ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 662/1460/19 Головуючий в І інстанції Решетов В.В.
Номер провадження 22-ц/819/708/21 Доповідач Орловська Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Орловської Н.В.

суддів: Кутурланової О.В.

Майданіка В.В.

секретар Давиденко І.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Беженар Євгенія Олександрівна, на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 03 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Фермерське господарство «Авсєнь», про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки шляхом укладання додаткової угоди та визнання недійсним наказу,

В С Т А Н О В И В:

04 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Новотроїцького районного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, у якому зазначив, що 14.01.2005 року між ним та Новотроїцькою районною державною адміністрацією Херсонської області укладено договір оренди землі, за умовами якого орендодавець надав, а ОСОБА_1 (орендар) прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 50 га на території Чкалівської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області для ведення селянського (фермерського) господарства, строком на 10 років. Договір оренди землі зареєстровано у встановленому законодавством порядку 14.02.2005 року за №51.

Протоколом №1 загальних зборів членів ФГ «Авсєнь» від 14.09.2005 та актом передачі права користування земельною ділянкою і обов`язку сплати орендної плати №1 від 14.09.2005 позивачем, як головою фермерського господарства, було передано ФГ «Авсєнь» право використовувати земельну ділянку.

Після закінчення строку дії договору оренди від 14.01.2005 року ОСОБА_1 продовжує користуватись зазначеною земельною ділянкою за цільовим призначенням для ведення селянського (фермерського) господарства та з метою поновлення зазначеного договору та маючи переважне перед іншими особами право на поновлення договору оренди земельної ділянки на новий строк 21.03.2019 року направив на адресу орендодавця - Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області заяву про намір продовжити дію договору оренди земельної ділянки площею 50,00 га з проектом додаткової угоди до договору оренди землі від 14.01.2005 року. Однак, за результатом розгляду листа орендаря від 29.05.2019 року відповідачем видано наказ № 1837-СГ «Про припинення договору оренди землі», який не містить обґрунтованих заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди земельної ділянки.

Посилаючись на те, що після закінчення строку дії договору оренди землі від 14.01.2005 року ОСОБА_1 , як голова ФГ «Авсєнь», продовжував користування спірною земельною ділянкою на підставі договору оренди, а Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди не надало обґрунтованих заперечень стосовно поновлення цього договору у формі наказу про відмову у поновленні договору, позивач вважає, що наказ ГУ Держгеокадастру у Херсонській області №1837-СГ від 29.05.2019 року, є таким, що прийнятий у порушення ст. 152, 155 ЗК України, порушує права позивача щодо користування вказаною земельною ділянкою.

З огляду на викладене, з урахуванням заяви про доповнення підстав та предмету позову (а.с.36-38) ОСОБА_1 просив визнати укладеною між Головним управлінням Держгеокадастру у Херсонській області та ОСОБА_1 додаткову угоду до договору оренди землі №51 від 14.01.2005р. у викладеній редакції; визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 29.05.2019 №1837-СГ «Про припинення договору оренди землі».

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 03 лютого 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідно до положень статті 33 Закону № 161-XIV реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін. Установивши, що орендар не надіслав орендодавцю у встановлений договором строк повідомлення про намір скористатися переважним правом щодо укладення договору оренди землі на новий строк з відповідним проектом додаткової угоди, суд зробив висновок, що процедури поновлення вказаного договору оренди, встановленої статтею 33 Закону № 161-XIV, дотримано не було, тому відсутні правові підстави для поновлення цього договору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Беженар Євгенія Олександрівна, просить рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 03.02.2021 року скасувати та постановити в нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване судове рішення є незаконним та необґрунтованим, судом неправильно застосовано норми матеріального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, а також порушено норми процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин частини першу-п`яту статті 33 Закону «Про оренду землі» № 161-XIV, зазначивши про недотримання передбаченого цими нормами порядку поновлення договору оренди землі, зокрема про відсутнє повідомлення орендарем орендодавця у встановлений договором строк про намір скористатися переважним правом щодо укладення договору оренди землі на новий строк з відповідним проектом додаткової угоди. Разом з тим позивач звертався до суду з позовом про визнання договору оренди земельної ділянки поновленим на підставі частини шостої статті 33 цього Закону та статті 764 ЦК України, у яких установлені інші обставини для поновлення договору оренди землі, а саме: орендар продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обов`язки за договором; відсутнє протягом одного місяця після закінчення строку договору письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди. Дії орендаря, зокрема продовження користування земельною ділянкою та сплата орендодавцю орендної плати після закінчення строку дії договору оренди, свідчать про намір орендаря скористатися переважним правом на поновлення договору оренди землі та є підставою для його поновлення відповідно до частини шостої статті 33 Закону № 161-XIVта статті 764 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області доводи апелянта не визнає, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегією суддів встановлені такі обставини.

