Справа №303/4805/21
Ряд. стат. звіту - 71
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого-судді Куцкір Ю.Ю.

з участю секретаря судових засідань Славич М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мукачево цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Управління (Служба) у справах дітей Чернігівської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа: Управління (Служба) у справах дітей Чернігівської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Позов мотивований тим, що позивач з відповідачем перебували у шлюбі з 25.06.2005 року по 25.11.2011 року. Від даного шлюбу в них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 25.11.2011 року шлюб між сторонами було розірвано. На даний час дитина проживає з позивачем і перебуває повністю на її утриманні. Відповідач з 2011 року разом з дитиною не проживає та фактично самоусунувся від виконання своїх обов`язків щодо дитини та не приймає участі у вихованні сина, не надає матеріальної допомоги, не цікавиться його здоров`ям та успіхами. Крім того, відповідач не сплачує аліменти на утримання дитини, згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, сума заборгованості станом на 01.06.2021 року становить 26141,50 гривень.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи Управління (Служби) у справах дітей Чернігівської міської ради в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Вивчивши позовну заяву з доданими до неї матеріалами та аналізуючи в сукупності докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступних підстав.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та підтверджуються належними у справі доказами, що згідно Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 12.12.2005 року батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с. 9).

Згідно Судового наказу виданого суддею Новозаводського районного суду міста Чернігова по справі №751/5500/20 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - в розмірі ј заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 21.08.2020 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №8-64919351 від 01.06.2021 року заборгованість ОСОБА_3 по сплаті аліментів станом на 01.06.2021 року становить 26141,50 гривень (а.с. 14).

Згідно Довідки про реєстрацію місця проживання особи №21199 від 28.11.2019 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17).

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.02.2021 року по справі №303/6141/20 було надано тимчасовий дозвіл на виїзд неповнолітньому ОСОБА_4 за межі України, а саме до Республіки Білорусь, разом з матір`ю ОСОБА_1 , яка буде забезпечувати його проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну, без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 , в період з 15.02.2021 року до 15.05.2021 року включно (а.с. 18-19).

Згідно копії квитанції від 18.08.2021 року ОСОБА_3 оплатив за аліменти 37355,50 гривень (а.с. 42).

Відповідно до Довідки №1/1 від 23.09.2020 року ОСОБА_1 працює у ТзОВ «Кай Фуй Чернігів», , на посаді менеджера (управителя) із збуту з 31.08.2021 року по теперішній час згідно з наказом №22/К від 30.08.2021 року (а.с. 66).

Згідно Характеристики ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , учня Недільної школи при Єкатерининській церкві по класу співу ОСОБА_6 навчається співу з 21.12.2015 року. Мати ОСОБА_5 бере активну участь у розвитку та творчому житті сина. Іноді після занять ОСОБА_6 забирала бабуся. З батьком ОСОБА_3 вчителька не знайома, на жодному концерті, занятті та на репетиціях він присутнім не був (а.с.67).

Що стосується вимоги представника позивача про зобов`язання Служби у справах дітей Новозаводської районної у м.Чернігові ради надати висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, то суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Разом з тим, ч.ч. 1, 2 ст.82 цього ж Кодексу передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

У свою чергу, в матеріалах справи відсутні докази, що позивач чи представник позивача вживали будь-які заходи щодо отримання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача чи їм в цьому було відмовлено.

Таким чином, вимога представника позивача ОСОБА_2 про зобов`язання Служби у справах дітей Новозаводської районної у м.Чернігові ради надати висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав є необгрунтована та безпідставна.

Дані правовідносини регулюються Сімейним кодексом України.

Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини.

Також суд звертає увагу на ЗУ "Про охорону дитинства", який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Так, зі ст.11 ЗУ "Про охорону дитинства" вбачається, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч.1 ст.12 даного Закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У відповідності до ч.1 п.2 ст.164 СК України мати або батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно із ч.1 ст.8 ЗУ "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 р. N 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У відповідності до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що "Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей".

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено.

Позивач та його представник в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, послалися на те, що відповідач ОСОБА_3 жодного з покладених законом на нього як батька обов`язків не виконує, не приймає участі у його вихованні, вже тривалий час не спілкується із сином, не цікавиться навчанням та станом здоров`я.

Однак жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували зазначені обставини суду не надано. Крім того, наявність заборгованості по сплаті аліментів станом на день розгляду справи заперечується відповідачем та є недоведеною.

Таким чином, в судовому засіданні так і не було встановлено, що відповідач є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Не підтверджено належними доказами те, що до відповідача застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

З наведених обставин, суд критично ставиться до викладених у позові доводів позивача щодо негативної характеристики відповідача, оскільки вони не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п.2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позивачем та його представником не доведено, що поведінка відповідача відносно його сина є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В даній постанові суд касаційної інстанції підкреслив наступне, що при позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджувався батько офіційно про необхідність змінити ставлення до дитини. Позиція Верховного Суду у даній справі базується, серед іншого, на рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України".

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно його сина не забезпечуватиме інтересів самої дитини.

Позивач та його представник не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її батька по відношенню до неї батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна.

З огляду на наведене суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи не було достовірно доведено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, у зв`язку з чим, слід відмовити в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 19, 141, 150, 164, 165 СК України, ст.ст. 2, 4, 5, 13, 19, 34, 76-82, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

РІШИВ:

У задоволенні позову представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Управління (Служба) у справах дітей Чернігівської міської ради про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий 20.05.2000 року Новозаводським ВМ УМВС України в Чернігівській області, місце проживання АДРЕСА_2 .

Третя особа: Управління (Служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, місцезнаходження м.Чернігів, вул.І.Мазепи, буд.19.

Повний текст рішення складений 18.11.2021 року

Головуючий Ю.Ю. Куцкір