Житомирський апеляційний суд
Справа №278/3196/20 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 62 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №278/3196/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Деменецька Світлана Леонідівна про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 14 квітня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Дубовік О.М. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, у якому просить внести зміни до виданих 16 листопада 2018 року приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Демецької С. Л. на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 свідоцтв про право на спадщину за померлим ОСОБА_4 з реєстровими номерами 8254 та 8255 щодо кількості спадкоємців та їх часток, а саме: зазначити спадкоємцями за законом на спадщину за померлим ОСОБА_4 ОСОБА_2 на 1/3 (одну третю) частку, ОСОБА_3 на 1/3 (одну третю) частку та ОСОБА_1 на 1/3 (одну третю) частку спадкового майна померлого.

В обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 . Вказує, що відповідно до довідки №787 виданої 07 липня 2020 року Новогуйвинським ВЖРЕКП, його батько ОСОБА_4 з 13.12.1990 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що на дату смерті його батька в даній квартирі разом із ним були зареєстровані дружина ОСОБА_3 , донька ОСОБА_2 , онук ОСОБА_5 та він.

Вказує, що після смерті його батька залишилося спадкове нерухоме майно у вигляді Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 . Вважає, що спадщину після смерті ОСОБА_1 на його частку в нерухомому майні прийняли ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а отже він після смерті батька фактично вступив в управління спадковим майном; заяви про відмову від прийняття спадщини не подавав, але безпосередньо саме свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі не отримував. Зазначає, що приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою С. Л., 16.11.2018 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/4 частці на квартиру АДРЕСА_2 . Вважає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мали право на спадкування, проте, не на все майно померлого, а тільки на 1/3 частку, у зв`язку з чим до свідоцтв необхідно внести зміни щодо кількості спадкоємців та їх часток.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 14 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Внесено зміни до виданих 16 листопада 2018 року приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Демецької С. Л. на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 свідоцтв про право на спадщину за померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , зареєстрованих в реєстрі за №8254 та №8255, щодо кількості спадкоємців та їх часток, а саме: зазначити спадкоємцями за законом на спадщину після померлого ОСОБА_4 ОСОБА_2 на 1/3 (одну третю) частку, ОСОБА_3 на 1/3 (одну третю) частку та ОСОБА_1 на 1/3 (одну третю) частку спадкового майна померлого.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову за безпідставністю.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що ОСОБА_1 ніколи не проживав у спірній квартирі разом з ОСОБА_4 , не бачився із своєю сім`єю роками, весь час з 1992 року проживав в с. Пряжево, в м. Житомирі та в м. Коростишеві. Зазначає, що ОСОБА_1 з усіма членами родини був у край неприязних відносинах і навіть змінив прізвище на ОСОБА_6 . Вказує, що позивач ніколи не допомагав своїм батькам, на момент смерті не доглядав за батьком та не надавав фінансової допомоги на лікування. Вважає, що місце реєстрації не є визначальним доказом постійного проживання разом з померлим, а тому позивач немає права на спадкове майно її чоловіка ОСОБА_4 .

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року третіми особами у справі залучено ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 15.07.2014 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому нерухоме майно, а саме на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 .

Згідно копії спадкової справи №106/2018, заведеної після смерті ОСОБА_4 , із заявою про прийняття спадщини звернулись: відповідачі ОСОБА_3 , дружина померлого та ОСОБА_2 , донька померлого.

На момент спадкування спірного майна згідно свідоцтву про право власності на житло від 03.01.20203, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , належала на праві спільної (сумісної) власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Зазначене підтверджувалось і інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 16 листопада 2018 року, номер довідки 145655843, з якої вбачається, що вказана спірна квартира належала на праві приватної власності ОСОБА_3 та померлому на той час ОСОБА_4 по 1/2 частці.

16.11.2018 ОСОБА_3 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою С. Л., зареєстроване у реєстрі за №8254, після смерті ОСОБА_4 у вигляді 1/2 частки спадкового майна. Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з 1/2 частки квартири АДРЕСА_3 .

16.11.2018 ОСОБА_2 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом посвідчене приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою С. Л., зареєстроване у реєстрі за №8255, після смерті ОСОБА_4 у вигляді 1/2 частки спадкового майна. Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з 1/2 частки квартири АДРЕСА_3 .

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом згідно ст. 1261 ЦК України, оскільки є сином ОСОБА_4 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження та зміну імені.

З копії довідки Новогуйвинського ВЖРП №787 від 07 липня 2020 року вбачається, що на момент смерті ОСОБА_4 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , також, серед інших, на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований його син ОСОБА_1 .

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Здійснення права на спадкування врегульовано положеннями глави 87 ЦК України.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною третьою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців з часу відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За правилами ст.1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину.

На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадка, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.

Аналіз норм процесуального права, а також норм статей 4, 15, 16 ЦК України дає підстави стверджувати, що захисту в суді підлягає не будь яке право особи, а саме порушене.

Звертаючись до суду з позовом, особа повинна довести як те, що її права були дійсно порушеними, так і особу, яка їх порушила.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 04 червня 2019 року в справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

Із змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просив внести зміни до виданих 16 листопада 2018 року приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Демецької С. Л. на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 свідоцтв про право на спадщину за померлим ОСОБА_4 з реєстровими номерами 8254 та 8255 щодо кількості спадкоємців та їх часток, а саме: зазначити спадкоємцями за законом на спадщину за померлим ОСОБА_4 ОСОБА_2 на 1/3 (одну третю) частку, ОСОБА_3 на 1/3 (одну третю) частку та ОСОБА_1 на 1/3 (одну третю) частку спадкового майна померлого.

Між тим, з копії договору дарування від 14 грудня 2020 року посвідченого приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Доброльожею В.В. вбачається, що ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 3/4 частини квартири АДРЕСА_3 .

14 січня 2021 року ОСОБА_2 за договором дарування, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Доброльожею В.В. подарувала квартиру АДРЕСА_3 ОСОБА_9

22 лютого 2021 року ОСОБА_9 за договором купівлі- продажу, посвідченим приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Кулініч Н.А. продала квартиру АДРЕСА_3 ОСОБА_10 та ОСОБА_8 .

Таким чином після відчуження ОСОБА_3 та ОСОБА_2 квартири, свідоцтва про право на спадщину, які були їм видані, як спадкоємцям після смерті ОСОБА_4 , як правовстановлюючі документи, втратили юридичну силу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту, який не призведе до захисту або поновлення прав позивача ( у разі його наявності), оскільки власниками квартири на теперішній час є ОСОБА_10 та ОСОБА_8 .

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

Крім того, на час ухвалення оскаржуваного рішення власниками спірної квартири були ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , які не були залучені до участі у справі.

Рішення суду першої інстанції у справі прямо впливає на права та законні інтереси ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , як власників квартири.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову у задоволенні позову.

Оскільки рішення суду скасовується, у порядку ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 належить стягнути судовий збір, сплачений нею за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 1261 грн 20 коп.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 14 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Демецька Світлана Леонідівна про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1261 грн 20 коп. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 09 листопада 2021 року.

Головуючий

Судді