Справа №443/2044/16-ц
Провадження №2/443/101/21
РІШЕННЯ

іменем України

08 листопада 2021 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Павліва А.І.,

секретар судового засідання Стасів С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за надання правової допомоги,-

за участю:

позивача ОСОБА_1 , -

встановив:

Стислий виклад позиції сторін.

ОСОБА_1 (позивач) подав до суду позов до ОСОБА_2 (відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на його користь кошти за надання правової допомоги в сумі 3 000,00 грн та судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивач покликається на те, що 29.10.2014 між ним та відповідачем було укладено усний договір доручення на ведення справи за позовом ОСОБА_2 щодо надання юридичних послуг з питання відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. На підставі укладеного договору ОСОБА_2 було видано довіреність від 29.10.2014 за №138. Згідно з умовами укладеного договору ним була виконана певна робота по наданню юридичних послуг, яку відповідач обіцяв оплатити після отримання коштів. Вартість роботи за комплексне ведення справи та надання правової допомоги становило 3 000,00 грн. Відповідач інформацію про отримання коштів в сумі 12 891,00 грн, які були стягнуті в його користь по справі про стягнення з ОСОБА_3 від нього приховав і коштів за надання правової допомоги йому не сплатив. На його усне звернення щодо оплати коштів, відповідач категорично відмовився. Він скерував на адресу відповідача вимогу від 28.03.2016 щодо оплати коштів за надання юридичних послуг, надавши розрахунок виконаної роботи, однак відповідач не відреагував на заяву та письмової відповіді не надав. До цього часу ОСОБА_2 не сплатив йому кошти за виконану роботу.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

У судовому засіданні позивач позов підтримав повністю, покликаючись на викладені у позові обставини, та просить суд його задовольнити.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоч про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи не подав.

Заяви, клопотання, подані учасниками справи.

Позивачем подано клопотання про приєднання письмових доказів до матеріалів справи (а.с.87-88), заяву про відкладення розгляду справи (а.с.127)

Відповідачем подано заяву про видачу копії ухвали (а.с.113).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 10.08.2020 прийнято цивільну справу до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.78-79).

Ухвалою підготовчого засідання від 07.12.2020 витребувано з архіву Жидачівського районного суду Львівської області цивільні справи №2-1222/08 та №443/620/15-ц (а.с.105-106).

Ухвалою підготовчого засідання від 07.12.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.110-111).

Ухвалами судового засідання від 02.04.2021, 26.08.2021 відкладено розгляд справи (а.с.122, 132).

Суд, заслухавши пояснення позивача, з`ясувавши обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Згідно з дипломом НОМЕР_1 , ОСОБА_1 закінчив у 2005 році Таврійський національний університет ім. В.І. Вернадського і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію юриста-спеціаліста (а.с.20)

Відповідно до Свідоцтва платника єдиного податку серія Б №415674, суб`єкт господарювання ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець. Вид господарської діяльності - інша юридична діяльність (а.с.20).

ОСОБА_2 29.10.2014 уповноважував ОСОБА_1 представляти його інтереси перед юридичними та фізичними особами, вести його справи в суді з усіма правами, які надано законом позивачу, відповідачу, третій особі та потерпілому, в тому числі з правом пред`явлення позову, повної або часткової відмови від позовних вимог, визнання повністю або частково позову, зміни підстав або предмета позову, укладення мирової угоди, отримання та оскарження рішення суду, подачі виконавчого листа до стягнення, одержання майна або грошей, ознайомлення з матеріалами справи і інші, про що була складена відповідна довіреність строком дії на три роки, яка зареєстрована в реєстрі за №138 (а.с.7, 8, аркуші справи №443/620/15-ц - 19, 21).

Представником ОСОБА_2 - ОСОБА_1 подавалися такі документи до Жидачівського районного суду Львівської області: 15.12.2014 заява про ознайомлення з матеріалами цивільної справи №2-1222/2008 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди; 22.12.2014 заява про повернення позивачу матеріалів позовної заяви по цивільній справі №2-1222/08; 23.10.2015 заява про долучення письмових доказів до матеріалів справи №443/620/15-ц; 26.10.2015 заява про видачу повного тексту рішення суду від 23.10.2015 по справі №443/620/15-ц; 23.11.2015 заява про видачу виконавчого листа по справі №443/620/15-ц (а.с.24, 25, 34, 35, 36, аркуші справи №443/620/15-ц - 65, 94, 96).

З журналів судових засідань від 15.04.2015, 03.07.2015, 06.10.2015, 23.10.2015 вбачається, що в судових засіданнях у справі №443/620/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок вчинення ДТП брав участь представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 (а.с. №443/620/15-ц - 22, 42, 62, 88).

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 23.10.2015 у справі №443/620/15-ц, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2 404 грн 35 коп у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди (а.с.9-11).

