Дата документу 26.10.2021 Справа № 315/88/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 315/88/19 Головуючий у 1 інстанції: Романько О.О.
№ 22-ц/807/2844/21 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Бєлки В.Ю.

Онищенко Е.А.

секретар: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі адвоката Вертелецької Тетяни В`ячеславівни на рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 05 травня 2021 року у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Гуляйпільського районного нотаріального округу Горова Яна Олександрівна, про визнання недійсним заповіту,

ВСТАНОВИВ

В січні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Гуляйпільського районного нотаріального округу Горова Я.О., про визнання недійсним заповіту.

В обґрунтування заяви зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина, яка складалась із квартири та земельної ділянки. 03.03.2000 року мати склала заповіт, яким заповіла належну їй земельну ділянку позивачу.

Далі в позові позивач зазначив, що після смерті матері вчасно звернувся до нотаріуса, однак виявилось, що 18.12.2000 року мати склала інший заповіт, яким заповіла квартиру та все рухоме і нерухоме майно ОСОБА_4 , однак відповідач не подала вчасно заяви на прийняття спадщини, і тому заповіт від 18.12.2000 року не розпочав свого виконання та не вступив в дію на момент смерті спадкодавця. Відповідно до пояснень нотаріуса оскільки другий заповіт від 18.12.2000 року фактично скасував перший від 03.03.2000 року, то позивач може успадкувати майно своєї матері лише як спадкоємець за законом. 15.02.2017 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку власником якої є і по сьогоднішній день, відповідач поновила пропущений строк на подання заяви про прийняття спадщини, заповіт від 18.12.2000 року розпочав своє виконання з 30.11.2017 року - з дати подання відповідачем заяви на прийняття спадщини, проте позивач вважає, що заповіт від 18.12.2000 року є недійсним, оскільки не містить у собі часу його складення, дати та місця народження заповідача та не відповідає фактичній волі заповідача.

Посилаючись на вищезазначене просив суд, заповіт із реєстровим №405, підписаний ОСОБА_3 , яким вона заповіла майно ОСОБА_4 та який був складений і посвідчений 18.12.2000 року секретарем виконавчого комітету Комсомольської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області Дерев`янко Т.Я., визнати недійсним.

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 05 травня 2021 року позовну заяву залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в особі адвоката Вертелецької Т.В. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити в мотивувальній частині а резолютивну частину залишити без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено що ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Запоріжжі.

03.03.2000 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Комсомольської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області Деревянко Т.Я., яким заповідала своєму синові ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) у землі ВАТ «Гуляйпільське» Гуляйпільського району розміром 6,36 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яке підтверджується сертифікатом ЗП 0206271 виданого на підставі рішення Гуляйпільської райдержадміністрації від 24 травня 1999 року №164 (а.с. 12, 62 том 1). Згідно відмітки секретаря Комсомольської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області Якубенко О. Г. зазначений заповіт не змінювався та не відмінявся на день смерті спадкодавця.

12.12.2013 року ОСОБА_2 виконавчим комітетом Комсомольської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області за №420 видано довідку про те, що згідно заповіту він являється спадкоємцем після померлої ОСОБА_3 , яка відповідно до записів погосподарській книзі Комсомольської сільської ради за №0083-1 була постійно зареєстрована і проживала з 1953 року і по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Інших спадкоємців немає (а.с. 13, том 1).

Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №34734218 виданого 02.08.2013 року приватним нотаріусом Горовою Я.О., 02.08.2013 року зареєстровано спадкову справу №54830233 (номер у нотаріуса 148/2013), спадкодавець: ОСОБА_3 (а.с. 14, том 1).

Згідно копії Свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.02.2017 року, спадкоємцем майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме земельної ділянки площею 3,3100 га, кадастровий номер :03:001:0020, розташованої на території Комсомольської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, є її син ОСОБА_2 .

18.12.2000 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Комсомольської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області Дерев`янко Т.Я., яким заповідала приватизовану квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , все рухоме і нерухоме майно ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ), тим самим скасувавши попередній заповіт.

На підставі рішення Апеляційного суду Запорізької області від 15.11.2017 року ОСОБА_1 визначено додатковий строк у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.19-21, том 1).

Постановою Верховного суду України від 06.06.2018 року залишено без розгляду касаційну скаргу ОСОБА_2 , рішення Апеляційного суду Запорізької області від 15.11.2017 року залишено без змін (а.с. 27-31, том 1).

таким чином, у спадковій справі є наявними два заповіти ОСОБА_3 один від 03.03.2000 року на користь ОСОБА_2 щодо земельної ділянки та інший від 18.12.2000 року на користь ОСОБА_4 щодо приватизованої квартири та рухомого й нерухомого майна.

Заперечуючи проти дійсності заповіту, складеного на користь відповідача, позивач посилався на те, що заповіт не відповідає закону, позаяк не містить часу його укладення а також дати та місця народження заповідача. Також він не відповідає фактичній волі заповідача тому що за поясненнями свідків мати мала намір саме йому залишити земельну ділянку, що свідчить про неправильне складення заповіту. Викривленню волі заповідача на думку позивача сприяла та обставина, що заповіт складався не особисто заповідачем, а посадовою особою.

Визнаючи такі доводи позивача обґрунтованими, суд першої інстанції входив з того, що рішення про покладення обов`язків для вчинення нотаріальних дій на ОСОБА_6 , Яка посвідчила заповіт відсутнє. відсутнє.

