Номер провадження: 22-ц/813/2363/21
Номер справи місцевого суду: 520/4950/18
Головуючий у першій інстанції Літвінова І. А.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 520/4950/18

Номер провадження: 22-ц/813/2363/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Погорєлової С.О.

за участю секретаря судового засідання Рибачук О.І.,

учасники справи:

- позивач Публічне акціонерне товариство «Банк «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ»,

- відповідачі 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 ,

- треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору 1) ОСОБА_3 , 2) ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Банк «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про відшкодування шкоди в порядку зворотної вимоги (регресу), за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» на рішення Київського районного суду міста Одеси, ухвалене у складі судді Літвінової І. А. 27 жовтня 2020 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2018 року ПАТ «Банк «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» (далі Банк) звернулось до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошові кошти в сумі - 2 217 410,00 грн., що були добровільно сплачені ПАТ «Банк «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» ОСОБА_3 на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.08.2017 року; 2) витребувати від відповідачів оригінали правовстановлюючих документів, на підставі яких їм належало нежитлове приміщення, загальною площею - 312,3 кв. м., яке знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 . Також позивач просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі - 33 261,15 грн..

Банк обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 27.12.2007 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шабаніною О.Г. за реєстровим № 10072. Відповідно до умов Договору купівлі-продажу позивач зобов`язався прийняти від ОСОБА_1 нежитлове приміщення, загальною площею - 312,3 кв. м., яке знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 та сплатити за нього грошову суму в розмірі та на умовах, визначених Договором купівлі-продажу.

Банк свої обов`язки щодо прийняття та оплати вартості за нежитлове приміщення у розмірі 5 065 100,00 грн. виконав належним чином та у повному обсязі 27.12.2007 року, що підтверджується Актом приймання-передачі, оформленим та підписаним сторонами відповідно до умов Договору купівлі-продажу. Вартість нежитлового приміщення, яка була сплачена Позивачем, становила 5 065 100,00 грн., що за офіційним курсом НБУ на дату сплати відповідала - 1 002 990,10 доларів США.

Умовами договору купівлі-продажу були передбачені наступні гарантії: 1) Продавець гарантує, що на момент укладання договору нерухоме майно нікому іншому не продане, не подароване, іншим способом не відчужене, не заставлене, в спорі і під забороною (арештом), в іпотеці, податковій заставі не перебуває; 2) до нього не пред`явлені позови, пов`язані з вилученням або обмеженням прав відносно нерухомого майна, а також те, що прав на нерухоме майно у третіх осіб (в тому числі, за договорами найму, позички, управління, оренди, набувальною давністю та з інших підстав, передбачених законодавством України), як в межах, так і за межами України немає.

Позивач зауважує, що вимоги ст. 203 ЦК України при укладенні Договору купівлі-продажу нерухомого майна були виконані сторонами у повному обсязі. Отже, правочин є дійсним, а Банк правомірно набув право власності на нежитлове приміщення, загальною площею - 312,3 кв. м., яке знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 . Банк не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження вказаного нерухомого майна.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.06.2007 року у справі № 2-6295/07 визнано дійсним договір купівлі-продажу від 27.04.2007 року, згідно якого ОСОБА_2 купила, а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 продали нежитлове приміщення, загальною площею - 312,3 кв. м., розташоване за адресою - АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на зазначене нежитлове приміщення.

Зазначене нежитлове приміщення включає в себе належну ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею - 101,6 кв. м., належну ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_3 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28.10.2008 року вищевказане рішення скасовано за нововиявленими обставинами на підставі заяви ОСОБА_3 від 17.10.2008 року. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.03.2012 року залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності.

До скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15.06.2007 року у справі № 2-6295/07 ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 17.07.2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В. за реєстровим № 3157, продала нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 - ОСОБА_1 , який в свою чергу у подальшому продав його Банку.

В грудні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до АБ «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , під час розгляду якої змінила предмет позову та просила замість витребування речі в натурі відшкодувати вартість безпідставно набутого майна та визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 17.07.2007 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який був першим у ланцюгу переходів права власності. У березні 2017 року ОСОБА_3 зменшила розмір позовних вимог.

23.08.2017 року Приморським районним судом м. Одеси ухвалено рішення по справі № 1522/28783/12, яким позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення вартості безпідставно набутого майна, визнання договору недійсним, задоволені частково. Стягнуто з АБ «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» на користь ОСОБА_3 грошову суму, що складає вартість безпідставно набутої квартири в розмірі - 2 217 410 грн.. У задоволенні позовних вимог в частині визнання договору недійсним відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, 26.09.2017 року Банк звернувся до Апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати рішення суду від 23.08.2017 року. 01.02.2018 року судом апеляційної інстанції апеляційну скаргу Банку залишено без задоволення. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.08.2017 року залишено без змін.

