ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 543/308/21 Номер провадження 22-ц/814/2155/21Головуючий у 1-й інстанції Смілянський Є. А. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оржицького районного суду Полтавської області від 30 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лукім`я» про визнання права на визначення точної грошової суми присудженої до стягнення судовим рішенням та про судові витрати,

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лукім`я» (далі СТОВ «Лукім`я») про визнання права на визначення точної грошової суми присудженої до стягнення судовим рішенням та про судові витрати.

Позов мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції ухвалив судове рішення, яким зобов`язав відповідача нарахувати і сплатити позивачу орендну плату за користування належної йому земельної ділянки площею 3,40 га протягом 2015-2017 років. Проте, вирішивши питання про стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою у період 2015-2017 роки суд не зазначив точної грошової суми, яка підлягає стягненню та не вирішив питання про розподіл судових витрат.

В позовній заяві прохав визначити у рішенні й стягнути із СТОВ «Лукім`я» на користь ОСОБА_1 суму орендної плати 31483,00 грн за користування його земельною ділянкою 3,40 га у період 2015-2017 роки та стягнути судовий збір на користь держави.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Оржицького районного суду Полтавської області від 30 липня 2021 року цивільну справу № 543/308/21 за позовом ОСОБА_1 до СТОВ «Лукім`я» про визнання права на визначення точної грошової суми присудженої до стягнення судовим рішенням та про судові витрати провадження закрито. Судовий збір віднесено за рахунок держави.

Судове рішення мотивовано тим, що позов по справі № 543/308/21, а саме його підстави, предмет та сторони є тими самими, що й по справі № 543/4/19.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Просив скасувати ухвалу Оржицького районного суду Полтавської області від 30 липня 2021 року, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Позиція учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Скаржник зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Також вказано, що оскаржуване судове рішення ухвалено суддею, якому було заявлено відвід.

Так, ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції дійшов до хибного висновку, що цивільні справи № 543/308/21 та № 543/4/19 мають ідентичні підстави, предмет та сторони, що в свою чергу істотно відрізняються.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Щодо позиції та явки учасників справи в суд апеляційної інстанції

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 в режимі відеоконференції вимоги апеляційної скарги підтримав та прохав їх задовольнити.

Від представника відповідача СТОВ «Лукім`я» - Ралко Н.А. надійшла заява, в якій остання прохає судове засідання по даній цивільній справі проводити без участі представника СТОВ «Лукім`я». Також вказано, що проти задоволення апеляційної скарги заперечують та прохають оскаржуване судове рішення залишити без змін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Встановлені обставини справи

03 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Оржицького районного суду Полтавської області із позовом до СТОВ «Лукім`я» про визнання протиправною несплату грошових коштів за користування земельною ділянкою та зобов`язати сплатити грошові кошти. В позовній заяві прохав визнати протиправною несплату СТОВ «Лукім`я» коштів ОСОБА_1 за користування земельною ділянкою у період з 2007 року по 2017 рік; зобов`язати СТОВ «Лукім`я» сплатити позивачу грошові кошти в якості орендної плати за користування земельною ділянкою 3,40 га ріллі у 2007-2017 роках.

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 07 жовтня 2019 року у цивільній справі №543/4/19 в задоволенні позову ОСОБА_1 доСТОВ «Лукім`я» про визнання протиправною несплату грошових коштів за користування земельною ділянкою та зобов`язання сплатити грошові кошти відмовлено.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 07 жовтня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 доСТОВ «Лукім`я» про визнання протиправною несплату грошових коштів за користування земельною ділянкою та зобов`язання сплатити грошові кошти задоволено частково.

Зобов`язано СТОВ «Лукім`я» нарахувати та сплатити ОСОБА_1 орендну плату за користування належної йому земельної ділянки площею 3,40 га протягом 2015-2017 років. У задоволенні інших вимог відмовлено.

27 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до СТОВ «Лукім`я» про визнання права на визначення точної грошової суми присудженої до стягнення судовим рішенням та про судові витрати, в якому прохав визначити у рішенні й стягнути із СТОВ «Лукім`я» на користь ОСОБА_1 суму орендної плати 31483,00 грн за користування його земельною ділянкою 3,40 га у період 2015-2017 років та стягнути судовий збір на користь держави.

Позиція апеляційного суду

Закриття провадження у справі - це форма закінчення цивільної справи без винесення судового рішення, яким закінчено розгляд справи по суті, наслідком якої є, за загальним правилом, неможливість повторного звернення до суду з тотожним позовом. Ця форма закінчення цивільної справи застосовується у випадку, коли суд незаконно відкрив провадження у справі або коли продовження процесу стає явно неможливим або недоцільним.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Вказана підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що позов, з приводу якого ухвалено рішення, яке набрало законної сили, є тотожним з позовом, який розглядається.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) вказано, що: «згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що: «необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що «предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року по справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) зазначено, що: «підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права».

У рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Brumarescu v. Romania» (Брумареску проти Румунії) констатовано існування усталеної практики щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Водночас ЄСПЛ констатує, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою за умови, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

В ухвалі ЄСПЛ від 08 січня 2008 року щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, якої намагаються досягти.

У справі, що переглядається, сторонами є п озивач ОСОБА_1 , відповідач СТОВ «Лукім`я», предмет позову - визнання права на визначення точної грошової суми присудженої до стягнення судовим рішенням та судові витрати. Підставою позову позивачем зазначено, що при частковому задоволенні його позовної заяви до СТОВ «Лукім`я» про визнання протиправною несплату грошових коштів за користування земельною ділянкою та зобов`язання сплатити грошові кошти, суд не вказав суму, яка підлягає стягненню, тому враховуючи, що суди відмовили йому в ухваленні додаткового рішення, він змушений звернутись до суду на загальних підставах.

У справі № 543/4/19 сторонами були позивач ОСОБА_1 , відповідач СТОВ «Лукім`я», предмет позову - визнання протиправною несплату грошових коштів за користування земельною ділянкою та зобов`язання сплатити грошові кошти. Підставами позову, тобто підставою для стягнення з відповідача грошових коштів за користування земельною ділянкою, позивач визначив те, що як спадкоємець за законом він у період з 2007 року по 2017 рік не отримував орендну плату за користування земельною ділянкою, хоча статтею 2 Закону України «Про плату за землю» передбачено, що використання землі в Україні є платним.

Разом з тим, судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № ґ910/3009/18 (провадження № 12-204гс19).

Отже, підстави позову у цій справі не є тотожними з підставами позову у справі № 543/4/19, в якій ухвалено судове рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме зобов`язано СТОВ «Лукім`я» нарахувати та сплатити ОСОБА_1 орендну плату за користування належної йому земельної ділянки площею 3,40 га протягом 2015-2017 років, а тому суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про закриття провадження у справі.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно пунктів 1, 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про закриття провадження у справі.

Щодо судових витрат

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд по даній справі не змінює судове рішення та не ухвалює нове, а направляє справу для продовження розгляду та беручи до уваги питання, що вирішено постановленою ухвалою, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 379 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Оржицького районного суду Полтавської області від 30 липня 2021 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 листопада 2021 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко