Єд. унік. № 243/5963/21
Провадження № 2-о/243/863/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Старовецького В.І.

за участю секретаря судового засідання Керман Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов`янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 за участю заінтересованої особи Головного Управління пенсійного фонду України в Донецькій області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла заява ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи Головного Управління пенсійного фонду України в Донецькій області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, яка мотивована тим, що заявник є пенсіонером та отримує пенсію за віком, перебуває на обліку у Слов`янському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду, як депутат чотирьох скликань міських рад обласного значення в Україні та в колишній Український РСР має право на пенсію за особливі заслуги перед Україною. 15.02.2021 року заявник звернулася до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з метою оформлення пенсії за особливі заслуги, де йому було повідомлено про те, що у посвідченні депутата НОМЕР_2 Краснолуцької міської ради на прізвище ОСОБА_2 не вказано повністю ім`я та по батькові заявника, а також написані різні ініціали на різних сторінках посвідчення - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Ця обставина стала підставою для звернення до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Заявник ОСОБА_1 та його представник адвокат Неминущій Г.Л. до судового засідання не з`явились, надали заяву, в якій просили задовольнити заявлені вимоги та розгляд справи провести без їх участі (а.с.16).

Представник Головного Управління пенсійного фонду України в Донецькій області до судового засідання не з`явився, надав відзив, згідно якого просив дану справу вирішити на розсуд суду та при ухваленні рішення врахувати постанову Пленуму Верховного Суду України 305-70-08 № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення». Також просив справу розглянути без його участі (а.с.17).

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши заяву, дослідивши матеріали справи, встановив таке.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом в судовому засіданні встановлено, що дійсно заявник ОСОБА_1 , з 26.07.2011 року є пенсіонером та отримує пенсію за віком, що підтверджується Пенсійним Посвідченням №(а.с.4).

Згідно із паспортом громадянина України, виданим Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області, ім`я та по батькові заявника ОСОБА_2 зазначено українською мовою « ОСОБА_5 », російською мовою « ОСОБА_6 »(а.с.3), тоді як у Посвідченні НОМЕР_2 депутата Краснолуцької міської ради народних депутатів Ворошиловградської області Української РСР зазначені ініціали українською мовою « ОСОБА_3 »(а.с.5).

Як вбачається з Архівної довідки №Д-77/1 від 08.02.2021 р., наданої так званою «Державною архівною службою ЛНР», рішенням першої сесії двадцятого скликання Краснолуцької міської Ради народних депутатів від 03 червня 1985 року « ОСОБА_4 » ( як у документі), депутат від виборчого округу №71, обраний головою мандатної комісії міської Ради народних депутатів(а.с.6).

В теперішній час у зв`язку з необхідністю упорядкування документів заявник звернувся до заінтересованої особи, де йому було рекомендовано з цим питанням звернутися до суду.

Ця обставина стала підставою для звернення до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа.

Саме по собі не вірне тлумачення та написання правописно прізвища, ім`я чи по батькові заявника в документах при перекладі з російської мови на українську (паспорт, свідоцтво одруження, диплом, трудова книжка, свідоцтво про народження та інш.) або відповіді різних організацій і відомств (нотаріальні контори, ВУЗи, відділи РАЦС та інш.) не може бути підставою для відмови в задоволенні цієї заяви, оскільки вони спростовуються наданими доказами та матеріалами справи.

Статтями 15, 16, 18 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право способом, що встановлений договором або законом.

Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Відповідно до ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що заява підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд може встановити факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігається з ім`ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеному у свідоцтві про народження або у паспорті.

Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України 305-70-08 № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, на підставі п.6 ст. 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених статтею 82 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин( фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався заявник, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог заяви повністю та встановити факт належності заявнику посвідчення НОМЕР_2 депутата Краснолуцької міської ради народних депутатів Ворошиловградської області Української РСР.

На підставі наведеного та керуючись ст. 315-319 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 за участю заінтересованої особи Головного Управління пенсійного фонду України в Донецькій області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа - задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , посвідчення НОМЕР_2 депутата Краснолуцької міської ради народних депутатів Ворошиловградської області Української РСР виборчого округу №71(було дійсне по січень 1990 року).

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя

Слов`янського міськрайонного суду В.І. Старовецький