Банк зазначає, що при вирішенні спору суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин правовий механізм повернення майна, передбачений ст. ст. 388, 1212 ЦК України. Правомірність такого застосування підтверджено судом апеляційної інстанції та вказує, що Банк було визнано судом добросовісним набувачем. Враховуючи вказану обставину, позивач не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника.

На виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.08.2017 року по справі № 1522/28783/12 позивач здійснив перерахування грошових коштів в сумі - 2 217 410,00 грн. на поточний рахунок ОСОБА_3 , згідно платіжного доручення № 7827744/18 від 15.02.2018 року.

Враховуючи факт перерахування коштів на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.08.2017 року у справі № 1522/28783/12, позивач вважає, що йому було заподіяно шкоду у розмірі - 2 217 410,00 грн..

Зважаючи на те, що Банк здійснив оплату за нежитлове приміщення, загальною площею - 312,3 кв. м., яке знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , у розмірі 5 065 100,00 грн., що за офіційним курсом НБУ на дату оплати відповідало - 1 002 990,10 доларів США на виконання умов Договору купівлі-продажу нерухомого майна, який був укладений між ним та ОСОБА_1 та посвідчений 27.12.2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шабаніною О.Г. за реєстровим № 10072, був визнаний судом добросовісним набувачем, був і залишається останнім користувачем нежитлового приміщення у ланцюгу переходів права власності на це приміщення, протягом майже 10 років відкрито володіє та користується придбаним нерухомим майном, не є безпосереднім заподіювачем шкоди власнику квартири АДРЕСА_4 - ОСОБА_3 , здійснив відшкодування шкоди, завданої іншими особами у порядку добровільного виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.08.2017 року, перерахувавши 15.02.2018 року ОСОБА_3 грошові коти в розмірі - 2 217 410,00 грн., Банк зазначає, що виникли законні підстави для звернення до винних осіб з правом зворотної вимоги (регресу) у розмірі виплаченого відшкодування на підставі ст. 1191 ЦК України (Т. 1, а. с. 1 6).

2.2 Позиція відповідачів в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву адвокат Гроза Ірина Валентинівна, діюча від імені ОСОБА_1 , просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Адвокат Гроза Ірина Валентинівна зазначає, що ОСОБА_1 не є особою, яка винна у спричиненні шкоди позивачу. Вказує, що останній не був учасником будь-яких судових справ про визнання прав власності на майно ОСОБА_3 , не має відношення до скасування судових рішень, якими було визнане право власності ОСОБА_2 на спірне майно, не оспорював права власності позивача. Події щодо відновлення прав на нерухоме майно відбувались коли АБ «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» вже був власником нерухомого майна. При цьому, ОСОБА_1 у всіх спорах підтримував позицію Банку.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 заявила вимоги на частину проданого майна та Департамент комунальної власності Одеської міської ради заявив позовні вимоги на всю будівлю, АБ «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» подав зустрічний позов. Відповідно до мирової угоди, укладеної між ОСОБА_1 та позивачем 16.10.2013 року, сторони домовились про те, що АБ «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» в подальшому відмовляється від будь-яких претензій до ОСОБА_1 , пов`язаних із договором купівлі-продажу нежитлового приміщення, площею - 312,3 кв. м., розташованого в АДРЕСА_1 .

Позивачем не доведено, що саме його діями або бездіяльністю спричинена шкода позивачу або іншим особам. Вважає позовну заяву необґрунтованою та такою, що не може бути задоволена (Т. 1, а. с. 118 - 120).

У письмових поясненнях, які за своєю природою є відзивом на позовну заяву, адвокат Євценко Роман Ігорович, діючий від імені ОСОБА_2 , просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Адвокат Євценко Роман Ігорович вказує на те, що на момент продажу ОСОБА_1 нежитлового приміщення, загальною площею - 312,3 кв. м., розташованого за адресою - АДРЕСА_1 , вона була належним власником вказаного приміщення. При укладенні договору купівлі-продажу від 27.12.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шабаніною О.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 10072, вимоги ст. 203 ЦК України сторонами ( ОСОБА_1 та АБ «Кліринговий дім») були виконані в повному обсязі. Так само, вимоги ст. 203 ЦК України були виконанні сторонами ( ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ) при укладенні договору купівлі-продажу 17.07.2007 року. Саме до скасування рішення Приморського районного суду м. Одеса у справі № 2-6295/07 (до 28.10.2008 року) ОСОБА_2 продала нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу, що був посвідчений 17.07.2007 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В. за реєстровим № 3157. ОСОБА_1 у свою чергу продав його позивачу. Між ОСОБА_2 та позивачем жодних правовідносин не виникало. Оскільки позивач оплатив вартість нежитлових приміщень за договором купівлі-продажу від 27.12.2007 року ОСОБА_1 , то в порядку регресу позивач може пред`явити позовні вимоги саме до ОСОБА_1 , як до учасника правовідносин з договору купівлі-купівлі продажу. Підстави для солідарного стягнення грошових коштів в порядку регресу немає, адже вона та ОСОБА_1 не діяли спільно і будь-яких вказівок ОСОБА_1 щодо розпорядження придбаним у неї нерухомим майном вона не надавала. Отже, позовні вимоги АБ «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» до ОСОБА_2 є необґрунтованими, а правові підстави для задоволення позову відсутні. Зауважує на те, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.08.2017 року, з-поміж інших відповідачів у справі № 1522/28783/12, кошти на користь ОСОБА_3 було стягнуто саме з позивача (Т. 1, а. с. 189 - 191).

