Справа № 296/5937/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" вересня 2021 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира у складі:

судді Сингаівського О.П.,

з участю секретаря судового засідання Туровської К.Б.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Житомирський експертно-технічний центр Держпраці» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заборгованості по виплаті премії та надбавки за високі досягнення, -

встановив:

ОСОБА_3 (надалі також позивач) в червні 2018 року звернувся до суду з позовом про поновлення його на роботі з 01.06.2018, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.06.2018 по 10.06.2018 в сумі 54 420 грн., заборгованості по виплаті премії за травень 2018 року у розмірі 1904,87 грн. та надбавки за високі досягнення у праці за період квітень-травень 2018 року 5286 грн., а також 5000 грн. на відшкодування витрат на правову допомогу. Крім того, просив зобов`язати відповідача сплатити внески до Пенсійного фонду України за період з квітня по жовтень 2018 року, Фонду страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, медичного страхування, страхування на випадок безробіття.

В обгрунтування позову вказав, що з 16.07.2014 і по 31.05.2018 він перебував у трудових відносинах із Державним підприємством «Житомирський експертно-технічний центр Держпраці» (надалі також відповідач; підприємство; центр) та 31.05.2018 був звільнений з посади інженера з комп`ютерних систем відділу психофізіологічної експертизи у зв`язку із скороченням штату. При цьому зазначає, що насправді ніякого скорочення штату не було, на його місце одразу прийняли іншого працівника, тому його звільнення є незаконним.

Ухвалою судді Корольовського районного суду мЖитомира Галасюка Р.А. від 21.06.2018 у цивільній справі за вказаним вище позовом відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

На адресу суду 20.07.2018 надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача заперечив проти задоволення позову та вказав, що відповідачем було повністю дотримано процедуру звільнення працівника у зв`язку із скороченням штату працівників відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України. Зазначив, що твердження позивача про те, що на його посаду взято іншого працівника, є хибним, оскільки працівника прийнято на іншу посаду - уповноваженого з антикорупційної діяльності, яка була вакантною та зазначена в штатному розписі станом на 01.06.2018. Ця посада не пропонувалася позивачеві під час скорочення його посади, оскільки він не мав відповідної кваліфікації для її зайняття, а саме повної вищої юридичної або економічної освіти і стаж роботи за фахом не менше двох років. Крім того зазначив, що при звільненні з позивачем проведено всі розрахунки відповідно до чинного законодавства, а премія та надбавки за високі досягнення у праці відносяться до додаткового виду заробітної плати та здійснюються щомісячно на підставі наказу директора підприємства. Також заперечив проти задоволення вимоги про відшкодування витрат на оплату праці адвоката та відшкодування проїзду до місця судового розгляду справи в розмірі 5000 грн., оскільки вони не підтверджені відповідними доказами (а.с. 23-26).

Від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він заперечив проти доцільності скорочення займаної ним посади, на яку посилається відповідач та вказує, що для виконання його посадових обов"язків підприємство уклало договір з ТзОВ «Ітес-Сервіс», що несе додаткові витрати для підприємства. Тому вважає, що його звільнення відбулося не з причин економічної обгрунтованості, а із особистих мотивів в.о. директора підприємства Стеблянка О.Л. (а.с. 49-50).

Від представника відповідача 07.12.2018 надійшли заперечення, в яких він вказує на надуманість тверджень позивача стосовно економічної необгрунтованості скорочення посади інженера з комп`ютерних систем відділу психофізіологічної експертизи та укладення договору між відповідачем і ТзОВ «Ітес-Сервіс», а також щодо призначення на посаду ОСОБА_4 , його освіта і проходження стажування, оскільки ці посилання взагалі не є предметом позову, а тому просить відмовити у задоволенні позову (а.с. 63-64).

