Справа № 648/941/21
Провадження № 2/648/540/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року смт.Білозерка

Білозерський районний суд Херсонської області в складі

головуючого судді Бугрименка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Тищенко Т.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Позов обґрунтовано тим, що з 28 лютого 1965 року по 17 березня 1976 року позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 . В період шлюбу, за адресою: АДРЕСА_2 , вони збудували будинок. Таким чином, вказаний будинок був об`єктом їх спільної сумісної власності. 29 листопада 2001 року право власності на спірний будинок зареєстровано за ОСОБА_3 .. 29 грудня 2001 року ОСОБА_3 подарував належну йому Ѕ частину вказаного будинку позивачці. З того часу позивач вважала себе одноособовим власником будинку, постійно проживала у ньому. В 2010 році помер ОСОБА_3 , спадщину після якого бажає прийняти відповідач, який не визнає право позивачки на Ѕ вказаного домоволодіння, право на яку вона набула у шлюбі.

15 квітня 2021 року відкрито провадження у справі. Визначено судовий розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження.

16 липня 2021 року закрито підготовче провадження. Справу призначено до судового розгляду.

В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, останній надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.

За таких обставин, відповідно до положень статті 280 ЦПК, суд ухвалює заочне рішення.

Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Суд установив, що з 28 лютого 1965 року по 17 березня 1976 року позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 . Вказане підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 відповідно.

Рішенням Білозерської селищної ради №8 від 4 квітня 1970 року ОСОБА_3 надано дозвіл на будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Житловий будинок за вказаною адресою було побудовано в 1969 році. Назву вулиці та нумерацію будинку змінено з « АДРЕСА_2 » на « АДРЕСА_1 ».

Вказані обставини підтверджуються матеріалами інвентарної справи на домоволодіння.

Рішенням виконавчого комітету Білозерської селищної ради №227 від 29 листопада 2001 року за ОСОБА_3 визнано право власності на вказане домоволодіння, що підтверджується відповідним рішенням.

Згідно до договору дарування №2486 від 29 грудня 2001 року, ОСОБА_3 подарував позивачці Ѕ частину домобудівлі АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

З матеріалів спадково справи №29/2020, заведеної після смерті ОСОБА_4 , вбачається, що він був спадкоємцем ОСОБА_3 та прийняв спадщину після смерті останнього.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , просив видати свідоцтво про право на спадщину, зокрема, на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_3 ..

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №241596645 від 25 січня 2021 року, за позивачем зареєстровано право власності на Ѕ спірного домоволодіння. Вказане право у позивача виникло на підставі договору дарування №2486 від 29 грудня 2001 року.

Вирішуючи спір суд виходив з наступного.

Частиною 1 ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність).

Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1).

Відповідно до ст.22 КпШС України, чинної на момент закінчення будівництва спірного будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Зі змісту ч.1 ст.28, ч.2 ст.29 КпШС, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після його розірвання.

Враховуючи, що спірне домоволодіння було побудовано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період коли вони перебували у шлюбі, вказаний будинок був їх спільною сумісною власністю. Частки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у праві власності на будинок були рівними, а саме, по Ѕ частині.

ОСОБА_3 розпорядився своїм правом щодо належної йому Ѕ частини спірного домоволодіння, подарувавши її позивачці. Власником іншої Ѕ частини будинку, в силу закону, є позивач, проте, таке право не зареєстровано.

Оскільки відповідач не визнає право позивача на Ѕ будинку АДРЕСА_1 , таке право підлягає захисту, шляхом визнання його судом.

За вказаних обставин, позов підлягає задоволенню.

На підставі ст..392 ЦК, ст.22 КпШС, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», керуючись ст.ст. 4-5, 12-13, 76, 81, 141, 258, 263-265, 280-282, 430 ЦПК, суд,

УХВАЛИВ

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте Білозерським районним судом Херсонської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Відповідач, якому заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 8 листопада 2021 року.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4

Відповідача: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_5

Суддя: В.В. Бугрименко