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27.10.2020 року відмовлено у задоволенні вищевказаних позовних вимог Банку.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не було відшкодовано шкоду. На виконання рішення суду було перераховано вартість безпідставно набутої квартири. Жодних правовідносин між ОСОБА_2 та Банком не виникало. На момент продажу ОСОБА_1 нежитлового приміщення, загальною площею - 312,3 кв. м., розташованого за адресою - АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 продавець була належним власником вказаного приміщення.

До скасування рішення Приморського районного суду м. Одеса у справі № 2-6295/07 (до 28.10.2008 року) ОСОБА_2 продала нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу, що був посвідчений 17.07.2007 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В. за реєстровим № 3157. ОСОБА_1 у свою чергу в подальшому продав нерухоме майно позивачу відповідно до договору купівлі-продажу, що був посвідчений 27.12.2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шабаніною О.Г. за реєстровим № 10072.

При укладенні договору купівлі-продажу від 27.12.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шабаніною О.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 10072, вимоги статті 203 ЦК України сторонами ( ОСОБА_1 та АБ «Кліринговий дім») були виконані у повному обсязі. Так само вимоги статті 203 ЦК України були виконанні сторонами ( ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ) і при укладенні договору купівлі-продажу 17.07.2007 року.

Враховуючи вищевказане, суд першої інстанції дійшов висновку, що правові підстави для солідарного стягнення грошових коштів відсутні, адже в ході судового розгляду не доведено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 діяли спільно, або ОСОБА_2 надавала будь-які вказівки ОСОБА_1 щодо розпорядження придбаним у неї нерухомим майном - продажу нерухомого майна саме АБ «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ».

Згідно мирової угоди, укладеної 16.10.2013 року між ОСОБА_1 та АБ «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ», позивач в подальшому відмовляється від будь-яких претензій до ОСОБА_1 , пов`язаних з договором купівлі-продажу нежитлового приміщення, площею - 312,3 кв. м., розташованого по АДРЕСА_1 .

Суд вважав, що вищевказані обставини свідчать про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошових коштів у сумі - 2 217 410,00 грн., що були добровільно сплачені Публічним акціонерним товариством «Банк «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» ОСОБА_3 на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.08.2017 року, шляхом їх перерахування 15.02.2018 року.

Позовні вимоги АБ «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» щодо витребування від відповідачів оригіналів правовстановлюючих документів, на підставі яких їм належало нежитлове приміщення, загальною площею - 312,3 кв. м., яке знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , не відповідають способам захисту прав, встановленим чинним законодавством, і, як наслідок, не приводить до поновлення порушеного права позивача, та не може бути предметом позову (Т. 2, а. с. 65 76).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ПАТ «Банк «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2020 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує, що судом першої інстанції не було враховано всі висновки Приморського районного суду м. Одеси у рішенні від 23.08.2017 року у справі №1522/28783/12. Київський районний суд м. Одеси дійшов висновку, що факт визнання судом апелянта добросовісним набувачем останнім не доведено. Однак, такі висновки суду є неправильними, вирваними з контексту та такими, що не можуть бути покладені в основу прийнятого рішення.

Висновок суду першої інстанції про відсутність правовідносин між апелянтом та ОСОБА_2 , як підстава відмови в позові, є помилковим. Судом першої інстанції не обґрунтовано, як саме наявність чи відсутність правовідносин між апелянтом та ОСОБА_2 впливає на факт завдання апелянту майнової шкоди та право на відшкодування такої шкоди.

Крім того, помилковим є посилання суду першої інстанції на мирову угоду від 16.03.2013 року між апелянтом та ОСОБА_1 .. Згадана мирова угода від 16.10.2013 року між апелянтом та ОСОБА_1 була укладена у зв`язку з розглядом іншої цивільної справи №1522/12073/12 за позовом ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру, зустрічним позовом АБ «КЛІРИНГОВИМ ДІМ» про визнання права власності на нежитлове приміщення. Разом з тим, вказана мирова угода не визнана та не затверджена судом. Під час розгляду справи № 1522/12073/12 суду мирова угода не надавалася. Предмет мирової угоди не стосується предмету заявленого позову по даній справі. Мирова угода укладена між апелянтом та ОСОБА_1 до звернення ОСОБА_3 з позовом про стягнення вартості набутого майна та до факту заподіяння майнової шкоди апелянту.

