Справа № 595/208/20
Провадження 2/595/6/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.01.2021

Бучацький районний суд Тернопільської області

одноособово суддею Федорончуком В.Б.,

при секретарі Тарчинській Л.Я.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Сеніва Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бучач справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та третьої особи - служби у справах дітей Бучацької районної державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та третьої особи - служби у справах дітей Бучацької районної державної адміністраціїпро визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 , мотивуючи тим, що з січня 2019 року відповідачі не проживають у вказаному житловому будинку, а проживають в с.Підлісся Бучацького району Тернопільської області, однак залишаються зареєстрованими в будинку по АДРЕСА_1 . Ця обставина перешкоджає йому як власнику будинку реалізувати свої майнові права.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що позивач є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 . В будинку зареєстрована його колишня дружина ОСОБА_4 та двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У січні 2019 року відповідач ОСОБА_4 разом з дітьми добровільно змінила місце проживання, обрала для проживання жиле приміщення в с.Підлісся Бучацького району, тим самим ними було втрачено право користування житловим будинком по АДРЕСА_1 . Позивач хоче реалізувати своє право на субсидії, а також захистити свої права власника.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, суду пояснив, що відповідач ОСОБА_4 проживає разом з дітьми в житловому будинку по АДРЕСА_1 . 3 травня 2019 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. ОСОБА_4 добровільно не змінила місце проживання, а виїхала офіційно на роботу за кордон, оскільки позивач ОСОБА_3 не сплачував аліменти на утримання дітей, а дітей потрібно було утримувати. Перед тим як виїхати на роботу за кордон відповідач переселила дітей до своєї матері в с.Підлісся Бучацького району, оскільки відповідач також виїжджав на роботу за кордон, а діти повинні були перебувати під наглядом. Діти у матері відповідача житлом не забезпечені. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем понад шість місяців у випадках тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами та характером роботи, у тому числі за кордоном, протягом усього часу виконання роботи, а також влаштування дітей на виховання у родичів протягом усього часу їх перебування у родичів. Батько хоче позбавити дітей права на житло. В позовній заяві позивач вказує, що реєстрація відповідачів в житловому будинку позбавляє його права на отримання субсидій. Комісія при сільській раді має право скласти акт, який подається для призначення субсидій, однак позивач протягом 2018-2020 років виїжджав за кордон, а тому не має права на отримання субсидій.

Представник третьої особи - служби у справах дітей Бучацької районної державної адміністрації в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що факт непроживання дітей у будинку не може бути підставою для позбавлення дітей права на житло.

Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 08.11.2006 року власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 .

Із довідки №07, виданої 21.01.2020 року виконкомом Заривинецької сільської ради Бучацького району, вбачається, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з 19 грудня 2007 року та ОСОБА_3 з 6 жовтня 2009 року зареєстровані в житловому будинку по АДРЕСА_1 .

З 10.11.2006 по 03.05.2019 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 03.05.2019 року.

Стаття 47 Конституції України наголошує на тому, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч.3 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Якщо ці особи перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

За змістом ч.ч.1,2,3 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно п.10 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлений строк. В разу їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірності поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до паспортного документа ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 12 лютого 2020 року на пункті пропуску Коржова здійснила перетин державного кордону.

Із трудового договору від 13.02.2020 року вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працює в компанії MITSUBISHI ELECTRIC AUTOMOTIVE CZECH s.r.o. на посаді оператора виробництва. Компанія зареєстрована в Торговому реєстрі, веденому Міським судом м.Прага.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71,72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів відсутності відповідачів за місцем реєстрації без поважних причин понад шість місяців, чим не виконано вимоги ст.12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, за встановлених обставин суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та третьої особи служби у справах дітей Бучацької районної державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, слід відмовити.

Керуючись ст.ст.12,13,81,89,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.64,71,72 ЖК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та третьої особи служби у справах дітей Бучацької районної державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Дата складення повного тексту рішення - 15 січня 2021 року.

Суддя: В. Б. Федорончук