ПОСТАНОВА

Іменем України

29 липня 2021 року м. Кропивницький

справа № 405/6901/19

провадження № 22-ц/4809/889/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Черненка В.В.

за участі секретаря Діманової Н.І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Приватне підприємство приватна виробнича фірма «Ацинус»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Іващенка Ігора Юрійовича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 лютого 2021 року у складі судді Драного В.В. і

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватного підприємства приватної виробничої фірми «Ацинус» (далі- ПП ПВФ «Ацинус») та просила стягнути на свою користь з ПП ПВФ «Ацинус» 10 998 грн 90 коп в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 30 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 09.03.2019 позивач прибула до лікарні «Святого Луки» для отримання медичної допомоги у зв`язку з алкогольним отруєнням.

Приймаючи душ на другому поверсі лікарні, у зв`язку з тим, що було слизько та ОСОБА_1 перебувала в стані алкогольного сп`яніння, остання впала на ліве коліно та отримала травму лівого стегна.

Оскільки позивач не була в змозі піднятися, її посадили в коляску та повезли до ліжка, а після зробленого рентгену повезли до іншої лікарні.

Після отриманої травми ОСОБА_1 було госпіталізовано для оперативного лікування та проведено операцію.

Від вказаної події звичайний ритм життя позивача змінився і вона зазнала дуже сильні душевні переживання, а тепер не може повноцінно ходити та відчуває глуху біль.

Крім того, ОСОБА_1 витратила 10 998 грн 90 коп на придбання набору металоконтрукцій для остеосинтезу детальної частини стегна.

Вина відповідача полягає в тому, що працівників лікарні мало б бути не менше двох, які повинні були брати її за руки та виводити з душу, а також передбачити її падіння, оскільки остання була в стані алкогольного сп`яніння.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не доведено умови та підстави покладення цивільної відповідальності на відповідача, а саме, протиправність дій відповідача або його працівників, причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В апеляційній скарзі адвокат Іващенко І.Ю., який представляє інтереси ОСОБА_1 , просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 лютого 2021 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Позивач вважає, що ним було надано допустимі та належні докази протиправності дій відповідача або його працівників, причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою.

Також позивач звертає увагу на те, що в будівлі, за адресою в АДРЕСА_1 на центральному вході висить вивіска « ІНФОРМАЦІЯ_1 », але в самій будівлі зареєстровано дві юридичні особи ПП «Лікарня Святого Луки» та Лікувально-діагностичний центр ПП ПВФ «Ацинус».

ОСОБА_1 , звертаючись до суду надала докази перебування нею саме в Лікувально-діагностичному центрі ПП ПВФ «Ацинус».

Суд першої інстанції проігнорував рекомендації п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 не застосував ст. 23 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), яка передбачеє право особи на відкшодування моральної шкоди, розмір якої ОСОБА_1 оцінила в 30 000 грн, виходячи з мінімальної вартості придбання путівки до санаторію.

Від ПП ПВФ «Ацинус» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому підприємство просить рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18.02.2021 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги, представник відповідача ОСОБА_2 заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 перебуває на наркологічному обліку як хронічний алкоголік та в період з 2013 по 2020 рік неодноразово зверталася до Лікувально-діагностичного центру ПП ПВФ «Ацинус» за медичною допомогою у зв`язку з алкогольним отруєнням, що підтверджується медичною карткою амбулаторного хворого № 385 № 184985 на ім`я ОСОБА_1 , яка була заведена 22.12.2013 (а.с. 37-53).

Як вбачається з довідки Лікувально-діагностичного центру ПП ПВФ «Ацинус» від 27.06.2020 ОСОБА_1 , 1940 р.н., було 09.03.2019 зроблено рентгенівське дослідження лівого колінного суглобу (а.с. 81-82).

Згідно листа КНП «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» Міської ради міста Кропивницького» від 07.07.2020 № 1460 ОСОБА_1 , 1940 р.н., була доставлена до закладу 09.30.2019 о 14:40 год.з діагнозом «Закритий перелом нижньої частини лівої стегнової кістки зі зміщенням». Згідно анамнезу захворювання ОСОБА_1 знаходилася в Лікувально-діагностичному центрі «Ацинус» з 09.03.2019, під час лікування впала та травмувала ліве стегно (зі слів хворої). У медичній картці хворої наявне направлення з Лікувально-діагностичного центру «Ацинус» (а.с. 99).

