Справа №336/62/21
провадження 2-з/336/2/2021
УХВАЛА

Іменем України

11 січня 2021 року суддя Шевченківського районного суду міста Запоріжжя Карабак Лілія Германівна, розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про забезпечення позову, -

встановив:

06 січня 2021 року до суду звернулася ОСОБА_1 із заявою про забезпечення позову до його пред`явлення, шляхом накладення арешту на спільно нажите майно. Заявниця зазначила, що сім`я з ОСОБА_2 фактично розпалася, в провадженні суду перебуває позов про розірвання шлюбу. Під час шлюбу подружжя придбало майно, зокрема три автомобілі, документи на які наявні у заявниці, а тому саме на них ОСОБА_1 і просить накласти арешт, ще до подачі позову про розподіл майна. Безпосереднім приводом для звернення до суду став той факт, що їй, заявниці, стало відомо, що майбутній відповідач у справі про розподіл майна, почав вчиняти дії, спрямовані на відчуження спільного майна подружжя. Посилаючись на ст. ст. 149, 150, 152 Цивільного процесуального кодексу України та на постанову Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9, просила вжити заходів для забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно, власником якого записаний ОСОБА_2 , а саме, арешту на автомобілі МАН державний номер НОМЕР_1 , 1999 року випуску, Chevrolet lacetti державний номер НОМЕР_2 , 2006 року випуску, МАН державний номер НОМЕР_3 , 2005 року випуску.

Про розгляд заяви сторони не повідомлялись, що узгоджується з положенням ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову та матеріали справи, суд доходить наступного.

Частинами першою та другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, за змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Позов забезпечується, зокрема, шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1 частини першої статті 150 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Сам такі висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Згідно з п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається з матеріалів, доданих до заяви, 29 грудня 2015 року був укладений шлюб між заявницею та ОСОБА_2 , про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 , видане 29 грудня 2015 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції.

В провадженні Шевченківського районного суду міста Запоріжжя перебуває цивільна справа єдиний унікальний номер 336/8188/20 про розірвання шлюбу, де позивачем виступає заявниця по даній справі, а відповідачем заінтересована особа по цій же справі. Отже, ОСОБА_1 має намір розірвати шлюб з ОСОБА_2 , та згодом звернутися до суду із позовом про розподіл спільно нажитого майна.

Відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів: НОМЕР_5 , транспортний засіб реєстраційний номер НОМЕР_6 , 1999 року випуску; транспортний засіб реєстраційний номер НОМЕР_7 , 2006 року випуску; та свідоцтва НОМЕР_8 транспортний засіб реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2005 року випуску, власником є ОСОБА_2 .

Таким чином, в матеріалах справи наявні докази на підтвердження вимог заяви, тобто заява про забезпечення позову є обґрунтованою, оплачена судовим збором, відповідає вимогам, передбаченим ч. 2 ст. 151 ЦПК України.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд враховує те, що невжиття заходу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобілі в майбутньому може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду про розподіл майна, в той же час така процесуальна дія не порушує інтересів заінтересованої особи по цьому провадженню. ОСОБА_2 так і продовжуватиме користуватися майном, не маючи лише можливості відчуження спільно набутого майна. Такий захід забезпечення позову про розподіл спільного майна подружжя шляхом накладення арешту на автомобілі є адекватним, ефективним, співмірним та достатнім для забезпечення позову.

Керуючись ст. 149-151, 153, 157, 258- 261, 353 ЦПК України, та враховуючи постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) та від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19), та Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, суд, -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на транспортні засоби:

-вантажний автомобіль MAN реєстраційний номер НОМЕР_6 , 1999 року випуску,

-легковий автомобіль Chevrolet lacetti реєстраційний номер НОМЕР_7 , 2006 року випуску,

-вантажний автомобіль MAN реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2005 року випуску,

власником яких, відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, є ОСОБА_2 .

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_9 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_10 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Копію ухвали направити заявниці ОСОБА_1 для пред`явлення до виконання та заінтересованій особі ОСОБА_2 до відома, як особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом 15-ти днів з дня її складення (з урахуванням п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України).

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 15-ти днів з дня її вручення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Ухвала суду складена та підписана суддею 11 січня 2021 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Суддя Л.Г. Карабак