18.01.2021 227/4253/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

18 січня 2021 року місто Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Хандуріна В.В.

при секретарі Соріній А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження та заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник позивача - адвокат Мавроді Роман Федорович, до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона є єдиною власницею житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 20.04.2011 року та витягом про державну реєстрацію прав від 17.05.2011 року. Відповідач ОСОБА_2 , який є племінником позивача, з 25.02.2000 року зареєстрований за вищезазначеною адресою. У листопаді 2010 року відповідач виїхав з будинку з особистими речами за межі України. З того часу будь-яких відомостей про місце його проживання або перебування позивачу невідоме, він жодного разу не з`являвся. Факт непроживання відповідача у вищевказаному будинку з листопада 2010 року підтверджується Актом обстеження по факту проживання (не проживання) особи на території Нововодянської сільської ради від 20.10.2020 року. Факт реєстрації в будинку відповідача заважає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Відповідач ніякого відношення до належного позивачу житлового будинку не має, кроків для добровільного зняття з реєстрації не проявляє, участі у сплаті комунальних послуг не приймає. Відповідач не перебуває у будь-якому тимчасовому відрядженні, у містах позбавлення волі, на військовій службі, а виїхав майже 10 років тому з будинку та вирішує свою долю самостійно. Будь-якої домовленості між позивачем та відповідачем щодо користування будинком, який є її приватною власністю, не було. Вважає, що оскільки відповідач з 2010 року у житловому будинку не проживає без поважних причин, не проживає в ньому на теперішній час, права власності на будинок у нього не має, тому його можна визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням -житловим будинком АДРЕСА_1 .

Позивач та представник позивача надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечують.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом оголошення на офіційному порталі Судової влади України. Доказів поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи у відсутність відповідача до суду не надано. Відзиву відповідача на позовну заяву до суду не надходило.

З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

На підставі ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за умови належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, неявки останнього в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, неподання ним

відзиву і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З урахуванням зазначених вимог Закону, суд вбачає за можливе розглянути справу без відповідача і винести заочне рішення.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Свій висновок суд обґрунтовує наступним:

Судом встановлено, що рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 20 квітня 2011 року визнано право власності за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок з приналежними йому надвірними господарськими прибудовами та спорудами: А-1 (літера за планом) - житловий будинок, а-1 - нежила прибудова, а4 -ганок, пг -погріб, Б-1, И-1 -сараї, В-1, Д-1 -літні кухні, д-1 -веранда, Г-1- гараж, Е -вбиральня, К-колодязь, №2 і №3 -паркани, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10). Право власності позивача на зазначений будинок підтверджується також копією Витягу про державну реєстрацію прав (а.с. 11).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з довідки, виданої Нововодянською сільською радою від 20.10.2020 року, ОСОБА_2 , 1983 р.н., зареєстрований на території сільської ради по АДРЕСА_1 з 25.02.2000 року. (а.с. 20).

Окрім того, факт реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за вищезазначеною адресою підтверджується довідкою з Нововодянської сільської ради від 28.10.2020 року (а.с. 28).

Актом обстеження по факту проживання (не проживання) особи на території Нововодянської сільської ради від 20.10.2020 року, складеного депутатом Нововодянської сільської ради Бескровною В.І. за участю сусідів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , встановлено, що ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 не проживає з листопада 2010 року (а.с. 20).

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею ст. 405 ЦК України передбачено, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Факт реєстрації відповідача у належному позивачу будинку обмежує її права як власника розпоряджатись цим майном на свій власний розсуд.

За ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права або інтересу.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

З урахуванням сукупності досліджених доказів, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 втратив право користування житловим приміщенням, і будучи зареєстрованим у чужому будинку, безсумнівно порушує права власника цього майна.

Тому заявлені позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.16, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 259, 263, 265, 280-282, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник позивача - адвокат Мавроді Роман Федорович, до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя В.В. Хандурін

18.01.2021