Судом першої інстанції також було витребувано медичну картку стаціонарного хворого № 2106 на ім`я ОСОБА_1 , заведеної КЗ «Кіровоградська міська лікарня швидкої медичної допомоги», та було встановлено, що хвора була направлена до закладу з «Ацинусу» із діагнозом: Закритий перелом нижньої частини лівої стегнової кістки зі зміщенням. Зазначене також підтверджується відповідним направленням Лікувально-діагностичного центру «Ацинус» від 09.03.2019, що міститься у цій карті.

Також, в цій карті міститься інформація про первинний огляд травматологом, де у графі «Анамнез хвороби» вказано, що зі слів хворої 09.03.2019 вона знаходячись на лікуванні у лікарні Святого Луки впала, травмувала ліве стегно.

Відповідно до Епікризу-виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 2106 травматологічного відділення КЗ «Кіровоградська міська лікарня швидкої медичної допомоги» від 29.03.2019 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 була госпіталізована 09.03.2019 із діагнозом: Закритий перелом н/3 лівої стегнової кістки зі зміщенням для оперативного лікування.

Згідно короткого анамнезу ОСОБА_1 09.03.2019 знаходячись у лікарні Святого Луки впала та травмувала ліве стегно, госпіталізована для оперативного лікування. 14.03.2019 було проведено відповідну операцію В/репозиція, МОС н/3 лівого стегна пластиною. Також рекомендовано ОСОБА_1 напівліжковий режим до 2-2,5 місяців від операції з наступним рентген-контролем (а.с. 5).

Також позивачем 11.03.2019 було придбано набір металоконструкцій для остеосинтезу дихальної частини стегна сплативши 10998,90 грн, що підтверджується квитанцією № 157 (а.с. 4а).

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що вона є сусідкою позивача, допомагала їй, возила її за необхідності. Зазначала, що позивач регулярно лікувалася в ПП ПВФ «Ацинус» у зв`язку із алкогольними отруєннями. 09.03.2019 позивач попросила її відвезти до лікарні, однак їх там прийняли та порекомендували звернутися до «Ацинуса». Вони поїхали туди, оплатили в реєстратурі лікування. ОСОБА_1 попросила привезти їй особисті речі, після чого вона (свідок) поїхала за ними. Повернувшись до «Ацинуса», вона дізналася, що позивач знаходиться в 4 лікарні, оскільки зламала ногу коли купалась.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування.

Згідно з пунктами «а», «д», «ї» частини першої статті 6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає: життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд та соціальне обслуговування і забезпечення, який є необхідним для підтримання здоров`я людини; кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій і закладу охорони здоров`я; оскарження неправомірних рішень і дій працівників, закладів та органів охорони здоров`я.

Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої статті 8 Закону держава визнає право кожного громадянина України на охорону здоров`я і забезпечує його захист. У разі порушення законних прав і інтересів громадян у сфері охорони здоров`я відповідні державні, громадські або інші органи, підприємства, установи та організації, їх посадові особи і громадяни зобов`язані вжити заходів щодо поновлення порушених прав, захисту законних інтересів та відшкодування заподіяної шкоди. Судовий захист права на охорону здоров`я здійснюється у порядку, встановленому законодавством.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

У разі ненадання чи неналежного надання медичної допомоги пацієнтові завдана шкода каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, то застосовуються правила як про договірну, так і деліктну відповідальність.

Правове регулювання договірних правовідносин здійснюється за нормами глави 63 книги п`ятої ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 906 ЦК України).

Якщо медична допомога пацієнтові надається за плату, а здійснення суб`єктом господарювання медичної практики у сфері охорони здоров`я передбачає отримання прибутку, то відповідальність за неналежне виконання умов договору надавач медичних послуг нестиме незалежно від наявності вини у його діях. У разі якщо надання неналежних послуг за договором призвело не лише до завдання майнових збитків, а й до завдання шкоди здоров`ю споживача послуг, то наставатиме додатково деліктна відповідальність.

У разі надання медичної послуги, яка містить істотні недоліки, пацієнт як споживач має право на розірвання такого договору, а також на відшкодування завданих йому збитків.

За правилом частини десятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець несе відповідальність за шкоду, завдану життю, здоров`ю або майну споживача, що виникла у зв`язку з використанням речей, матеріалів, обладнання, приладів, інструментів, пристосувань чи інших засобів, необхідних для виконання ним робіт (надання послуг), незалежно від рівня його наукових і технічних знань, що дає змогу виявити їх властивості, згідно із законодавством.