Ухвалою від 12.09.2019 цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Житомирський експертно-технічний центр Держпраці» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заборгованості по виплаті премії та надбавки за високі досягнення прийнято до свого провадження суддею Сингаївським О.П., ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач 24.07.2020 та 27.07.2020 подав до суду заяви про уточнення позовних вимог, відповідно до яких просив: 1. Визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства «Житомирський експертно-технічний центр Держпраці» від 31.05.2018 №123-к про звільнення ОСОБА_3 за п. 1 ст. 40 КЗпП України (у зв`язку зі скороченням штату працівників) та поновити його на посаді Інженера з комп`ютерних систем відділу психофізіологічної експертизи Державного підприємства «Житомирський експертно-технічний центр Держпраці»; 2. Стягнути з Державного підприємства «Житомирський експертно-технічний центр Держпраці» на користь ОСОБА_3 :

- середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 31.05.2018 по день ухвалення судом рішення;

- 10572 грн. заборгованості по виплаті 100% премії за період квітень-травень 2018 року;

- 5 286 грн. заборгованості по виплаті 50% надбавки за високі досягнення у праці за період квітень-травень 2018 року,

а також понесені позивачем судові витрати (а.с. 128, 130).

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов повністю та просив його задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позову та зазначив, що підприємством повністю дотримано норм чинного законодавства під час звільнення позивача із займаної посади у зв"язку із скороченням штату працівників, на час звільнення не було вакантних посад, які відповідали б його кваліфікації та які можна було б йому запропонувати, а також з позивачем проведено усі необхідні розрахунки, тому просив повністю відмовити у задоволенні позову.

Суд заслухав пояснення учасників справи, дослідив письмові докази та прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з відповідачем, а саме працював на посаді інженера з комп`ютерних систем відділу психофізіологічної експертизи. Наказом №49-к від 19.03.2018 позивача повідомлено про скорочення штату працівників, а 31.05.2018 звільнено з роботи з посади інженера з комп`ютерних систем відділу психофізіологічної експертизи у зв`язку із скороченням штату працівників та неможливістю подальшого працевлаштування, згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України.

При цьому позивач вказує, що насправді скорочення штату не відбулося, на його посаду (під час перебування позивача у відпустці) прийняли іншого працівника ОСОБА_5 .

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що

регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Частиною 2 ст. 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

При цьому, відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Так, судом з`ясовано, що 28.03.2018 головним бухгалтером центру було складено техніко- економічне обгрунтування доцільності скорочення посади інженера з комп`ютерних систем відділу психофізіологічної експертизи, дане обгрунтування було погоджене із головою профкому підприємства (а.с. 58-59). Згідно протоколу засідання профкому профспілкової організації, 23.05.2018 було надано згоду на звільнення ОСОБА_3 із займаної посади в порядку п. 1 ст. 40 КЗпП України.

28.03.2018 в.о. директора центру ОСОБА_6 видав наказ №49-к про скорочення у штатному розписі з 01.06.2018 посади інженера з комп`ютерних систем відділу психофізіологічної експертизи. Позивач ОСОБА_3 , який займав вказану посаду, ознайомлений під підпис 29.03.2018 з даним наказом та з попередженням про наступне звільнення і неможливість запропонувати іншу роботу у зв`язку з відсутністю вакантних посад (а.с.36, 37).

Про відсутність порушень законодавства про працю під час вивільнення працівників в ДП «Житомирський ЕТЦ» свідчить Довідка про стан дотримання законодавства про працю №ЖТ/81/41Д від 09.07.2018 (а.с. 27-31).

Згідно ч.1 ст. 47 КЗпП України позивачеві в день звільнення видано трудову книжку та виплачено всі суми, які належали йому від підприємства, а саме заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку і вихідна допомога у розмірі середньомісячного заробітку. Вказане підтверджено копією журналу обліку руху трудових книжок та довідкою (а.с. 38-39, 65-66).

