Справа № 347/374/20
Провадження № 22-ц/4808/69/21
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М. І.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про реальний розподіл майна спільної сумісної власності подружжя, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу Косівського районного суду, постановлену головуючою суддею Крилюк М.І. 02 листопада 2020 року,

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 з позовом про реальний розподіл майна спільної сумісної власності подружжя.

Ухвалою Косівського районного суду від 02 листопада 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про реальний розподіл майна спільної сумісної власності подружжя залишено без розгляду.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи та доказам. Зокрема, вказує представник позивача, в матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували його власноручний підпис у повідомленнях безпосередньо в залі судового засідання про дату наступного судового засідання. Представник апелянта також вказує, що у вказані судом дати судові засідання не відбувались із-за неявки відповідача. Представник ОСОБА_1 вказує, що він з`являвся на кожні призначені судом судові засідання. Більше того, вказує апелянт, він повідомив суд про те, що інтереси ОСОБА_1 буде представляти одноособово, оскільки вона тимчасово проживає за кордоном. Представник позивача звертає увагу на те, що судові повідомлення на його адресу на направлялись, а наявні в матеріалах справи листки-повідомлення не відповідають вимогам щодо судових повідомлень. Також представник апелянта зауважує, що в матеріалах справи відсутні листки-повідомлення про час і місце слухання справи при її відкладенні, в яких він особисто розписувався. Посилаючись на незаконність ухвали суду, просить її скасувати, а справу направити в суд першої інстанції для продовження її розгляду.

Відповідач ОСОБА_2 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляв, що не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

В судове засідання сторони не з`явилися з невідомих причин, хоч судові повідомлення було надіслані їм завчасно. Отже, є правові підстави для розгляду справи за відсутності сторін.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку із повторною неявкою належно повідомленої позивачки, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 з часу відкриття провадження у справі систематично не з`являлася в судові засідання та не забезпечила явку свого представника. А тому суд першої інстанції з врахуванням відсутності заяви про розгляд справи без участі позивача, прийшов до висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду. Однак, колегія суддів вважає, що з таким висновком погодитись не можна, оскільки він суперечить дійсним обставинам справи та не відповідає нормам процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам ухвала суду в даній справі не відповідає.

За змістом п.2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі першої неявки у судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Водночас згідно ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Крім того, аналогічне правило закріплене в п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, згідно якого суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Процесуальні наслідки повторної неявки позивача в судове засідання, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, не застосовуються лише у разі, якщо: 1) позивач не був повідомлений належним чином про судове засідання; 2) позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

З огляду на вищезазначене, процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд вправі залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Отже, правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року за наслідками розгляду справи №310/12817/13.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Косівського районного суду від 20 лютого 2020 року у даній справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 19 березня 2020 року (а.с. 20).

Ухвалою Косівського районного суду від 19 березня 2020 року розгляд справи по суті було призначено на 10 квітня 2020 року (а.с.24).

Про розгляд справи 10 квітня 2020 року ОСОБА_1 була надіслана телефонограма (а.с. 25). З даного приводу, колегія суддів зауважує, що телефонограма не може слугувати підтвердженням належного повідомлення позивача про розгляд справи судом першої інстанції, оскільки не відповідає встановленому порядку вручення судової повістки. Такий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 20 червня 2018 року при розгляді справи № 127/2871/16-ц.

В подальшому розгляд справи неодноразово призначався на 21.05., 18.06., 24.07., 15.09., 08.10., 02.11.2020 року, що підтверджується довідками про внесення дат слухання (а.с. 30, 31, 34, 36, 39, 42).

Апеляційний суд зауважує, що про розгляд даної справи на вищевказані дати суд першої інстанції повідомляв сторін шляхом надіслання повісток, про що свідчать відповідні розписки (а.с.28, 32-33, 37-38, 40-41). Однак відомостей про те, що ці повідомлення про виклик до суду були отримані сторонами у визначеному чинним законодавством порядку в матеріалах справи відсутні. Більш того, судові повістки про виклик сторін до суду на 18.05 та 15.09.2020 року взагалі відсутні, що дає підстави для висновку, що судом першої інстанції сторони про розгляд справи на вказані дати не повідомлялись.

Звертає увагу на себе й той факт, що інтереси ОСОБА_1 у даній справі представляє адвокат Лазоришин І.І., що підтверджується відповідним договором та ордером про надання правничої допомоги (а.с.13-14). Разом з тим, доказів того, що суд першої інстанції повідомляв представника позивача про призначені судові засіданні в матеріалах справи немає.

З огляду на вищезазначене, висновок суду першої інстанції про те, що позивач ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про розгляд справи є передчасним та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Таким чином, оскільки позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Лазоришин І.І. належним чином не були повідомлені про розгляд справи, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для застосування в даному випадку п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України і залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що дана справа знаходиться на розгляді суду з 20 лютого 2020 року і на час вирішення питання про залишення позовної заяви без розгляду вже були порушені визначені строки розгляду справи за наявності можливості її розгляду по суті.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Всупереч наведеним нормам процесуального права, положенням Конвенції та практиці ЄСПЛ суд першої інстанції залишив без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , щодо якої відсутні відомості про її належне повідомлення про час та місце розгляду справи, чим порушив конституційне право позивачки на участь у судовому розгляді.

Приймаючи до уваги вище наведене, апеляційний суд вважає, що оскаржена ухвала не являється законною і обґрунтованою. Тому вона не може бути залишена в силі.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 379; 381, 382, 383, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Косівського районного суду від 02 листопада 2020 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 25 січня 2021 року.