Договірна відповідальність настає за невиконання умов договору, а позадоговірна (деліктна) за спричинену шкоду здоров`ю на підставі правил статей 1166, 1167, 1195 ЦК України.

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої здоров`ю, ОСОБА_1 його правовими підставами визначала правила статей 1166, 1167 ЦК України.

У цивільному законодавстві питання відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, врегульовані §1 Глави 82 книги п`ятої ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин).

Згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що для настання відповідальності за завдання шкоди ушкодженням здоров`я необхідна наявність таких умов: протиправна поведінка особи, яка завдала шкоду, наявність шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, наявність вини.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди, її розмір, протиправність дій відповідача та причинний зв`язок між ними.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода може полягати як у фізичному болю та стражданнях, так і у душевних переживаннях, які фізична особа зазнала у внаслідок протиправної поведінки відносно неї.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Звертаючись до суду з позовом до ПП ПВФ «Ацинус» ОСОБА_1 посилалась на те, що 09.03.2019 позивач прибула до лікарні «Святого Луки» для отримання медичної допомоги у зв`язку з алкогольним отруєнням, та приймаючи душ на другому поверсі лікарні, у зв`язку з тим, що було слизько та позивач перебувала в стані алкогольного сп`яніння, остання впала на ліве коліно та отримала травму лівого стегна.

На підтвердження зазначених у позові обставин ОСОБА_1 посилалсь на квитанцію про оплату набору металоконструкцій для остеосинтезу детальної частини стегна, епікриз-виписку із медичної карти стаціонарного хворого КЗ «Поліклінічне об`єднання м. Кіровограда», медичну карту амбулаторного хворого № 385 ПП ПВФ «Ацинус» на ім`я ОСОБА_1 та довідку ПП ПВФ «Ацинус» від 27 06 2020 про зроблений ренген.

Проте, зазначені докази свідчать лише про те, що позивач 09.03.2019 робила рентген в ПП ПВФ «Ацинус» і з переломом лівого стегна була направлена до травматологічного відділення КЗ «Кіровоградська міська лікарня швидкої медичної допомоги».

Водночас, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження обставин щодо того, що позивач 09.03.2021 знаходилась на лікуванні в ПП ПВФ «Ацинус», а внаслідок неправомірних дій працівників відповідача вона отримала травму лівого стегна.

Водночас матеріалами справи підтверджується, що частина будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної влансості ПП ПФВ «Ацинус», передана в оренду іншій юридичній особі ПП «Лікарня Святого Луки», для здійснення медичної практики, в тому числі і другий поверх будівлі, про який зазначає ОСОБА_1 в своєму позові, що підтверджується відповідною копією договору з додатками та додатковими угодами (а.с.194-213).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що для покладання відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Водночас по позивачем не доведено, що саме працівниками відповідача їй надавились медичні послуги та внаслідок їх неправомірних дій ОСОБА_1 була заподіяна шкода її здоров`ю та, як наслідок, завдано моральної шкоди.

Встановивши, що позивачем не доведено умови та підстави покладення цивільної відповідальності на відповідача, а саме, протиправність дій відповідача або його працівників, причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем було надано допустимі та належні докази протиправності дій відповідача або його працівників, причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою, не заслуговують на увагу суду та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, яким судом першої інстанції було надано належну та обгрунтовану оцінку.

Суд погоджується, з доводами апеляційної скарги про те, що за адресою в АДРЕСА_1 не центральному вході висить вивіска « ІНФОРМАЦІЯ_1 », але в самій будівлі зареєстровано дві юридичні особи ПП «Лікарня Святого Луки» та Лікувально-діагностичний центр ПП ПВФ «Ацинус», однак позивачем недоводено факт спричинення шкоди саме ПП ПВФ «Ацинус».

Посилання апеляційної скарги на те, що ОСОБА_1 надала докази перебування нею саме в Лікувально-діагностичному центрі ПП ПВФ «Ацинус» спростовуються матеріалами справи, в яких відстуні докази на підтвердження вказаних обставин.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив в судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Іващенка Ігора Юрійовича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 лютого 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 06.08.2021.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді О. Л. Карпенко

В.В. Черненко