ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2718/20
Провадження № 4-с/210/22/21
У Х В А Л А

іменем України

"03" серпня 2021 р.

Суддя Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, Чайкіна О.В., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 на дії Державного виконавця Металургійного відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Котар Валентина Івановича про скасування постанови про накладення штрафу від 01.03.2019 року винесену державним виконавцем та зобов`язати закінчити виконавче провадження №22226379 від 29.10.2010 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

До Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 02 серпня 2021 року надійшла вищевказана скарга ОСОБА_1 , яка повернулась з Дніпровського апеляційного суду для продовження розгляду відповідно до вимог ЦПК України.

Дослідивши письмові матеріали скарги, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_1 13 травня 2020 року звернувся до суду із скаргою на дії Державного виконавця Металургійного відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Котар Валентина Івановича про скасування постанови про накладення штрафу від 01.03.2019 року винесену державним виконавцем та зобов`язати закінчити виконавче провадження №22226379 від 29.10.2010 року.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було видано виконавчий лист па виконання рішення Жовтневого районного суду Дніпропетровської по стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку. По даному виконавчому листу № 2-2813 від 08.10.2010 року відкрито виконавче провадження № 22226379 від 29.10.2010 року. 01.03.2019 року державним виконавцем Металургійного відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Котарем В.І. винесена постанова про накладення штрафу на боржника ОСОБА_1 у розмірі 42092,80 грн.

Винесення вказаної постанови обґрунтовано тим, що на момент досягнення повноліття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 84185,61 грн., сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки. Заборгованість, яка утворилась на момент досягнення повноліття дитини ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 84185,61 грн., станом на 04.05.2020 року, погашена у повному обсязі.

Скаржник зазначає, що з моменту набрання чинності частини 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», у відповідача виникло право на накладення штрафу на боржників у розмірі 50 % суми заборгованості зі сплати аліментів, однак та обставина, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась до набрання чинності абз. 3 ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», що в свою чергу виключає можливість для застосування даної норми лід час прийняття оскаржуваної постанови. Посилаючись на викладене, просив суд: визнати неправомірною та скасувати постанову про накладення штрафу від 01.03.2019 року, винесену державним виконавцем Металургійного відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Котар В. І.; визнати неправомірними дії державного виконавця Металургійного відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Котар В. І. та зобов`язати Металургійний відділ державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області закінчити виконавче провадження №22226379 від 29.10.2010 року.

Рух по справі

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 квітня 2021 року скаргу ОСОБА_1 на дії Державного виконавця Металургійного відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Котар Валентина Івановича про скасування постанови про накладення штрафу від 01.03.2019 року, винесену державним виконавцем та зобов`язати закінчити виконавче провадження №22226379 від 29.10.2010 року - задоволено.

Визнано неправомірною та скасовано постанову про накладення штрафу від 01.03.2019 року винесену державним виконавцем Металургійного відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Котар В. І. Визнано неправомірними дії державного виконавця Металургійного відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Котар В. І. та зобов`язано Металургійний відділ державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області закінчити виконавче провадження №22226379 від 29.10.2010 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 14 липня 2021 року розглянуто апеляційну скаргу ОСОБА_4 , якою Ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 квітня 2021 року скасовано та відповідно направлено цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для продовження розгляду відповідно до вимог ЦПК України.

Мотивувальна частина

Позиція суду та застосовані норми права

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень ( нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Аналіз суб`єктивного складу та характер правовідносин свідчить, що між сторонами виник спір, що підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 1 частини 2, частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною 1 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.

Частиною 4 зазначеної статті встановлено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до абзаців 3, 5 частини 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

Згідно з частиною 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі №921/16/14-г/15 (провадження №12-93гс18) та у справі №127/9870/16-ц (провадження №14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі №2-01575/11 (провадження №14-425цс18), від 13 березня 2019 року у справі №545/2246/15-ц (провадження №14-639цс18), від 19 травня 2020 року у справі №754/2223/15-ц (провадження №14-568цс19).

В пункті 33 постанови від 19 травня 2020 року у справі №754/2223/15-ц (провадження №14-568цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що у зазначених постановах Велика Палата Верховного Суду зазначила, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законодавством умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в Законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Така пряма вказівка, зокрема, міститься у частині другій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка набула чинності 05 жовтня 2016 року, та відповідно до якої внесені зміни в ЦПК України. Ця редакція нормативного документа підлягає застосуванню у справі відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України.

Отже, враховуючи суб`єктний склад учасників справи, характер правовідносин, що склались між ними, суд приходить до висновку, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, та має бути вирішений адміністративним судом.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст.186, ст. 258, 260 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 на дії Державного виконавця Металургійного відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Котар Валентина Івановича про скасування постанови про накладення штрафу від 01.03.2019 року винесену державним виконавцем та зобов`язати закінчити виконавче провадження №22226379 від 29.10.2010 року, оскільки скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити заявнику, що для вирішення цього питання потрібно звернутися до суду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалу може бути оскаржено протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: О. В. Чайкіна