Справа № 344/5428/19
Провадження № 2/344/2626/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Герлан Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду позовну заяву ОСОБА_1 до ТзОВ «Івано-Франківськгаз Збут», АТ «Івано-Франківськгаз» про визнання заборгованості неправомірною, зобов?язання здійснити перерахунок, -

ВСТАНОВИВ:

в позові вказано, що до 01/07/2015 газопостачання позивачу здійснювало АТ «Івано-Франківськгаз» на підставі типового договору з позивачем. Позивачем переплачено відповідачу 4000 гривень 25/03/2015 без зазначення показника лічильника; контролером знято показники лічильника 4680 м3, а тому переплата становила 2474,31 гривень. 28/05 контролером знято показники лічильника за період з 25/03/2018 по 28/05/2015 за квітень та травень 2015 року по ціні 2249,84 гривень за ціною 7,188 за 1000 куб.м., в той час, коли вартість газу у квітні 2015 року складала 3,6 за 1000 куб.м. В лютому 2016 року борг обчислювався в сумі 3668,04 гривень. В березні позивач звернувся до АТ «Івано-Франківськгаз» з заявою про перерахування вартості. За розрахунками відповідача у квітні 2015 позивач не споживав газ, а у травні спожив 313 куб.м., який розраховано відповідачем по новому, збільшеному тарифу. Однак на думку позивача 313 куб. м. спожито ним у квітні - 196 куб.м. та 117 куб. м. у травні, а тому позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок. Відповідач повинен був використовувати не показання лічильника, а середньостатистичний показник річного профілю. Тому позивач просив суд про визнання дій - АТ «Івано-Франківськгаз» щодо нарахування заборгованості за спожитий газ в квартирі позивача за адресою АДРЕСА_1 за період квітень-травень 2015 року неправомірною, зобов?язання ТОВ «Івано-Франківськгаз» здійснити перерахунок заборгованості спожитого природнього газу позивачем за період з березня 2015 року по травень 2015 року (включно) згідно тарифів, які діяли на даний період.

Представник відповідача подала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов заперечила.

Судом встановлено наступні обставини.

Позивачем надано суду копію договору про надання послуг населенню за участі позивача та незазначеного постачальника, що укладено без зазначення дати його вчинення.

24/03/2016 позивач подав начальнику Івано-Франківського УЕГГ заяву про здійснення перерахунку за травень 2015 з розділенням показника на квітень та травень 2015 року, за листопад 2015 року.

26/06/2018 ухвалено рішення Івано-Франківського міського суду за тими обставинами що позивач подав позов до ТзОВ «Івано-Франківськгаз Збут», оскільки 23/03/2016 звернувся з заявою про перерахунок вартості газопостачання за 2015 рік; у період з 01/04/2015 по 01/05/2016 тариф відрізняється вдвічі, а тому позивач подав заяву про перерахунок. Позивач просив суд про зобов?язання відповідача здійснити перерахунок вартості спожитого позивачем газу за період з березня 2015 по лютий 2016 (включно), за кожний розрахунковий період окремо. В позові позивача до ТзОВ «Івано-Франківськгаз Збут» відмовлено.

16/10/2018 ухвалено постанову апеляційного суду, якою рішення місцевого суду від 26/06/2018 залишено без змін та вказано, що позивач подав позов щодо непогодження та оскарження розміру заборгованості за період з березня 2015 по лютий 2016. Зазначений позов розглянуто за тими ж самими арґументами позивача, що розміщено ним в позові від 27/03/2019.

Також в постанові апеляційного суду від 16/10/2018 вказано, що позивач заявив вимогу про визнання неправомірною заборгованості за період з березня 2015 по лютий 2016 року з тієї підстави, що відповідачем невірно визначено заборгованість позивачу, але позивач не подав доказів зняття показань з лічильника щомісяця станом на 01 число кожного спірного місяця та не подав доказів оплати за послуги з газопостачання за спірний період за відповідними показниками.

Отже аналогічний спір з аналогічних підстав та за аналогічними матеріально-правовими вимогами вже розглянуто судом та в позові відмовлено, а судове рішення залишено без змін.

15/10/2020 закрито провадження в цій справі за ухвалою місцевого суду з підстав ухвалення судового рішення від 26/06/2018.

13/04/2021 ухвалу від 15/10/2020 скасовано, справу направлено для продовження розгляду.

Тому позов розглянуто за врахуванням скасування ухвали повністю, а не частково.

Разом з постановленням ухвали від 13/04/2021 врахуванню підлягає судове рішення місцевого суду та постанова апеляційного суду, які набрали законної сили.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із загальних засад правосуддя є обов`язковість виконання судових рішень.

Таку ж загальну засаду проголошено в ст. 2 ЦПК України.