Як на підставу відмови у задоволенні позову, суд посилається на дотримання в момент вчинення відповідачами правочинів з купівлі-продажу нежитлового приміщення вимог ст. 203 ЦК України. Проте, такі обставини апелянтом не оспорюються та не впливають на предмет заявлених вимог. Ключовим фактом, на який суд відмовився звернути увагу, та який став причиною позову це - завдання шкоди апелянту на суму - 2 217 410,00 гривень, при тому, що апелянт здійснив повний розрахунок за нежитлове приміщення за договором з ОСОБА_1 у сумі - 5 065 100,00 грн. та є повноправним власником цього нерухомого майна.

Безпосередніми заподіювачами майнової шкоди ОСОБА_5 , яка була відшкодована апелянтом, є саме ОСОБА_6 , яка відчужила спірну квартиру у складі нежитлового приміщення ОСОБА_1 без достатньої правової підстави, чим завдала шкоди ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 , який надалі відчужив цю квартиру апелянту.

Посилання суду на добровільну сплату апелянтом на користь ОСОБА_7 коштів як на підставу для відмови у позові є неправильними та необґрунтованими. Добровільне виконання АБ «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» рішення суду після його оскарження в апеляційному порядку та після набрання таким рішенням законної сили не може бути розцінене судом як згода апелянта з таким рішенням та з підставами заявленого ОСОБА_3 позову.

Право власності апелянта на нежитлове приміщення обмежується шляхом подання безпідставних позовів про стягнення коштів з апелянта, прийняттям упереджених та несправедливих судових рішень щодо апелянта, який є добросовісним власником, стягненням саме з апелянта коштів, виходячи з того розрахунку, що апелянт є комерційним банком.

Таким чином, порушуються права та інтереси апелянта, які полягають у безперешкодній реалізації права власності та свободі від неправомірного втручання у діяльність апелянта та від безпідставного завдання шкоди, свободі підприємницької діяльності.

Апелянт не може бути об`єктом зловживання іншими учасниками цивільних правовідносин своїми правами та не може бути підданий несправедливому судовому розгляду з огляду лише на його статус юридичної особи (комерційного банку) та майнової платоспроможності, оскільки такий підхід у застосуванні цивільного законодавства суперечить його основним принципам, що задекларовані у ст. 3 ЦК України (Т. 2, а. с. 78 84).

2.6 Узагальнені доводи сторін в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

ОСОБА_1 зазначає, відповідно до мирової угоди, укладеної між ОСОБА_1 та позивачем 16.10.2013 року, сторони домовились про те, що АБ «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» у подальшому відмовляється від будь-яких претензій до ОСОБА_1 , пов`язаних із договором купівлі-продажу нежитлового приміщення, площею - 312,3 кв. м., розташованого в АДРЕСА_1 (Т. 2, а. с. 142 - 144).

У відзиві на апеляційну скаргуадвокат Євценко Роман Ігорович, діючий від імені ОСОБА_2 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Адвокат Євценко Роман Ігорович вказує на те, що на момент продажу ОСОБА_1 нежитлового приміщення, загальною площею - 312,3 кв. м., розташованого за адресою - АДРЕСА_1 , вона була належним власником вказаного приміщення. При укладенні договору купівлі-продажу від 27.12.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шабаніною О.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 10072, вимоги ст. 203 ЦК України сторонами ( ОСОБА_1 та АБ «Кліринговий дім») були виконані у повному обсязі. Так само, вимоги ст. 203 ЦК України були виконанні сторонами ( ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ) і при укладенні договору купівлі-продажу 17.07.2007 року. Саме до скасування рішення Приморського районного суду м. Одеса у справі № 2-6295/07 (до 28.10.2008 року) ОСОБА_2 продала нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу, що був посвідчений 17.07.2007 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В. за реєстровим № 3157, а ОСОБА_1 у свою чергу в подальшому продав його позивачу.

Між ОСОБА_2 та позивачем жодних правовідносин не виникало, а оскільки позивач оплатив вартість нежитлових приміщень за договором купівлі-продажу від 27.12.2007 року ОСОБА_1 , то в порядку регресу позивач може пред`явити позовні вимоги саме до ОСОБА_1 , як до учасника правовідносин: договору купівлі-купівлі продажу. Підстави для солідарного стягнення грошових котів в порядку регресу немає, адже вона та ОСОБА_1 не діяли спільно і будь-яких вказівок ОСОБА_1 щодо розпорядження придбаним у неї нерухомим майном, вона не надавала. Отже, позовні вимоги АБ «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» до ОСОБА_2 є необґрунтованими, а правові підстави для задоволення позову відсутні. Зауважує, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.08.2017 року, з-поміж інших відповідачів у справі № 1522/28783/12, кошти на користь ОСОБА_3 було стягнуто саме з позивача (Т. 2, а. с. 148 - 152).