Так, суд встановив, що за довідкою Державного архіву Запорізької області від 21.05.2019 року за № 01-32/О-1292 зазначено, що в протоколах засідань виконавчого комітету Комсомольської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області за 2000 рік рішення про покладення обов`язків для вчинення нотаріальних дій на ОСОБА_6 відсутнє. Відомості про внесення змін до спадкового реєстру заповітів до Державного архіву Запорізької області не надходили, тому зазначили про можливе знаходження такої інформації в Запорізькому обласному Державному нотаріальному архіві (а.с. 121, том 1).

Згідно відповіді Державного архіву Запорізької області від 11.07.2019 року за № 01-32/О-1753 зазначено, що в протоколах сесій та засідань виконавчого комітету Комсомольської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області за 1997-2001 роки рішення, окрім рішень №№ 1, 2/а від 08.04.1998 року, про призначення на посаду секретаря та звільнення з посади секретаря Комсомольської сільської ради гр. ОСОБА_6 відсутні. Одночасно повідомлено, що в протоколах сесій та засідань виконавчого комітету Комсомольської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області за 1997-2001 роки рішення про покладення обов`язків для вчинення нотаріальних дій на ОСОБА_6 відсутнє (а.с.143, том 1).

разом з тим, відповідно до рішення першої сесії двадцять третього скликання Комсомольської сільської ради народних депутатів № 1 від 08.04.1998 року «Про обрання секретаря сільської ради» за пропозицією голови сільської ради ОСОБА_7 згідно ст. 50 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» сесія сільської ради вирішила обрати секретарем сільської ради ОСОБА_6 (а.с.144, том 1).

Відповідно до рішення першої сесії двадцять третього скликання Комсомольської сільської ради народних депутатів № 2/а/ від 08.04.1998 року «Про обрання секретаря виконкому сільської ради» згідно п. 5 ст. 51 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» сільська рада вирішила функції секретаря виконкому сільської ради покласти на секретаря сільської ради Дерев`янко Тетяну Яківну (а.с.145, том 1).

Відтак сторонами не оспорюється обрання ОСОБА_6 на посаду, яка за статутом надавала їх право на вчинення нотаріальних дій.

У ст. 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відтак пріоритетною є воля спадкодавця на визначення долі його майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Загальні підстави недійсності правочину визначені ст. 215 ЦК України.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Правочин у даній справі оспорюється позивачем, який посилався одночасно і на те, що правочин вчинено з порушенням волі спадкодавця і на те, що він укладений з порушенням закону щодо його форми та змісту та посвідчений неповноважною особою.

За матеріалам справи Остроух раніше не оспорював заповіт, але звертався до суду з позовом про тлумачення його змісту і рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 04.12.2014 року, позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Оцінюючи доводи позивача щодо повноважності секретаря сільської ради на посвідчення заповіту, судова колегія виходить з наступного.

Заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Зі змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

У відповідності до пункту 1 частини другої статті 37 Закону України «Про нотаріат» ( в редакції на час посвідчення оспорюваного заповіту), у населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, вчиняють, зокрема, такі нотаріальні дії, як посвідчення заповітів.

Наведена вище норма закону містила пряму вказівку щодо покладення на посадових осіб виконавчих комітетів сільських рад, у випадку відсутності у такому населеному пункті нотаріусів, повноважень на вчинення нотаріальних дій. При цьому посилань на необхідність прийняття виконавчим комітетом рішень про наділення посадової особи такими повноваженнями зазначений законодавчий припис не містить.

Згідно статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» посадова особа місцевого самоврядування - особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження у здійсненні організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Підпунктом 5 пункту «б» частини першої статті 38 зазначеного Закону вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання, визначено одним із делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

При цьому делегованими повноваженнями є повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законом, а також повноваження органів місцевого самоврядування, які передаються відповідним місцевим державним адміністраціям за рішенням районних, обласних рад (стаття 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Тож вчинення нотаріальних дій посадовою особою виконавчого комітету сільської ради, якою, в тому числі є його секретар, у випадку відсутності у населеному пункті нотаріуса, є здійсненням відповідним органом місцевого самоврядування (від імені якої діє її посадова особа) делегованих повноважень, наданих їм в силу прямої норми закону.

Така правова позиція була висловлена Верховним Судом 25 березня 2020 року у справі №303/5126/18 .

Також не є правильним визнання нікчемним заповіту з підстав відсутності у його тексті року народження спадкодавця, та часу його складення, позаяк факт звернення спадкодавця до відповідного органу з метою складення та посвідчення заповіту не оспорювався, особа спадкодавця як мешканки села, була відома сільській раді, час складення заповіту мав би значення у разі його оспорювання з підстав складення іншого заповіту у той же день.

Виключено заповідачеві належить право визначати зміст заповіту, а відтак пояснення свідків щодо того що заповідач мала намір залишити земельну ділянку позивачеві, але її воля була викривлена, не можуть бути підставою для визнання заповіту недійсним.

До того ж заповіт було складено задовго до смерті спадкодавця, примірник оспорюваного заповіту зберігався у заповідача та за життя вона не оспорювала ані його зміст, ані правомірність посвідчення.

За таких обставин судова колегія вважає, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову у зв`язку з його безпідставністю та недоведеністю заявлених вимог.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі адвоката Вертелецької Тетяни В`ячеславівни задовольнити.

Рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 05 травня 2021 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 визнання недійсним заповіту залишити без задоволення з інших підстав.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 4.11.2021 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: В.Ю. Бєлка

Е.А. Онищенко