При цьому суд враховує, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 10572 грн. заборгованості по виплаті 100% премії за період квітень-травень 2018 року та 5 286 грн. заборгованості по виплаті 50% надбавки за високі досягнення у праці за період квітень-травень 2018 року не підлягає до задоволення, оскільки ці виплати відносяться до додаткового виду заробітної плати та встановлюються щомісячно, в залежності від умов та критеріїв, визначених колективним договором. Так, згідно Положення «Про преміювання за виконання виробничих завдань і функцій підприємства штатних працівників державного підприємства «Житомирський експертно-технічний центр Держпраці» розмір премії визначається наказом керівника ДП «Житомирський ЕТЦ» залежно від особистого трудового внеску працівників у загальні результати роботи (п. 2.3).

Також не знайшли свого підтвердження доводи позивача про безпідставність формулювання про доцільність скорочення займаної ним посади, оскільки на його місце, під час перебування його у відпустці, прийнято іншого працівника ОСОБА_5 , який не в повній мірі виконує свої

обов`язки, в зв`язку з чим підприємство уклало договір із ТзОВ «Ітес-Сервіс» для виконання тих робіт, які виконував до звільнення позивач, у зв"язку з чим підприємство несе додаткові витрати.

З пояснень представника відповідача, наданих в судовому засіданні, вбачається, що ОСОБА_3 не має відповідної кваліфікації для зайняття вакантної посади Уповноважений з антикорупційної діяльності, тому вона йому і не пропонувалася. Також представник відповідача зазначав, що відповідач з 2014 року співпрацює з ТзОВ «Ітес-Сервіс» відповідно до договору та додаткових договорів, останнє надає послуги системного адміністратора, тому вважає, що інформація про договірну роботу підприємства не стосується предмета позову.

Як вбачається зі штатного розпису підприємства на 2018 рік, з 01.03.2018 введено посаду Уповноважений з антикорупційної діяльності, ця ж посада залишилася після скорочення штату працівників, станом на 01.06.2018, а от посада інженера з комп`ютерних систем відділу психофізіологічної експертизи в штатному розписі від 01.06.2018 відсутня (а.с. 32, 33).

Згідно посадової інструкції Уповноваженого з антикорупційної діяльності, на посаду … призначається особа з повною вищою юридичною або економічною освітою за освітньо- кваліфікаційним рівнем спеціаліста магістра, спеціаліста і стажем роботи за фахом не менше як два роки (п.6).

Доказів про те, що позивач має відповідний кваліфікаційний рівень та необхідний стаж роботи для зайняття посади Уповноваженого з антикорупційної діяльності суду не надано.

Крім того, суд враховує, що підприємство не позбавлене права укладати договори про надання послуг з іншими організаціями, а тому твердження позивача про те, що скорочення фактично не відбулося, на його посаду прийняли іншого працівника без відповідної кваліфікації, що потягло за собою укладення договорів на виконання робіт з іншими організаціями та, відповідно, додаткові необгрунтовані витрати, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем та його представником всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних і беззаперечних доказів того, що відповідачем неправомірно винесено наказ про звільнення позивача із займаної посади. Натомість під час розгляду справи встановлено, що на підприємстві дійсно відбулося скорочення посади, яку займав позивач; на момент звільнення на підприємстві були відсутні посади, які могли б бути запропоновані йому у зв`язку із скороченням займаної; у відповідності до вимог закону позивача попередили за 2 місяці про можливе звільнення у зв`язку із скороченням штату працівників; з ним повністю провели розрахунок при звільненні та видали трудову книжку, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог і вважає, що у їх задоволенні слід відмовити.

Зважаючи на викладене, також не підлягають до задоволення вимоги позивача про стягнення коштів в розмірі середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 223 ЦПК України, суд ,-

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Державного підприємства «Житомирський експертно-технічний центр Держпраці» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заборгованості по виплаті премії та надбавки за високі досягнення відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід державного бюджету України судовий збір за вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 704 грн. 80 коп..

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м.Житомира протягом місяця з дня його проголошення.

Cуддя О. П. Сингаївський

Позивач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживає: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Державне підприємство «Житомирський експертно-технічний центр Держпраці» , , юридична адреса: 10002, м.Житомир, майдан Путятинський, 2, офіс 521, 522.