Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/936/21
Провадження № 2/935/458/21
РІШЕННЯ

Іменем України

25 жовтня 2021 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Пасічного Т.З.

із секретарем Сьомак Л.І.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Коростишів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування квартири від 17.12.2020 року, укладеного з відповідачем. В обґрунтування позову вказав наступне. 08.08.2020р. позивач уклав шлюб з відповідачем. Після реєстрації шлюбу надав згоду на реєстрацію ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 , яка на той час належала позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. В подальшому відповідач почала наполягати на переоформленні квартири на її ім`я, мотивуючи це тим, що колишня дружина та діти від першого шлюбу можуть позбавити її житла. Через чотири місяці після реєстрації шлюбу позивач та відповідач уклали договір дарування №4 будинку АДРЕСА_2 . В подальшому відповідач залишила місце проживання, у квітні 2021 року повідомила про намір розірвати шлюб з відповідачем, а отриману в дар квартиру продати. Позивач зазначає, що вказана квартира є його єдиним житлом, яке він отримав у спадок, у ньому він зареєстрований та проживає по даний час. Укладення договору дарування квартири від чоловіка до дружини не передбачало реального переходу прав власності, позивач планував і надалі проживати разом як подружжя, проте відповідач через короткий проміжок часу подала позов про розірвання шлюбу та намагається здійснити продаж квартири. На даний час відповідач переїхала до іншого населеного пункту, витрат по утриманню квартири не несе, наміру продовжувати шлюбні відносини не має. Тому позивач просить позов задовольнити та визнати недійсним договір дарування квартири від 17.12.2020р.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав викладени у позові, просили суд позов задовольнити. В подальшому в судове засідання не зявилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Будь-яких заяв чи клопотань та відзиву на позовну заяву на адресу суду не надходило.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного висновку.

Судом встановлено, що 17.12.2020р. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали договір дарування квартири АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Коростишівського районного нотаріального округу Серьожкіною О.М.

Cтаттею ст.41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За змістом ст.203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Згідно пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення.

Відповідно до ч.4 ст.727 ЦК України, дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо на момент пред`явлення вимоги дарунок є збереженим.

Встановлено, що на час укладення договору дарування між сторонами була досягнута домовленість, що вказаний договір укладається під умовою, яка передбачає подальше спільне проживання подружжя у квартирі та без здійснення її відчуження, отже вказаний договір укладений під умовою та не відповідає волевиявленню сторін договору. Спірна квартира була і є єдиним житлом позивача, після укладення оспорюваного договору дарування позивач продовжує проживати та несе витрати на її утримання та оплату комунальних послуг, тобто фактичної передачі квартири не відбулося, що є підставою для визнання договору недійсним. Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач не надала суду доказів, які б спростовували докази позивача, суд вважає необхідним позов задовольнити та визнати договір дарування квартири недійсним.

Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 229-233, 717 ЦК України, ст.ст. 3-5, 76-81, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 17.12.2020р. між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Коростишівського районного нотаріального округу Серьожкіною О.М., зареєстрованим у реєстрі №647.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25.10.2021 року

Суддя Т.З.Пасічний