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.01.2021 року апеляційну скаргу ПАТ «Банк «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» на рішення Київського районного суду міста Одеси від 27 жовтня 2020 року залишено без руху (Т. 2, а. с. 106 - 106 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.02.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Банк «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» на рішення Київського районного суду міста Одеси від 27 жовтня 2020 року (Т. 2, а. с. 124 - 124 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.02.2021 року призначено справу за апеляційною скаргою ПАТ «Банк «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» до судового розгляду у приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 2, а. с. 125).

23.04.2021 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу (Т. 2, а. с. 142 - 144).

18.05.2021 року на адресу Одеського апеляційного суду надійшов відзив від адвоката Євценка Р.І., діючого від імені ОСОБА_2

03.06.2021 року на електрону адресу Одеського апеляційного суду надійшла заява від ПАТ «Банк «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» про розгляд справи за їх відсутності.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.06.2021 року витребувано з Приморського районного суду м. Одеси цивільну справу № 1522/12073/12 за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Банк «Кліринговий дім», за участю третьої особи - Одеської міської ради, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна та усунення перешкод у користуванні майном, зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Кліринговий дім» до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання права власності.

01.07.2021 року на адресу апеляційного суду надійшла справа № 1522/12073/12.

28.10.2021 року від адвоката Євценко Романа Ігоровича, діючого від імені ОСОБА_2 , надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, неодноразове призначення справи до розгляду, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає необхідним відхилити клопотання про відкладення розгляду справи, та розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Банк «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» підлягає задоволенню частково.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

31 березня 2006 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений Горецькою В.М., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 2510, на підставі якого ОСОБА_9 набув права власності на квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею - 77,3 кв. м.. Згідно даного договору, відчужуваний об`єкт належав ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Пилипенко Н.А., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 23 грудня 2005 року, реєстровий № 1919, і зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно КП «ОМБТІ та РОН», номер запису: 407, в книзі: 553пр-122, реєстраційний номер: 13278819. 19 травня 2006 року ОСОБА_10 , приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, було видано дублікат договору купівлі-продажу квартири від 31 березня 2006 року замість втраченого.

Право власності ОСОБА_9 на квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею - 77,3 кв. м., зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН» 22 травня 2006 року під № 407 в книзі: 553пр-123, реєстраційний номер: 13278819, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10696999 від 22 травня 2006 року.

26 травня 2006 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений Трофімець В.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 1217, на підставі якого ОСОБА_3 набула права власності на квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею - 77,3 кв. м..

Право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею - 77,3 кв. м., зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН» 29 травня 2006 року під № 407 в книзі: 553пр-123, реєстраційний номер: 13278819, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10781319 від 29 травня 2006 року.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2007 року по справі № 2-3914/07 за позовом ОСОБА_3 до Одеської міської ради, третя особа - КП «ОМБТІ та РОН», про визнання права власності визнано за ОСОБА_3 право власності на реконструйовану квартиру АДРЕСА_4 , яка має наступні приміщення: кухня 10,6 кв. м., кладова 1,1 кв. м., житлова кімната 9,7 кв. м., коридор 5,2 кв. м., житлова кімната 20 кв. м., коридор 11,5 кв. м., житлова кімната 17,6 кв. м., санвузол 2 кв. м., ванна кімната 1 кв. м., житлова кімната 22,9 кв. м., загальна площа квартири 101,6 кв. м..

В ході розгляду вказаної цивільної справи судом було встановлено, що з рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16.02.2007 року у справі № 2-3914 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» вбачається, що ОСОБА_3 була власницею квартири, загальною площею - 101,6 кв. м., розташованої за адресою - АДРЕСА_5 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.06.2007 року у справі № 2-6295/07 визнано дійсним договір купівлі-продажу від 27.04.2007 року, згідно якого ОСОБА_2 купила, а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 продали нежитлове приміщення, загальною площею - 312,3 кв. м., розташоване за адресою - АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на нежитлове приміщення, загальною площею - 312,3 кв. м., розташоване за адресою - АДРЕСА_1 . Вказане нежитлове приміщення включає в себе квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею - 101,6 кв. м., яка належала ОСОБА_3 , квартиру АДРЕСА_6 загальною, площею - 166,3 кв. м., що належала ОСОБА_4 , та підвальне приміщення, що перебувало у власності територіальної громади м. Одеси, площею - 59,2 кв. м., по АДРЕСА_1 .

З тексту рішення вбачається, що суд при його ухваленні керувався тим, що дане нежитлове приміщення належало ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2007 року по справі № 2-3914/07 та заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 березня 2007 року по справі № 2-4409/07 відповідно.

17 липня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений Гарською В.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 3157, на підставі якого ОСОБА_1 набув права власності на нежитлове приміщення, загальною площею - 312,3 кв. м., розташоване за адресою - АДРЕСА_1 .

Право власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення, загальною площею - 312,3 кв. м., розташоване за адресою - АДРЕСА_1 , зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН» 19 липня 2007 року під № 407 в книзі: 66неж-25, реєстраційний номер: 19526562, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15288177 від 19 липня 2007 року.

