Справа № 428/535/21
Провадження № 22-ц/810/611/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Стахової Н.В.

суддів Карташова О.Ю., Луганської В.М.

за участю секретаря

судового засідання Погребній Л.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке об`єднання Азот»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 28 квітня 2021 року, ухваленого у складі судді Шубочкіної Т.В., в приміщенні того ж суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеними вимогами, в обґрунтування яких вказала, що 17 липня 2017 року вона звільнилася з Приватного акціонерного товариства Сєвєродонецьке об`єднання «Азот» (далі - ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот»). Відповідач в день її звільнення не провів з нею розрахунку.

Судовим наказом Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06 грудня 2018 року по справі № 428/15088/18 стягнуто з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь позивача суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 28181,75 грн, яка була виплачена 13 січня 2021 року. Посилаючись на ст. 117 КЗпП України, просила суд стягнути на свою користь з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 17.07.2018 по 13.01.2021 у розмірі 150375,04 грн.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської від 28 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Сєвєродонецьке об`єднання «Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Сєвєродонецьке об`єднання «Азот» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.07.2018 по 12.01.2021, визначений без утримання податків та інших обов`язкових платежів у сумі 70000 грн, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 700 грн.

Відмовлено у задоволенні іншої частини позовних вимог.

Не погодившись з вказаним рішенням, ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, просить змінити рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 28 квітня 2021 року в частині стягнення з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та зменшити його розмір, що не перевищує 100 % заборгованості по заробітній платі, а саме 28181,75 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають зменшенню, оскільки розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який стягнуто судом, є неспівмірно великим у порівнянні з розміром невиплаченої заробітної плати позивачу при звільненні. Рішення суду було винесено без врахування всіх обставин, що мають значення по справі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання представник відповідача ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» не з`явився, про дату, місце та час судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, від останньої надійшла письмова заява про слухання справи за її відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для звільнення відповідача від передбаченого ст. 117 КЗпП України обов`язку виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, та зазначив, що з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку із встановленим розміром заборгованості, діями позивача та відповідача, справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначив розмір відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 70000 грн.

Оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що згідно із копією трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , позивач була звільнена з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» з 17.07.2018 за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Судовим наказом Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06.12.2018 по справі 428/15088/18 було стягнуто з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 28181,75 грн.

Згідно із випискою з банківського рахунку позивача від 15.01.2021, на рахунок позивача 13.01.2021 була перерахована сума заробітної плати в розмірі 28181,75 грн.

Відповідно до довідки ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» № 37342 від 19.10.2018 середньогодинна заробітна плата позивача складає 38,82 грн, середньомісячна кількість годин за період - 158,5 год., середньомісячна заробітна плата - 5043,47 грн.

Встановивши вказані обставини, суд дійшов висновку, що з вини відповідача не був проведений повний розрахунок при звільненні. Розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися з 18.07.2018 по 12.01.2021, виходячи із середньогодинної заробітної плати 31,82 грн, середньомісячного числа робочих годин позивача, що складає згідно довідки, наданої відповідачем 158,5 робочих годин. Загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 150145,53 грн, виходячи з 4718,59 робочих годин затримки.

Згідно зі ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника.

Відповідно до ч. 1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Таким чином, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме, виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Судом встановлено, що всупереч наведеним законодавчим положенням ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» при звільненні позивачки не у повному обсязі виплатило їй заробітну плату.

Заборгованість відповідача з виплати позивачці заробітної плати становила 28 181,75 грн, яка була виплачена 13 січня 2021 року.

Згідно з положеннями ст.117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Нормами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України на сторін справи покладено обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» не доведено відсутність його вини у невиплаті належних позивачу сум при звільненні.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач на підставі статті 117 КЗпП України має право на виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 липня 2018 року по 12 січня 2021 року.

Щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні стягнутого судом першої інстанції, апеляційний суд вважає, що такий є завищений не відповідає вимогам справедливості та співмірності, а тому підлягає зменшенню, враховуючи наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі №711/4010/13-ц зазначено, що Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати:

-розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

-період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

-ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

-інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

Суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача 70000 грн за статтею 117 КЗпП і не звернув уваги на те, що визначена ним сума значно перевищує реальну заборгованість.

З огляду на очевидну неспівмірність стягнутої суми середнього заробітку в розмірі 70000 грн зі встановленим розміром заборгованості по заробітній платі в розмірі 28181,75 грн, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, колегія суддів вважає за можливе застосувати принцип справедливості та співмірності та зменшити за таких обставин розмір відшкодування працівникові заробітку за час затримки розрахунку, який буде пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, визначивши розмір відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 30000 грн.

Відтак розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 30000 грн суд апеляційної інстанції вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме наведеним вище критеріям.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Частиною 10 ст. 141 ЦПК України встановлено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів задовольнила апеляційну скаргу відповідача частково, судове рішення змінила, зменшивши суму коштів, які слід стягнути з відповідача на користь позивача, то слід провести новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у судах першої й апеляційної інстанцій. У зв`язку з наведеним, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у частині стягнення судового збору.

Позивачкою за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 1503,75 грн.

В межах задоволеного розміру позовних вимог судовий збір за подання позовної заяви про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягав би стягненню з відповідача на користь позивачки у розмірі 300 грн.

За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено 1362,00 грн. З урахуванням задоволення апеляційної скарги з позивачки підлягав би стягненню судовий збір на користь відповідача у розмірі 450 грн (42,85% х 1050- судовий збір за подання апеляційної скарги відповідно до оскаржуваної частини (700 грн *150%).

Отже різниця судового збору, яка підлягає відшкодуванню відповідачу за рахунок позивача, складає150 грн (450 грн -300 грн)

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 28 квітня 2021 року змінити, зменшивши розмір стягненого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь ОСОБА_1 з 70000 грн до 30 000, 00 грн.

Скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 28 квітня 2021 року в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь ОСОБА_1 судового збору в сумі 700 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», , місце знаходження, м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, 5, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 150 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 06 серпня 2021 року.

Головуючий

Судді