Справа № 426/7102/20
РІШЕННЯ

іменем України

19 січня 2021 року ,

Сватівський районний суд Луганської області:

У складі головуючого судді Половинки В.О.

за участі секретаря судового засідання Концур А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сватове Луганської області в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власницею житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до Свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах, записаним в реєстрову книгу за №6, реєстровий № 980 від 03.04.2002, зареєстрованим Рубіжанським бюро технічної інвентаризації. В березні 2014 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до ОСОБА_1 з проханням поставити їх на реєстраційний облік в будинку, який ОСОБА_1 побудувала. Фактично її близькі у будинку не проживали, винаймали житло та фактично мешкали у місті Сєвєродонецьк, Луганської області. Таким чином, в належному їй будинку зареєстровані її донька ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та онуки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , які фактично не проживають за вказаною адресою більше 6 років, оскільки після початку проведення антитерористичної операції в 2014 році вони виїхали на постійне місце проживання до міста Анапа, Російської Федерації. Приїздити в село Містки, Сатівського району, Луганської області не мають наміру. Для звернення до Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області з питання зняття з реєстрації ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , необхідна особиста присутність особи, що знімається з обліку та її паспорту для відмітки про зняття з реєстрації. Речей відповідачів у належному їй будинку немає, вони не цікавляться його станом, протягом знаходження на реєстраційному обліку в належному їй будинку, оплату комунальних платежів не здійснювали та не брали участь у ремонті будинку та його утриманні. Договорів оренди з відповідачами не укладалось. Позивач зверталася до доньки і онуків з проханням знятися з реєстрації, відповідачі обіцяли приїхади до с. Містки з РФ для зняття з реєстраційного обліку, але протягом наступних 6 років ніхто з зареєстрованих осіб не приїхав для зняття з реєстраційного обліку. По теперішній час ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 взагалі припинили спілкування з ОСОБА_1 .. Хоча відповідачі є членами сім`ї, але вони не приймають участі в утриманні будинку, не є наймачами і фактично тривалий час у ньому не проживають. Позивач самостійно, за власні кошти утримує будинок, підтримує будинок у належному стані. Реєстрація у належному їй будинку осіб, яка фактично не проживають, порушує її права, як власника, на розпорядження, володіння та користування належним їй на праві приватної власності майном.

Враховуючи вищевикладене та існуючі обставини даної справи, вважає, що його права як власника вказаного нерухомого майна є порушеними відповідачами, а тому підлягають захисту.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ст. 274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

20 серпня 2020 року була винесена ухвала про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити в порвному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 повторно в судове засідання не з`явився, були повідомлені про місце, день та час слухання справи повідомлені належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, якою передбачено повідомлення учасників справи про дату судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідачі у встановлений судом строк до суду не з`явилися, причину неявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву не надали, зустрічні позови до суду не пред`являли.

Крім того, всі поштові відправлення, які були направлені на їхню зареєстровану адресу місця проживання повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній».

Зі згоди позивача суд ухвалює проводити заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного судового провадження за наявними у справі матеріалами.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , є власницею житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно Свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах, записаним в реєстрову книгу за №6, реєстровий № 980 від 03.04.2002, зареєстрованим Рубіжанським бюро технічної інвентаризації. (а.с.8).

В даному будинку зареєстровані: позивач - ОСОБА_1 , відповідачі: донька позивача - ОСОБА_2 та онуки позивача - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 які за зареєстрованою адресою: АДРЕСА_1 не проживають, що підтверджується довідкою про склад сім`ї (а.с.13).

Як вбачається з позовної заяви, відповідачі в належному позивачу будинку фактично не проживає більше 6 років, після початку проведення антитерористичної операції в 2014 році вони виїхали на постійне місце проживання до міста Анапа, Російської Федерації, зв`язку з позивачем не підтримують. Речей відповідачів у належному позивачу будинку немає, вони не цікавляться його станом, за весь час реєстрації не сплачували комунальні платежі та не приймали участь у ремонті будинку та його утриманні. Позивач зверталася до доньки і онуків з проханням знятися з реєстрації,відповідачі обіцяли приїхати до с. Містки з РФ для зняття з реєстраційного обліку, але протягом наступних 6 років ніхто з зареєстрованих осіб не приїхав для зняття з реєстраційного обліку, останнім часом взагалі припинили спілкування. ОСОБА_1 самостійно, за власні кошти утримує будинок, подвір`я у належному стані та сплачує комунальні послуги, що підтверджується копіями квитанцій.

Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 визначено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Оскільки власник житла має право на реалізацію передбаченого ст. ст. 317, 319 ЦК України права володіння, користування та розпорядження своїм майном він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування своїм майном.

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 , відповідно Свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах, записаним в реєстрову книгу за №6, реєстровий № 980 від 03.04.2002, зареєстрованим Рубіжанським бюро технічної інвентаризації є власником будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , суд приходить висновку, що право ОСОБА_1 на володіння, користування та розпорядження спірним житловим приміщенням підлягає захисту в силу ст. 41 Конституції України і ст. 391 ЦК України, шляхом визнання відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при поданні позову сплатив судовий збір у розмірі 840,80 грн. (а.с.1).

Оскільки позовні вимоги задоволені повністю, то з кожного відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пов`язані з оплатою судового збору у розмірі 280,27 гривень.

На підставі викладеного, та керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 64, 156 ЖК УРСР, ст.ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, п.9 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень, ст.. ст.. 12, 81, 263-265, 280-282, 354,355 ЦПК України суд, -

ухвалив:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 840,80 ( вісімсот сорок) грн.80 коп. в рівних частках з кожного, тобто по 280,27 ( двісті вісімдесят) грн.27 коп. з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Луганського апеляційного суду або через Сватівський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сватівського

районного суду В.О. Половинка