Провадження № 2-з/161/26/21
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.07.2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Кирилюк В.Ф.,

за участю секретаря судового засідання Щерблюк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Луцьку заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Світлицької Зоряни Олександрівни про витребування доказів, -

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника ОСОБА_2 звернулась в суд з заявою про витребування доказів у справі про поділ спільного майна подружжя, з якою має намір звернутись заявник до Луцького міськрайонного суду Волинської області, зокрема, просить:

- витребувати у сервісному центрі МВС 0741, що за адресою:: 45603, Луцький район, с. Струмівка, вул. Рівненська, 74, відомості про зареєстровані транспорті засоби на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- витребувати у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про предмети побуту і домашнього вжитку, які знаходяться у кварирі саме за адресою: АДРЕСА_1 і набуті ним або ОСОБА_1 за час їхнього шлюбу з 17.05.1980 року по 10.11.2020 року .

Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу.

Частиною другою статті 83 ЦПК України регламентовано, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Отже, звернення до суду з заявою про витребування доказів можливе при поданні позовної заяви.

Водночас, згідно ч.4 ст.84 ЦПК України суд може витребувати докази також до подання позову як захід забезпечення доказів у порядку, встановленому статтями 116-118 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 116, ч. ч. 2, 5 ст. 118 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Заява розглядається не пізніше п`яти днів з дня її надходження до суду.

За результатами розгляду заяви про забезпечення доказів суд постановляє ухвалу про задоволення чи відмову у задоволенні заяви.

Правовий інститут «забезпечення доказів» передбачає повноваження суду по збиранню доказів до відкриття провадження у справі або на стадії підготовчого провадження, чи розгляду справи, якщо надання цих доказів стане неможливим або ускладненим. Вказаний інститут створений для запобігання втрат чи пошкодження фактичних даних, які містять інформацію, що є важливою для встановлення об`єктивної істини в справі, для своєчасного і правильного її вирішення.

При цьому, забезпечення доказів здійснюється у випадках, коли є підстави побоюватися, що використання потрібних доказів стане згодом неможливим чи ускладненим.

Заявник повинен довести обґрунтованість своїх побоювань, що подача відповідних доказів стане згодом неможливою або ускладненою, зазначити конкретні факти, щодо важливості збереження таких доказів, вказати, яку шкоду (збитки) може бути завдано у випадку невжиття судом заходів забезпечення доказів у справі. Суд не може здійснити заходи щодо забезпечення доказів лише на підставі нічим не обґрунтованих побоювань суб`єкта доказування.

Процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема, шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безпідставно втрачено.

Тобто це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті в майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності всіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02 травня 2019 року в справі № 3д/9901/2/19.

Разом з тим, представником заявника не обґрунтовано та не доведено того, що докази можуть бути втрачені або їх подання до суду стане згодом неможливим чи утрудненим.

Неможливість на дату звернення до суду отримати і долучити до позову документи, які зберігаються у сервісному центрі МВС 0741 та відомості, які не може надати ОСОБА_4 , є підставою заявити одночасно з цим позовом або під час судового розгляду клопотання про витребування таких доказів, навівши відповідні мотиви неможливості самостійно їх надати та обґрунтувавши, у чому саме полягає доказове значення цього документу.

Посилання на відмову у наданні відповіді на запит адвоката не є підставою для задоволення заяви про витребування доказів.

Згідно ч. 3 ст. 24 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.

Щодо вимоги витребувати у ОСОБА_4 відомості про спільно нажите майно, то, на думку суду, така дія не є способом забезпечення доказів в розумінні ст. 116 ЦПК України.

Крім того, в заяві про забезпечення доказів представником заявника наведений перелік спільно нажитого сторонами майна.

Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства в площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності в такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року в справі №127/13957/16-ц.

На підставі викладеного, у задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 адвоката Світлицької Зоряни Олександрівни про витребування доказів слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 84, 116-118, 260 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 адвоката Світлицької Зоряни Олександрівни про витребування доказів.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Повний текст ухвали підписано 22.07.2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Кирилюк В.Ф.