавши, що ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу у справі, в якій він не брав участі, на судове рішення, яким не вирішувалось питання про його права та обов`язки, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України. Правильність застосування цієї норми права судом апеляційної інстанції є очевидним і не викликає розумних сумнівів.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на правильність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України не викликає розумних сумнівів щодо його застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Керуючись статтею 390, частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третя судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 31 травня 2021 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 31 травня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліко-житлосервіс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. А. Калараш

О. С. Ткачук