27 січня 2021 року м. Токмак
Токмацький районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Новікової Н.В., за участю секретаря судового засідання Похвалітової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у спрощеному позовному провадженні цивільну справу №328/2517/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначив, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . У спірній квартирі зареєстрований відповідач, який з 26.09.2018 за вказаною адресою не проживає. З відповідачем в родинних відносинах не перебуває. За відсутності відповідача виникають проблеми з надмірним нарахуванням комунальних послуг, які не надаються. Реєстрація місця проживання відповідача за вказаною адресою порушує права позивача на користування та розпорядження своїм майном.
Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав, проти ухвалення заочного рішення в справі не заперечує.
Відповідач у судове засідання 28.12.2020 та 27.01.2021 не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки не повідомив, відзив на позов не надав.
У зв`язку з тим, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч.4 ст.223 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 26 вересня 2018 року, зареєстрованим в реєстрі за №1557 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.09.2018.
Відповідно до положення статей 64, 156 Житлового кодексу Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Дана позиція також висловлена в рішенні Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99.
Відповідач ОСОБА_2 не відносяться до членів сім`ї власника квартири.
Відповідно до довідки Комунального підприємства «Управляюча компанія «Контакт» від 19 жовтня 2020 ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 05.04.2006 року.
Згідно довідки Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Березовий двір» від 27.10.2020 № 49 ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , але не проживає з 26.09.2018 року.
Зазначена обставина впливає на те, що позивач змушений нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг та не може розпоряджатися належним йому майном у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім`ї колишнього власника (інших осіб, які отримали право користування житлом з його згоди) у випадку зміни власника.
Виникнення права членів сім`ї власника квартири (інших осіб) на користування квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а отже, припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сім`ї на користування цією квартирою.
Таким чином, оскільки право власності колишнього власника на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 припинилося унаслідок відчуження квартири ОСОБА_3 , яка продала квартиру ОСОБА_1 , припинено також право користування відповідачем спірним житлом, який отримав таке право за волею попереднього власника квартири.
Суд встановив, що відповідач втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 з 26.09.2018 - моменту купівлі квартири позивачем, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування цією квартирою.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір у сумі 840,80 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст.2, 10, 19, 223, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловою квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок ) гривень 80 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Токмацький районний суд Запорізької області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомий.

Суддя: