Справа № 752/7529/21
Провадження № 2/752/6012/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02 серпня 2021 року місто Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Кахно І. А.,

за участю секретаря Стороженко С. О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються на підставі судового наказу Шевченківського районного суду міста Києва від 29 вересня 2020 року (справа № 762/26066/20, провадження № 2-н/761/412/2020) на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 на 1/6 частини, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07 червня 1997 року між ним, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 був укладений шлюб, зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім`ї, про що в книзі реєстрації актів про шлюб зроблено актовий запис № 577.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у них з відповідачем народилась донька ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_1 - донька ОСОБА_3 .

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04 червня 2019 року шлюб між ним та відповідачем було розірвано.

29 вересня 2020 року Шевченківським районним судом міста Києва було видано сСудовий наказ (справа № 762/26066/20, провадження № 2-н/761/412/2020), згідно якого стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 серпня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач звертає увагу суду, що його з відповідачем старша донька ОСОБА_5 з 2016 року навчається і проживає в іншій країні Польщі і повністю знаходиться на забезпеченні останнього. Так, у вересні 2016 року позивачем було відкрито картковий рахунок в Кредо Банку, де власником рахунку є він, а користувачем донька ОСОБА_5 . Таким чином, позивач поповнював і поповнює картковий рахунок, а ОСОБА_5 користувалась та на теперішній час користується вказаними коштами. В середньому в місяць витрати становлять 9 000,00 грн.

Більше того, 29 березня 2006 року позивачем був укладений кредитний договір № 8 на будівництво житла загальною площею 60,81 кв. м, згідно з проектом за адресою: АДРЕСА_1 . Станом на 14 січня 2021 року залишок за кредитом становить 52 819,81 грн. Після розпаду їх сім`ї, у зв`язку з неможливістю спільного проживання, щоб не створювати складнощів для відповідача, позивач добровільно переїхав в помешкання своєї матері, а відповідач з молодшою донькою залишилась проживати в квартирі, за яку останній з 2009 року до теперішнього часу сплачує кредит.

Також позивач наголошував, що має хронічне захворювання - псоріаз. Дане захворювання не можливо вилікувати, потребує постійного лікування, обстеження, лікарського контролю. Лікування такої хвороби включає в себе приймання кортикостероїдних препаратів, бальнеотерапію, ультрафіолетову терапію, біологічну терапію, спеціальні дієти. Лікування даної хвороби вимагає витрат на постійній регулярній основі у значному розмірі. В середньому середньомісячні витрати становлять 300 грн. За відсутності лікування виникають ускладнення псоріазу, що можуть призвести до інвалідності.

ОСОБА_1 зазначає, що на його утриманні перебуває також матір пенсіонер ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3, якій похилого віку, має вікові і хронічні хвороби, такі як жовчний холіцестіт та артроз ніг. Лікування, обстеження, оздоровлення потребує значних витрат. Розмір її пенсії становить мінімальний рівень. Витрати в місяць складають в середньому 4200 грн.

Разом з тим, відповідач є працездатною особою і має можливість матеріально забезпечувати і дитину, і себе. Відповідач в забезпеченні старшої доньки ніякої участі не приймала. При тому, що вона є матір`ю, на яку покладено рівні обов`язки щодо забезпечення дитини.

Станом на сьогоднішній день загальний розмір місячного доходу позивача становить приблизно 15 000,00 грн. При цьому, щомісячні затрати становлять понад 10 000,00 грн.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити його вимоги та зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі судового наказу Шевченківського районного суду міста Києва від 29 вересня 2020 року.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 29 березня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Вказаною ухвалою сторонам встановлено строки подання відповідних заяв по суті.

Відповідач направила до суду відзив, в якому заперечувала проти викладених в позовної заяві вимог в повному обсязі та вважає, що обставини, якими вмотивована позовна заява не відповідають дійсності, а правова основа не базується на діючому законодавстві. Відповідач вказує, що твердження позивача про самостійне утримання ОСОБА_4 не відповідає дійсності та спростовується банківськими документами ПриватБанку, Монобанку та Кредобанку , з яких вбачається систематичне перерахування коштів ОСОБА_2 на картковий рахунок ОСОБА_4 з 2016 року і по сьогоднішній день. Загальна сума тільки перерахованих матір`ю на рахунок дитини коштів становить 102 433,00 грн. На даний час, ОСОБА_4 має повних 22 роки, навчається, працює за кордоном, має власний дохід, отже не є тією особою, що згідно до вимог закону потребує утримання від батьків.

