1Справа № 335/722/19 2/335/48/2021
РІШЕННЯ
12 січня 2021 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого судді Макарова В.О.,
за участю секретаря судового засідання Дуда Д.С.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до правонаступників ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,
АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 25.06.2005 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 13 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості.
Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт надає право Банку в будь-який момент змінити 9зменшити або збільшити) кредитний ліміт.
Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3. Умов та Правил надання банківських послуг.
Відповідач підтвердила свою згоду на е, що підписана разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.
При укладанні Договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Позивач вказує, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу грошові кошти в розмірах та на умовах, встановлених договором.
В той час, відповідач не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за договором не виконав.
Станом на 30.09.2018 року відповідач ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 39 362,10 грн., яка складається з наступного: 11 365,79 грн. заборгованість за кредитом; 24 645,73 грн. заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 1 000,00 грн заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, зокрема 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1 850,58 грн. штраф (процентна складова).
Посилаючись на викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з відповідача вказану вище заборгованість та понесені судові витрати.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2019 року вищевказана справу було передано в провадження судді Проценко А.М.
Ухвалою судді від 28.02.2019 року, відкрито провадження по даній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.
Ухвалою суду від 18.06.2019 року, провадження по справі було зупинено, до вступу у справу правонаступників після смерті ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Розпорядженням № 293 від 23.09.2019 року, керівником апарату Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.09.2019 року, справу передано на розгляд судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Макарова В.О.
Ухвалою судді Орджоінікідзевського районного суду м. Запоріжжя Макарова В.О. від 25.09.2020 року, цивільну справу прийнято до провадження та провадження у справі вважалося зупиненим до усунення обставин, що викликали його зупинення.
Ухвалою суду від 28.05.2020 року, поновлено провадження по справі, витребувано з Третьої запорізької державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) належним чином завірену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .
28.09.2020 року на адресу суду від державного нотаріуса Третьої запорізької державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коцило С.В. надійшла копія спадкової справи № 32/2019 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 .
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.11.2020 року, по справі залучено правонаступника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Представник позивача у судове засідання не з`явився, разом із матеріалами поданої заяви просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує повністю.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, однак подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Просять у позові відмовити.
Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного судового провадження за наявними у справі матеріалами.
У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам наявним у справі, в їх сукупності, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, приходить до висновку про відмову АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позову, виходячи з наступного.
Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань перейменовано у Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк».
Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про Акціонерні товариства», зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням та не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язаних зі зміною назви.
Відповідно до п. 1.4 пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи. Зміна типу акціонерного товариства з приватного на публічне не є його реорганізацією. В разі коли зміна типу та найменування сталося у процесі вирішення спору судом, про неї обов`язково зазначається в описовій частині рішення.
Судом встановлено, що згідно анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг 25.06.2005 року АТ «ПриватБанк» надав ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 13 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту.
Згідно актового запису про смерть № 4696 складеного 26.07.2018 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 , померла у віці 62 роки, причина смерті церебральний атеросклероз ІІІ ст.
З наданого АТ «КБ «Приватбанк» Розрахунку заборгованості, вбачається, що станом на 30.09.2018 року несплачена ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 25.06.2005 року становить 39 362,10 грн., з яких 11 365,79 грн. заборгованість за кредитом; 24 645,73 грн. заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 1 000,00 грн заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, зокрема 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1 850,58 грн. штраф (процентна складова).
Згідно матеріалів спадкової справи, заведеної Третьою запорізькою державною нотаріальною конторою Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), вбачається, що після смерті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка була зареєстрована в АДРЕСА_1 , із заявою про прийняття спадщини звернулись діти спадкодавця, а саме син ОСОБА_2 , 1979 року народження, та донька ОСОБА_3 , 1991 року народження. Однак останнім свідоцтво про право на спадщину не видавалось.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Між сторонами виникли правовідносини, щодо сплати кредитної заборгованості спадкоємцем.
Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Так, надані позивачем Умови та правила не містять підтверджень, що саме їх в наданій суду редакції розумів позичальник та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. З огляду на зазначене суд приходить до висновку щодо відсутності підстав вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк», дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих Правил тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Отже, суд приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_1 . Умови та правила надання банківських послуг, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ним кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Вищезазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03.07.2019 року, який відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України має застосовувати суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Разом із цим, доведеність факту отримання ОСОБА_1 кредитної картки із встановленим на ній кредитним лімітом, активне користування кредитними коштами, в сукупності є свідченням наявності між сторонами кредитно-договірних зобов`язань.
З виписки за кредитним договором вбачається, що ОСОБА_4 користувалася кредитними коштами, частково погашаючи заборгованість, сплачуючи банку грошові кошти в різних розмірах.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.
За життя позичальник в повному обсязі взяті на себе грошові зобов`язання за кредитним договором не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість.
Суд не може погодитися із наданим представником позивача розрахунком заборгованості, оскільки відсотки за користування кредитними коштами банком нараховано станом на 30.09.2018 року, тобто після смерті позичальника.
Перевіряючи наданий позивачем АТ КБ «ПриватБанк» розрахунок заборгованості, суд враховує, що відповідно до п. 32 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальником за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.
Станом на час смерті позичальника заборгованість за тілом кредиту становить 11 365,79 грн., заборгованість за відсотками 24 645,73 грн., заборгованість за пенею та комісією 1 000,00 грн., а також штрафи 500, 00 грн. (фіксована частина), 1 850,58 грн. (процентна складова).
Згідно з ч. 1 ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.
Відповідно до ст. 1216, ст. 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав i обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права i обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обов`язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України.
Оскільки кредитні зобов`язання не включені до визначеного ст. 1219 ЦК України переліку зобов`язань, які не входять до складу спадщини, тому зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, спадкуються спадкоємцями померлого позичальника - спадкодавця в загальному порядку, встановленому законом. Строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.
У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.
За положеннями ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.
У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Виходячи із наведеного, при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора, судом підлягає встановленню, яке саме майно спадкоємець отримав у спадщину та яка його вартість.
У пункті 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року роз`яснено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника, за умови прийняття спадщини, є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.
Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, яка виникла за життя спадкодавця.
Між тим, позивачем не надано суду доказів про одержання відповідачами у спадщину після смерті спадкодавця (боржника) будь-якого майна, його вартості та родових ознак та доказів прийняття відповідачами, спадщини після смерті ОСОБА_1 .
Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 32/2019, відкритої після померлої ОСОБА_1 , згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_1 , не видавалося.
Таким чином, позивачем не надано достатньо належних і допустимих доказів для доведення перед судом тих обставин, що відповідачі є спадкоємцями після смерті ОСОБА_1 прийняли спадщину у встановленому законом порядку, а у померлого боржника на момент смерті було наявне будь-яке рухоме чи нерухоме майно, в межах вартості якого спадкоємець має відповідати за кредитними зобов`язаннями перед АТ КБ «ПриватБанк».
Слід зазначити, що позивач скористався своїми процесуальними правами на власний розсуд, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався, та доказів на підтвердження своїх позовних вимог не подав.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
За таких обставин, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з урахуванням всіх обставин та матеріалів справи, виходячи з стандарту доказування «баланс вірогідностей» (BENDERSKIY v. Ukraine 15.11.2007 року, J.K. AND OTHERS v. SWEDEN 23.08.2016 року) суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та необхідність відмови у задоволенні позову.
У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд відмовляє також у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 1 921,00 грн. судового збору, сплаченого при зверненні до суду.
Керуючись ст.ст. 1-13, 76-83, 141, 258-259, 263-265, 268, 274, 279, 354 ЦПК України, суд,
У позові Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до правонаступників ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовити.
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354, ст. 355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Повне судове рішення складено 12.01.2021 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 265 ЦПК України, зазначаються наступні відомості:

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д, , МФО № 305299.

Відповідач: ОСОБА_6 , 1979 року народження, РНОКПП НОМЕР_1 адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , 1991 року народження, НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя В.О. Макаров