28.03.2016 ОСОБА_1 скерував ОСОБА_2 заяву, у якій запропонував ОСОБА_2 в чотирьохденний термін з моменту її отримання оплатити йому кошти у сумі 3 000,00 грн за виконання ним умов усного договору доручення на ведення справи щодо надання юридичних послуг з питання відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок вчинення ДТП (а.с.5-6).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з невиконанням відповідачем, на думку позивача, умов укладеного між ними усного договору про надання послуг (з правової допомоги) в частині оплати наданих йому послуг.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (станом на 28.03.2016).

Так, стаття 59 Конституції України визначає, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до приписів частини 1 статті 38 ЦПК України, на час виникнення спірних правовідносин сторона, третя особа, особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження (крім справ про усиновлення) можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника.

Згідно з положеннями частини 1 статті 40 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або інша особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність і належно посвідчені повноваження на здійснення представництва в суді, за винятком осіб, визначених у статті 41 цього Кодексу.

Повноваження представників сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, мають бути посвідчені такими документами: довіреністю фізичної особи (пункт 1 частини 1 статті 42 ЦПК України).

За змістом частини 2 статті 42 ЦПК України, довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або посадовою особою організації, в якій довіритель працює, навчається, перебуває на службі, стаціонарному лікуванні чи за рішенням суду, або за місцем його проживання.

Згідно з приписами частини 1, 2 статті 44 ЦПК України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності.

Нормою частини 1 статті 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 902 ЦК України, виконавець повинен надати послугу особисто.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 ЦК України).

Згідно з положеннями частини 1 статті 906 ЦК України, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором.

За змістом частин 1, 2 та 4 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Нормами статті 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до приписів частини 1, 2 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність (частина 1 статті 206 ЦК України).

Згідно з вимогами пункту 3 частини 1 статті 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Нормою абзацу 2 частини 1 статті 218 ЦК України передбачено, що заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що відповідач ОСОБА_2 29.10.2014 уповноважив позивача ОСОБА_1 представляти його інтереси перед юридичними та фізичними особами, вести його справи в суді з усіма правами, які надано законом позивачу, відповідачу, третій особі та потерпілому, в тому числі з правом пред`явлення позову, повної або часткової відмови від позовних вимог, визнання повністю або частково позову, зміни підстав або предмета позову, укладення мирової угоди, отримання та оскарження рішення суду, подачі виконавчого листа до стягнення, одержання майна або грошей, ознайомлення з матеріалами справи і інші, про що була складена відповідна довіреність строком дії на три роки, яка зареєстрована в реєстрі за №138.

ОСОБА_1 на підставі цієї довіреності діяв як представник ОСОБА_2 , подаючи заяви у цивільних справах №2-1222/2008 та №443/620/15-ц, а також беручи участь у судових засіданнях по справі №443/620/15-ц.

Позивач, аргументуючи обґрунтованість поданого позову, покликається на укладення між ним та ОСОБА_2 усного договору доручення щодо надання юридичних послуг з ведення цивільної справи, в якому сторони обумовили всі істотні умови цього договору, зокрема і його ціну (вартість надання послуг) у сумі 3 000,00 грн, та невиконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань щодо сплати цієї суми коштів після надання вказаних послуг.

Відповідач аргументів на спростування позову не навів, однак у підготовчому засіданні висловив позицію щодо позову, а саме: не визнав його повністю.

Надаючи оцінку аргументам позивача, суд зазначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених процесуальним законом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обов`язок доказування покладається на сторін. Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що, у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів, суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим.

Стандарти доказування не передбачають обов`язку суду вважити доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вирогідним, ніж протилежний.

Суд зауважує, що надані позивачем докази переконливо свідчать про наявність між сторонами юридичних відносин представництва, за якими одна сторона - ОСОБА_2 наділила іншу сторону - ОСОБА_1 вчиняти юридично значимі дії від його імені та в його інтересах, зокрема і в суді. Однак ці докази жодним чином не свідчать про наявність між сторонами договірних правовідносин, а саме: укладення усно між сторонами договору щодо надання юридичних послуг з ведення цивільної справи та погодження всіх істотних умов цього договору, зокрема і його ціни. На підтвердження цих обставин позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу. Відповідач не визнав позов повністю, тим самим, по суті, заперечив факт вчинення між ними правочину (укладення зазначеного вище договору).

За відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт усного укладення між сторонами договору про надання юридичних послуг з ведення цивільної справи, та погодження сторонами усіх його істотних умов, однією з яких є ціна договору, суд вважає аргументи позивача необґрунтованими, тому в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Розподіл між сторонами судових витрат.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову повністю та зважаючи на положення статті 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати (витрати на сплату судового збору) відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

На підставі статей 202, 203, 205, 206, 208, 218, 901, 902, 903, 906 Цивільного кодексу України, статей 38, 40, 42, 44 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції станом на 28.03.2016) та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ухвалив:

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: Львівська область, Стрийський район, с. Іванівці) про стягнення коштів за надання правової допомоги у сумі 3 000,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини 6 статті 259 та частини 1 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України складання повного рішення суду відкладено на десять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення - 17 листопада 2021 року.

Головуючий суддя А.І. Павлів