Судом встановлено, що згідно з договором оренди від 14.01.2005 року, зареєстрованим Новотроїцьким районним відділом Херсонської регіональної філії центру ДЗК 14.02.2005 року за №51, ОСОБА_1 отримав у користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Чкалівської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області, площею 50,00 га ріллі, в строкове платне користування, строк дії договору - 10 років. (а.с.8-9)

28.10.2010 року Новотроїцьким районним відділом Херсонської регіональної філії центру ДЗК за №76 зареєстровану додаткову угоду до договору оренди від 14.02.2005 р., укладеної між ОСОБА_1 та Новотроїцькою районною державною адміністрацією, якою внесено зміни до розміру орендної плати, а саме встановлено орендну плату у розмірі 80,00 грн. за 1 га. (а.с.10)

28.12.2012 року між ОСОБА_1 та Новотроїцькою районною державною адміністрацією укладено додаткову угоду до договору оренди, зареєстрованого 14.02.2005 р. за №51, якою внесено зміни до розміру орендної плати, а саме встановлено орендну плату у розмірі 300,00 грн. за 1 га, що загалом складає 15000,00 грн. на рік.

Пунктом 5 «Строк дії договору» Договору оренди землі від 14.01.2005 року встановлено, що договір укладено на десять років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

У період з 2005 року по теперішній час орендована земельна ділянка площею 50,00 га на території Чкалівської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області перебувала у користуванні ФГ «Авсєнь», засновником якого є позивач ОСОБА_1 .

З метою поновлення строку договору оренди землі №51 від 14.01.2005р., укладеного між Новотроїцькою РДА та ОСОБА_3 , останній 21.03.2019 року звернувся з заявою до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, до якої було додано проект додаткової угоди до договору оренди землі. (а.с.17-18)

Листом від 24.05.2019 року за №3490/0-1101/0/95-19 Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області повідомило ОСОБА_1 про заперечення у поновленні договору оренди землі з тих підстав, заявником протягом дії договору не виконувались його істотні умови, а також порушено встановлений ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» порядок пролонгації договірних відносин, у зв`язку з чим право оренди на вищезазначену земельну ділянку вважається припиненим, а тому відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 (а.с.19)

Крім того, 29.05.2019 року Головним управлінням Держгеокадастру у Херсонській області виданий наказ №1837 -СГ «Про припинення договору оренди землі», яким вирішено припинити договір оренди земельної ділянки загальною площею 50,0 га, розташованої на території Чкалівської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області, укладений між Новотроїцькою районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 , зареєстрований у Новотроїцькому районному відділі Херсонської регіональної філії центру ДЗК від 14.02.2005 р. за №51. (а.с.91)

Вважаючи вказаний наказ ГУ Держгеокадастру у Херсонській області протиправним, а своє переважне право на користування спірною земельною ділянкою порушеним, ОСОБА_1 наполягає на задоволенні його позовних вимог.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Частиною першою статті 19 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення з позовною заявою до суду першої інстанції) установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, за загальним правилом, у порядку цивільного судочинства суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

За статтею 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України (в редакції, чинній станом на момент звернення з позовом) юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Також у відповідності до пунктів 1 і 6 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Тож розмежування компетенції судів з розгляду земельних спорів послідовно здійснювалося законодавцем відповідно до їх предмета та суб`єктного складу учасників, змісту правовідносин, щодо яких виник спір.

Вирішення спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій у сфері земельних правовідносин віднесено до компетенції адміністративних судів, земельні спори про захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, сторонами в яких є насамперед юридичні особи та фізичні особи - підприємці, розглядаються господарськими судами, а інші - за правилами цивільного судочинства.

За змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, що встановлений договором або законом.

Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу (стаття 45 ГПУ України).

У справі, що розглядається, позивач ОСОБА_1 посилався в позові на порушення свого права на земельну ділянку, надану йому для ведення фермерського господарства.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, позивач ОСОБА_1 є одним зі співзасновників ФГ «Авсєнь».

Згідно довідок Виконавчого комітету Чкалівської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області №715, 716 від 14.06.2019 р. ФГ «Авсєнь» використовує земельну ділянку у розмірі 50,0 га за цільовим призначенням згідно договору оренди №51 від 14.02.2005 р., користування земельною ділянкою здійснюється з моменту підписання договору оренди по теперішній час. (а.с.12,13)

Правові, економічні та соціальні засади створення та діяльності фермерських господарств як прогресивної форми підприємницької діяльності громадян у галузі сільського господарства України визначаються Законом України від 19 червня 2003 року № 973-IV«Про фермерське господарство» (далі - Закон № 973-IV), який спрямований на створення умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України.