27 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та акціонерним банком «Кліринговий дім» (у подальшому ПАТ «Банк «Кліринговий дім») було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений Шабаніною О.Г., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 10072, на підставі якого ПАТ «Банк «Кліринговий дім» набуло права власності на нежитлове приміщення, загальною площею - 312,3 кв. м., розташоване за адресою - АДРЕСА_1 .

Право власності ПАТ «Банк «Кліринговий дім» на нежитлове приміщення, загальною площею 312,3 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН» 15 січня 2008 року під № 407 в книзі: 70неж-187, реєстраційний номер: 19526562, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17363618 від 15 січня 2008 року.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28.10.2008 року у справі № 2-6995/07 вищевказане рішення від 15.06.2007 року скасовано за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.03.2012 року у справі № 2-6295/07 позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_11 та ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності залишено без розгляду.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 17 жовтня 2013 року у справі 1522/12073/12 відмовлено у задоволенні позову Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , публічного акціонерного товариства «Банк «Кліринговий дім», за участю третьої особи - Одеської міської ради, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна та усунення перешкод у користуванні майном.

Задоволено зустрічну позовну заяву публічного акціонерного товариства «Банк «Кліринговий дім» до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання права.

Визнано за публічним акціонерним товариством «Банк «Кліринговий дім» право власності на нежитлове приміщення, площею - 312,3 кв. м., що розташоване за адресою - АДРЕСА_1 .

Вказаним судовим рішення встановлено, що нежитлове приміщення, загальною площею - 312,3 кв. м., розташоване за адресою - АДРЕСА_1 , було фактично утворено у 2007 року, в тому числі з приміщень, які на той момент належали ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві приватної власності.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 09 грудня 2014 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.10.2013 р. скасовано в частині задоволення зустрічного позову Публічного акціонерного товариства «Банк «Кліринговий дім» до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання права власності.

Ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні зустрічної позовної заяви Публічного акціонерного товариства «Банк «Кліринговий дім» до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання права власності на нежитлове приміщення, площею - 312,3 кв. м., по АДРЕСА_1 .

В іншій частині рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.10.2013 р. залишено без змін.

На розгляді Приморського районного суду м. Одеси перебувала інша цивільна справа № 1522/28783/12 за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Банк «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння, зобов`язання привести до попереднього стану і виселення. Під час розгляду справи ОСОБА_3 змінила предмет позову та просила стягнути на її користь вартість безпідставно набутого майна квартири, загальною площею - 101,6 кв. м., розташованої за адресою - АДРЕСА_5 , та визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, загальною площею - 312,3 кв. м., розташованого за адресою - АДРЕСА_1 , укладений 17.07.2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

23.08.2017 року, за результатом розгляду справи № 1522/28783/12, Приморським районним судом м. Одеси ухвалено рішення про стягнення з ПАТ «Банк «Кліринговий дім» (АТ «Кліринговий дім») на користь ОСОБА_3 грошової суми, яка складає вартість безпідставно набутої квартири у розмірі - 2 217 410 грн., та відмову в задоволенні позовної заяви в частині визнання договору недійсним.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 2741, виконаним ОНДІСЕ 14.09.2015 року, встановлено, що на підставі проведеного дослідження можливо зробити висновок про те, що квартира АДРЕСА_2 , площею - 101,6 кв. м., відображена у технічному паспорті від 16.01.2007 року, є частиною нежитлового приміщення, площею - 312,3 кв. м., розташованого за вказаною адресою.

В ході розгляду справи № 1522/28783/12 Приморський районний суд м. Одеси 23 серпня 2017 року дійшов висновку, згідно до судової будівельно-технічної експертизи № 2741 від 14.09.2015 року, що квартира за адресою - АДРЕСА_5 , вибула із власності ОСОБА_3 за рішенням суду, тобто поза її волею. Відсутня технічна можливість приведення квартири, загальною площею - 101,6 кв. м., розташованої за адресою - АДРЕСА_5 , до попереднього стану у відповідності до технічного паспорту на квартиру станом на 16.01.2007 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення вартості безпідставно набутої квартири з позивача, суд відхилив посилання АБ «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» на ту обставину, що він є добросовісним набувачем спірного майна, оскільки, по-перше, стаття 1212 ЦК України передбачає, що норми глави 83 ЦК України підлягають застосуванню незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Отже, законодавець не ставить можливість витребування майна або його вартості у залежність від того, чи є набувач такого майна добросовісним, чи ні. По-друге, ніяких доказів добросовісності набуття банком нежитлового приміщення надано не було та суд не мав можливості пересвідчитись у цьому.

На виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.08.2017 року по справі № 1522/28783/12 Банк здійснив перерахування грошових коштів у сумі - 2 217 410,00 грн. на поточний рахунок ОСОБА_3 , згідно платіжного доручення № 7827744/18 від 15.02.2018 року.