Щодо кредитного договору № 8 від 29 березня 2006 року з Регіональним відділенням в м. Києві «Державного фонду сприяння молодіжному будівництву», то позивач уклав його за письмовою згодою відповідача, як дружини позичальника, так саме як і договір іпотеки квартири збудованої за рахунок коштів пільгового довготермінового кредиту від 24 червня 2009 року, що був укладений між позивачем та іпотечним Центром в м. Києві та Київської області Державної Спеціалізованої Фінансової Установи «Державний Фонд Сприяння Молодіжному Житловому Будівництву» та посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Морозовою С. В. Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 23 грудня 2020 року за позовом ОСОБА_2 визнано однокімнатну квартиру, загальною площею 62,30 кв.м., житловою площею 26,70 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 об`єктом права спільної сумісної власності позивача та відповідача , визнано право власності за позивачем та відповідачем по одної другої частини кожному на квартиру, визнано залишок за кредитним договором № 8 від 29 березня 2006 року, укладеному між ОСОБА_1 та Державною Спеціалізованою Фінансовою Установою «Державний Фонд Сприяння Молодіжному Житловому Будівництву» спільним зобов`язанням ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та поділено залишок за кредиту між сторнами в рівних долях по 26 409 грн 91 коп. Відповідач взяла на себе зобов`язання на виплату боргу, що підтверджується копією квитанції долученої до відзиву.

Також відповідач звертає увагу суду, що позивач отримає спеціальну пенсію, за вислугою років, не є інвалідом, хворіє на загальне захворювання: псоріаз, яке не позбавляє його можливості працювати.

Відповідач наголошувала, що ОСОБА_1 є не єдиною особою, яка за законом повинна допомогти своїй матері, оскільки має рідну сестру - ОСОБА_10 , 1973 року народження. Отже, даний факт не може бути підставою для зменшення розміру аліментів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 07 червня 1997 року по 04 червня 2019 року.

У період шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судовим наказом Шевченківського районного суду міста Києва від 29 вересня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 серпня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач просить задовольнити його вимоги та зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього за рішенням суду, вказуючи на те, що він добровільно утримує їх з відповідачем старшу доньку, має на утриманні непрацездатну матір, кредитні зобов`язання, а його невеликий середньомісячний заробіток не покриває всі витрати.

Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аналізуючи зміст статей 181, 192 СК України, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Так, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду.

У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

Крім того, пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем недоведено підстав для задоволення позову, передбачених статтею 192 СК України.

Так, належних та допустимих доказів щомісячного доходу позивача суду не надано. Відсутні і будь-які інші докази того, що з моменту видачі судового наказу суттєво погіршився матеріальний стан позивача або стан його здоров`я, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Що ж стосується посилання позивача в якості підстави позову на те, що він в добровільному порядку допомагає старшій доньці, то це не є підставою для зменшення розміру аліментів на утримання іншої дитини в розумінні статті 192 СК України, оскільки на момент видачі судового наказу про стягнення з нього аліментів вказана обставина існувала, відтак, його сімейний та матеріальний стан в цьому плані не змінився. Крім того, така добровільна, не передбачена законом допомога, не свідчить про неможливість позивача сплачувати аліменти на утримання спільної з відповідачем молодшої доньки у розмірі, визначеному судовим рішенням.

Більше того, твердження позивача про зміну матеріального становища внаслідок наявності кредитних зобов`язань, що існують з 2006 року, є спільними зобов`язаннями колишнього подружжя, які враховують інтереси неповнолітніх дітей, більш того, останні 2 роки не виконуються позивачем, не є підставою для зменшення розміру аліментів на утримання дитини в розумінні статті 192 СК України.

Відтак, аналізуючи зібрані у справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент видачі судового наказу про стягнення аліментів, визначені статтею 192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни його матеріального чи сімейного стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. Інші доводи позивача не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для зменшення розміру аліментів.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та те, що належних доказів в обґрунтування позову не надано, суд не вбачає підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, а тому відмовляє в задоволенні позову.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, то відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статями 1-18, 76, 77-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, статтями 11, 27, 104, 105, 110, 111, 112, 180, 181, 182, 184, 191, 192 СК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І. А. Кахно