Тому позивачем не може бути порушено його обов?язок дотримуватись ухваленого судового рішення.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Отже встановлені за участі позивача обставини за судовими рішеннями, а крім цього встановлення відповідних обставин безпосередньо щодо позивача має правовим наслідком для нього виконання відповідних судових рішень.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є диспозитивність, змагальність сторін, обов`язковість судового рішення.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Так, відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09/12/1999 № 2246 «Про затвердження Правил надання населенню послуг з газопостачання» послуги з газопостачання надаються споживачеві на підставі договору про надання послуг з газопостачання, який укладається між газопостачальником, газотранспортною організацією та споживачем згідно з Типовим договором про надання послуг з газопостачання, затвердженим НКРЕ.

Відповідно до п. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 09/12/1999 № 2246 «Про затвердження Правил надання населенню послуг з газопостачання» розрахунки населення за надані послуги з газопостачання здійснюються за діючими цінами на основі фактичних показань лічильників газу.

Таким чином позивач зобов?язаний оплачувати за надані послуги з газопостачання за діючими цінами на основі фактичних показань лічильників газу.

Безпосередньо в позові вказано, що позивачем особисто порушено відповідний обов?язок та здійснено оплату не за показником лічильника та не в сумі за фактично використаний природній газ.

Відповідно до п. 9 постанови Кабінету Міністрів України від 09/12/1999 № 2246 «Про затвердження Правил надання населенню послуг з газопостачання» у разі відсутності лічильників газу плата за послуги з постачання природного газу розраховується відповідно до встановлених норм споживання та цін на газ.

Отже тільки у разі відсутності лічильника газу плата за послуги з постачання природного газу розраховується відповідно до встановлених норм споживання та цін на газ.

Таким чином оплата за спожитий природній газ здійснюється в порядку, що встановлений Кабінету Міністрів України, а не за бажанням позивача.

Відповідно до п. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 09/12/1999 № 2246 «Про затвердження Правил надання населенню послуг з газопостачання» порядок та форми розрахунків визначаються у договорі.

Так в наданому позивачем суду договорі вказано на порядок та форми розрахунків.

Отже позивачем і не виконано його обов?язки за договором.

При цьому позивач не вправі перекладати свої обов?язки на відповідача за його поясненнями про те, що перевірка показників лічильників здійснюється представниками відповідача. Так зазначені обов?язки споживача за постановою Кабінету Міністрів України та договором позивача встановлені саме для позивача.

Відповідно до п. 15 постанови Кабінету Міністрів України від 09/12/1999 № 2246 «Про затвердження Правил надання населенню послуг з газопостачання» розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати послуг з газопостачання є календарний місяць. Плата за надані протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Зняття показань лічильників газу проводиться споживачем щомісяця. Газотранспортна організація має право контролювати правильність зняття показань та оформлення платіжних документів споживачем.

Отже здійснення відповідачем контрольної функції за дотриманням позивачем його обов?язків та перевірки дійсного показника лічильника не визначена законом в якості обставини для звільнення позивача від його обов?язків та від його відповідальності.

Відповідно до п. 13 постанови Кабінету Міністрів України від 09/12/1999 № 2246 «Про затвердження Правил надання населенню послуг з газопостачання» справляння плати за нормами споживання за наявності лічильників газу не допускається.

Отже відповідна мотивувальна частина позову прямо суперечить правовому регулюванню спірних відносин.

В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже обов?язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача.

В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов?язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов?язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору.

Отже позивач не подав суду доказів встановлення ним особисто показників лічильника споживання природного газу на 01 число кожного спірного місяця.

Не подав позивач суду і доказу сплати ним за послуги з газопостачання належному відповідачу в спосіб, строк і порядок відповідному відповідачу.

Таким чином позивачем не виконано його обов?язку із доведення обґрунтованості його позову, не доведено позивачем неправомірності дій відповідачів. Позивачем також не доведено обставину гарантування йому права на позов про визнання неправомірними вимоги його контрагента за договором про виплату заборгованості за спожиті послуги.

Так само в прохальній частині позову не вказано про те, за якими безпосередньо тарифами позивачем задумано зобов?язати відповідача перерахувати заборгованість і, якими безпосередньо правовими підставами йому гарантовано позов у відповідній частині.

Однак судові рішення підлягають обов?язковому виконанню, а тому не може бути виконано рішення про примусове виконання, прохання позивача, що викладено ним на основі використання абстрактної термінології.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

в позові ОСОБА_1 до ТзОВ «Івано-Франківськгаз Збут», АТ «Івано-Франківськгаз» про визнання дій - АТ «Івано-Франківськгаз» щодо нарахування заборгованості за спожитий газ в квартирі позивача за адресою АДРЕСА_1 за період квітень-травень 2015 року неправомірною, зобов?язання ТОВ «Івано-Франківськгаз» здійснити перерахунок заборгованості спожитого природнього газу позивачем за період з березня 2015 року по травень 2015 року (включно) згідно тарифів, які діяли на даний період відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду, з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Бородовський С.О.