01.02.2018 року постановою апеляційного суду Одеської області по справі №1522/28783/12 рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.08.2017 року залишено без змін.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржене рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції.

3.4 Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

За договором купівлі-продажу від 27.04.2007 р., укладеним у простій письмовій формі, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (надалі Продавець) продали, а ОСОБА_2 (надалі Покупець) придбала у власність нежитлове приміщення, площею - 267,9 кв. м., розташоване в АДРЕСА_1 з вказівкою, що об`єкт, який продається, належить Продавцю на підставі рішення суду № 2-3914/07 від 16. 02. 2007 р., рішення суду № 2-4409/07 від 20. 03. 2007 р., зареєстр. 14. 05. 2007 р. в кн.. 630 пр-183, № 407. За умовами договору об`єкт, що продається, оцінений у 52 000 доларів США. Розрахунки за об`єкт проводяться при підписанні договору, право власності на об`єкт переходить Покупцю після отримання Продавцем повної вартості приміщення, що продається, після чого Продавець в десятиденний термін зобов`язується засвідчити цей договір нотаріально

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.06.2007 р. у справі №2-6295/07 визнано дійсним договір купівлі-продажу від 27.04.2007 р., згідно якого ОСОБА_2 купила, а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 продали нежитлове приміщення, загальною площею - 312,3 кв. м., розташоване за адресою - АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 312,3 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1

За договором купівлі-продажу нерухомого майна від 17.07.2007 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В., ОСОБА_2 продала ОСОБА_1 за 93 677 грн. нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 , яке їй належить на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15. 06. 2007 р., і складається з нежитлового приміщення, загальною площею - 312,3 кв. м..

Право власності за ОСОБА_1 на вказане приміщення було на підставі цього договору зареєстроване в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 19.07.2007 р., реєстраційний номер 19526562.

27.12.2007 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шабаніною О.Г. за реєстровим № 10072. Відповідно до умов Договору купівлі-продажу позивач зобов`язався прийняти від ОСОБА_1 нежитлове приміщення, загальною площею - 312,3 кв. м., яке знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 та сплатити за нього грошову суму в розмірі та на умовах, визначених Договором купівлі-продажу.

Банк свої обов`язки щодо прийняття та оплати вартості за нежитлове приміщення у розмірі 5 065 100,00 грн. виконав належним чином та у повному обсязі 27.12.2007 року, що підтверджується Актом приймання-передачі, оформленого та підписаного сторонами відповідно до умов Договору купівлі-продажу. Вартість нежитлового приміщення, яка була сплачена Позивачем, становила 5 065 100,00 грн., що за офіційним курсом НБУ на дату сплати відповідала - 1 002 990,10 доларів США.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28.10.2008 року у справі № 2-6995/07 вищевказане рішення від 15.06.2007 року скасовано за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.03.2012 року у справі № 2-6295/07 позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_11 та ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності залишено без розгляду.

В ході розгляду справи № 1522/28783/12 23 серпня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси дійшов висновку, що квартира за адресою - АДРЕСА_5 , вибула із власності ОСОБА_3 за рішенням суду, тобто поза її волею.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення вартості безпідставно набутої квартири з позивача, суд відхилив посилання АБ «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» на ту обставину, що він є добросовісним набувачем спірного майна, оскільки, по перше, стаття 1212 ЦК України передбачає, що норми глави 83 ЦК України підлягають застосуванню, незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Отже, по-перше законодавець не ставить можливість витребування майна або його вартості у залежність від того, чи є набувач такого майна добросовісним, чи ні. По-друге, ніяких доказів добросовісності набуття банком нежитлового приміщення надано не було та суд не мав можливості пересвідчитись у цьому.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.08.2017 року по справі № 1522/28783/12 позивач здійснив перерахування грошових коштів у сумі - 2 217 410,00 грн. на поточний рахунок ОСОБА_3 згідно платіжного доручення № 7827744/18 від 15.02.2018 року.

Враховуючи факт перерахування коштів на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.08.2017 року у справі № 1522/28783/12, позивач вважає, що йому було заподіяно шкоду у розмірі - 2 217 410,00 грн., оскільки повну вартість нежитлових приміщень позивач оплатив ОСОБА_1 , який продав АБ «Кліринговий дім» вказані нежитлові приміщення на підставі договору купівлі-продажу від 27.12.2007 року.

Натомість, позивач просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошові кошти в сумі - 2 217 410, 00 грн., що були добровільно сплачені АБ «Кліринговий дім» ОСОБА_3 на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.08.2017 року, шляхом їх перерахування 15.02.2018 року.