За частиною першою статті 1 Закону № 973-IV у редакції, чинній на час набуття чинності договором оренди земельної ділянки (14.02.2005р.), фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

За законодавчим регулюванням, яке діяло станом на час набуття чинності договором оренди земельної ділянки, для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації, а для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради (стаття 7 Закону № 973 - IV у відповідній редакції).

За статтею 12 Закону № 973-IV в редакції, чинній на час набуття чинності договором оренди земельної ділянки, землі фермерського господарства могли складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.

Визначення фермерського господарства як форми підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону, наведено також у частині першій статті 1 Закону № 973-IV в редакції, чинній на час звернення з цим позовом, а за змістом частини четвертої цієї статті фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа - підприємець.

Тож фермерське господарство (у будь-якій його формі) ініціюється для подальшої діяльності з виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, з метою отримання прибутку на цих ділянках, що відповідає наведеному у статті 42 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначенню підприємництва як самостійної, ініціативної, систематичної, на власний ризик господарської діяльності, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Формування програми діяльності, залучення матеріально-технічних, фінансових та інші види ресурсів, використання яких не обмежено законом, є складовими елементами здійснення підприємницької діяльності в розумінні статті 44 ГК України. При цьому можливість реалізації громадянином права здійснення підприємницької діяльності у вигляді фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок відповідного цільового призначення.

Тож, враховуючи законодавчі обмеження у використанні земельної ділянки іншим чином, ніж це передбачено її цільовим призначенням, а також правові наслідки використання чи невикористання земельної ділянки не за її цільовим призначенням, надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб. Суб`єктом такого використання може бути особа - суб`єкт господарювання за статтею 55 ГК України.

Таким чином, за змістом наведених вище положень законодавства, а також статей 1, 5, 7, 8, 12 Закону № 973-IV після укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства та проведення державної реєстрації такого господарства користувачем орендованої земельної ділянки є саме фермерське господарство, а тому й правовідносини щодо права користування такою земельною ділянкою є господарськими.

Реалізація права на поновлення договору оренди в порядку статті 33 Закону № 161-XIV входить до змісту правовідносин щодо права користування земельною ділянкою, наданою для ведення фермерського господарства.

Оскільки фермерські господарства є суб`єктами господарювання, їхні земельні спори з іншими юридичними особами, зокрема з органом державної влади, щодо користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності, належать до юрисдикції господарських судів (схожі висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема, від 13 березня 2018 року у справі № 348/992/16-ц, від 22 серпня 2018 року у справі № 606/2032/16-ц, від 16 січня 2019 року у справах № 483/1863/17, № 695/1275/17 та від 13 листопада 2019 року у справі № 628/773/18).

Крім того, висновок про належність до юрисдикції господарських судів спорів про поновлення договору оренди земельної ділянки, наданої для ведення фермерського господарства, та про те, що саме фермерське господарство може захистити речове право на користування земельними ділянками, було сформульовано Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2019 року та ухвалі від 13 листопада 2019 року у справі № 275/82/18.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що у цій справі речове право, за захистом якого позивач звернувся до суду, належить ФГ «Авсєнь», яке і може захистити право користування земельною ділянкою.

Таким чином, заявлені позовні вимоги про поновлення договору оренди земельної ділянки мають розглядатися господарським судом за правилами господарського судочинства.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020 р. у справі № 320/5724/17.

У частинах першій і другій статті 377 ЦПК України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ураховуючи що, суд першої інстанції розглянув по суті заявлених позовних вимог спір, що за своїм предметом підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, судове рішення, ухвалене у цій справі, слід скасувати, а провадження у справі - закрити.

З огляду на те, що апеляційний суд на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України дійшов висновку про закриття провадження у справі, відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України, тому судом роз`яснюється право особи, права якої порушені, протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Херсонського апеляційного суду із заявою про направлення справи до відповідного суду господарської юрисдикції.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо інше не передбачено законом, у разі закриття провадження у справі судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина сьома статті 141 ЦПК України).

Сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях (пункт 5 частини першої статті 7 Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір»). Такого клопотання матеріали справи не містять.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 255, 377 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Беженар Євгенія Олександрівна, задовольнити частково.

Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 03 лютого 2021 року у справі №662/1460/19 скасувати.

Провадження у справі № 662/1460/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Фермерське господарство «Авсєнь», про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки шляхом укладання додаткової угоди та визнання недійсним наказу - закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 11 серпня 2021 року.

Головуючий ________________ Н.В.Орловська

Судді: ________________ О.В. Кутурланова

________________ В.В.Майданік