Однак, згідно статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Відповідно до статті 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

До скасування рішення Приморського районного суду м. Одеса у справі № 2-6295/07 (до 28.10.2008 року) ОСОБА_2 продала нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу, що був посвідчений 17.07.2007 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В. за реєстровим № 3157. ОСОБА_1 у свою чергу в подальшому продав нежитлове приміщення позивачу, відповідно до договору купівлі-продажу, що був посвідчений 27.12.2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шабаніною О.Г. за реєстровим № 10072.

На момент продажу ОСОБА_1 нежитлового приміщення, загальною площею - 312,3 кв. м., розташованого за адресою - АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 була належним власником вказаного приміщення.

Матеріали справи не містять доказів, на підставі яких можна прийти до висновку про покладення на ОСОБА_2 солідарної відповідальності разом з ОСОБА_1 ..

Враховуючи вищевказані обставини, колегія суддів вважає, що правові підстави для солідарного стягнення вищевказаних грошових коштів відсутні, адже в ході судового розгляду не доведено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 діяли спільно, а також враховуючи те, що між ОСОБА_2 та АБ «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» жодних правовідносин не виникало.

Суд першої інстанції посилався на мирову угоду, яка укладена 16.10.2013 року між ОСОБА_1 та АБ «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ», відповідно до умов якої АБ «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» в подальшому відмовляється від будь-яких претензій до ОСОБА_1 , пов`язаних з договором купівлі-продажу нежитлового приміщення, площею - 312,3 кв. м., розташованого по АДРЕСА_1 .

Колегією суддів було досліджено наявну у справі вказану мирову угоду та встановлено, що вказана мирова угода була начебто укладена в рамках цивільної справи № 1522/12073/12 за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Банк «Кліринговий дім», за участю третьої особи - Одеської міської ради, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна та усунення перешкод у користуванні майном, зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Кліринговий дім» до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання права власності.

З метою перевірки вказаних обставин, Одеський апеляційний суд витребував вищевказану цивільну справу.

Під час дослідження цивільної справи № 1522/12073/12 колегією суддів встановлено відсутність у вказаних матеріалах справи мирової угоди від 16.10.2013 року, на яку посилається ОСОБА_1 , а також відсутній процесуальне судове рішення суду про її затвердження.

Тому, колегія суддів прийшла до висновку, що відсутні підстави вважати, що спір між АБ «Кліринговий дім» та ОСОБА_1 врегульований мировою угодою.

З матеріалів справи вбачається, що позивач АБ «Кліринговий дім» здійснив оплату за нежитлове приміщення, загальною площею - 312,3 кв. м., яке знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 в розмірі 5 065 100,00 грн., що за офіційним курсом НБУ на дату оплати відповідало - 1 002 990,10 доларів США, на виконання умов Договору купівлі-продажу нерухомого майна, який був укладений між ним та ОСОБА_1 та посвідчений 27.12.2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шабаніною О.Г. за реєстровим № 10072.

Банк здійснив відшкодування шкоди, завданої іншими особами у порядку добровільного виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.08.2017 року, перерахувавши 15.02.2018 року ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі - 2 217 410,00 грн., а тому у Банку виникли законні підставі для звернення до ОСОБА_1 , як останнього власника майна, з вимогою про стягнення грошових коштів, що були добровільно сплачені ПАТ «Банк «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» ОСОБА_3 на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.08.2017 року, що у свою чергу не позбавляє права ОСОБА_1 на звернення до попереднього власника вказаного спірного приміщення із відповідними позовними вимогами.

Позовна вимога Банку про витребування від відповідачів оригіналів правовстановлюючих документів, на підставі яких їм належало нежитлове приміщення, загальною площею - 312,3 кв. м., яке знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , не підлягає задоволенню, оскільки не відповідає способам захисту прав, встановленим чинним законодавством, і, як наслідок, не приводить до поновлення порушеного права позивача. Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 11.09.2018 року у справі № 905/1926/16.

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Банк «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» є частково обґрунтованими, а тому вона підлягає задоволенню частково.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовник вимог Публічного акціонерного товариства «Банк «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ».

3.6 Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Публічне акціонерне товариство «Банк «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» сплатило судовий збір за звернення із позовною заявою у розмірі 33 261,15 грн. (Т. 1, а. с. 37), за звернення з апеляційною скаргою у розмірі 49 891,73 грн. (Т. 2, а. с. 85), що разом становить 83 152,88 грн..

Таким чином, підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» витрати по сплаті судового збору у розмірі - 83 152 гривні 88 копійок.

3.7 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389,390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 27 жовтня 2020 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Банк «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про відшкодування шкоди в порядку зворотної вимоги (регресу) задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_7 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» (код ЄДРПОУ - 21665382, м. Київ, вул. Бориспільська, 5А) грошові кошти в сумі - 2 217 410 (два мільйони двісті сімнадцять тисяч чотириста десять) грн. 00 коп..

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_7 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» (, м. Київ, вул. Бориспільська, 5А) судовий збір в сумі - 83 152 (вісімдесят три тисячі сто п`ятдесят дві) грн. 88 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 05 листопада 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

С. О. Погорєлова