КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 372/3285/20

номер провадження №22-ц/824/13526/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Нежури В.А.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 08 червня 2021 року /суддя Тиханський О.Б./

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення збитків із ОСОБА_2 , в якому просив стягнути на свою користь збитки в розмірі 12 021 грн. 91 коп., а також судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 23.10.2019 року ОСОБА_2 умисними неправомірними діями здійснив пошкодження належної йому камери відеонагляду та псування покриття воріт і зовнішнього покриття гаража, шляхом нанесення напису фарбою. Окрім того, 23.06.2020 року ОСОБА_2 кинув предмет схожий на палаючий недопалок на передню частину автомобіля, чим спричинив пошкодження панелі лівого очищувача скла. Дані обставини та дії відповідача зафіксовані на камеру відеонагляду. З метою відновлення пошкодженого майна позивач звертався до ФОП ОСОБА_3 , який займається продажем та налагодженням камер відеонагляду. Сума збитків становить 8600,00 грн. А також з метою відновлення пошкодженого автомобіля позивач звертався до ТОВ «НІКО ЦЕНТР КИЇВ» з метою визначення вартості та виду необхідних робіт для проведення ремонту. Рахунок склав 3 412, 91 грн. У зв`язку із вищевикладеним позивач звернувся до суду із даним позовом.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 08 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. /а.с. 68-71/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, ухваливши рішення про задоволення позовних вимог.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не правильно застосовано норми матеріального права щодо відшкодування збитків, зокрема, не враховано, що саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Наголошував, що в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 здійснив пошкодження майна, належного позивачу, під час огляду відеозапису з камер спостереження, ОСОБА_2 добровільно визнав вину. За ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Додатково, вина в пошкодженні відеокамери ОСОБА_2 була встановлена працівниками Обухівського відділу поліції Головного управління національної поліції в Київській області.

Наголошував також, що розмір завданої шкоди та факт завдання такої підтверджують такі докази: рахунок на оплату № 634 від 25.10.2019 року на суму 2350,00 грн. та № 738 від 01.09.2020 року; товарний чек №841 від 05.09.2019 р.; акт прийняття робіт з монтажу системи відео спостереження; рахунок ТОВ «Ніко центр Київ» щодо вартості автомобільних запчастин № 04502/ від 25 червня 2020 року, на загальну суму 3 412, 91 грн.; договором № 01/09 від 05.09.2019 року; додатком № 1 до договору № 01/09 від 05.09.2019 року - Специфікація; будівельним паспортом (замовлення № 248 від 29.12.2010 року), що містить рішення виконавчого комітету Обухівської міської ради № 612 від 15.06.2010 року про надання ОСОБА_1 дозволу на будівництво індивідуального гаража в АДРЕСА_1 ; витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності. Причинно-наслідковий зав`язок між вчиненням ОСОБА_2 неправомірних дій та виходу з ладу камер відеоспостереження, підтверджено листом ФОП ОСОБА_3 від 25.10.2019 року.

Таким чином, позивач довів розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до пошкодження майна позивача, а тому правильним висновком було б рішення про те, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню відповідачем.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість її доводів.

Вказував, що як вбачається з копії листа Обухівського відділу поліції ГУ НП в Київській області за № 8349/109/1009/04/20 його було надано на адресу ОСОБА_5 (тобто не позивача), з даного листа не вбачається за яким фактом надходило звернення ОСОБА_6 до органів поліції та за яким фактом проводилась перевірка органами поліції. Також з даного листа не вбачається, що органами поліції встановлено факт причетності ОСОБА_2 до пошкодження будь-яких камер відеонагляду та його вина.

Крім того, з долученого до матеріалів справи Акту прийняття робіт з монтажу системи відеоспостереження від 30.09.2019 року вбачається, що замовником та платником системи відеоспостереження є ОСОБА_7 . Таким чином, власником системи відеоспостереження, у тому числі і камери відеонагляду вартістю 4650 грн., є ОСОБА_7 , а не позивач по справі ОСОБА_1 .

Вказував також, що згідно долученого до матеріалів справи Витягу про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, вбачається, що позивач став власником об`єкта нерухомого майна - гаража 31.09.2019 року, тобто на момент нібито пошкодження камери відео нагляду, позивач не був власником об`єкта нерухомості на якій вона розміщена.

Наголошував, що до позову не було долучено жодного належного доказу що позивач є власником камери відеонагляду, по-друге в матеріалах позовної заяви не міститься жодного висновку спеціаліста, експерта, обслуговуючої організації щодо пошкоджень виявлених на камері відеонагляду та відсутні будь-які відповідні висновки щодо повного виведення з ладу (знищення) вищевказаної камери відео нагляду, висновок діагностики несправності системи не долучено. Крім того, позивачем не надано до суду жодного доказу, що ним здійснювалось придбання нової камери відеонагляду.

Щодо ремонту автомобіля, вказував, що позивачем до суду не надано жодного доказу, яким би доводилось, що відповідачем здійснювалось пошкодження його автомобіля, які саме технічні пошкодження було нанесено належному позивачу автомобілю. Рахунок ТОВ «Ніко центр Київ» щодо вартості автомобільних запчастин, не доводить які технічні несправності були наявні на транспортному засобі MITSUBISHI та коли вони утворились, ким було спричинено технічні пошкодження транспортного засобу та в період якого часу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 23.10.2019 року о 22 год. 52 хв. ОСОБА_2 здійснив пошкодження встановленої на даху гаража, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_1 /а.с.10/ камери відеонагляду та здійснив псування покриття воріт та зовнішнього покриття гаража.

23.06.2020 року ОСОБА_2 кинув предмет, схожий на палаючий недопалок, на передню частину автомобіля марки MITSUBISHI OUTLANDER XL, що належить ОСОБА_1 .

Позивачем надано до суду рахунки на оплату №634 від 25.10.2019 року на суму 2 350,00 грн. та № 738 від 01.09.2020 року, акт прийняття робіт з монтажу системи відео спостереження, рахунок № 04502/ від 25 червня 2020 року, на загальну суму 3 412, 91 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно керувався ч. 3 ст. 386 ЦК України про те, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

За змістом вищезазначеної ст. 1166 Цивільного кодексу України, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Як роз`яснено у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 Цивільного кодексу України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для настання деліктної відповідальності за статтями 1166, 1167 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина.

Хоча цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях і передбачає презумпцію вини завдавача шкоди, позивач повинен довести, що протиправні дії вчинено саме тією особою, до якого пред`явлено позов, таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10.06.2019 у справі № 591/5118/14-ц.

У відповідності до ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що доказів долучених позивачем, на підтвердження своїх вимог, неможливо встановити причинно-наслідковий зав`язок між вчиненням ОСОБА_2 неправомірних дій та виходом з ладу камер відеоспостереження. Також до позову не додано будь-яких доказів, що позивач ОСОБА_1 є власником камер відеоспостереження.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів за ремонт належного йому автомобіля в сумі 3421 грн. 91 коп. суд першої інстанції також дійшов обґрунтованих висновків, що позивачем до суду не надано жодного доказу, яким би доводилось, що відповідачем здійснювалось пошкодження його автомобіля та які саме технічні пошкодження мав автомобіль.

Рахунок ТОВ «Ніко центр Київ» щодо вартості автомобільних запчастин, не містить даних у зв`язку з чим необхідно придбавати запчастини, які технічні несправності були наявні на транспортному засобі MITSUBISHI та коли вони утворились, внаслідок чого спричинено технічні пошкодження транспортного засобу та в період якого часу.

Крім того, позивачем до матеріалів справи не долучено доказів, які свідчили би про існування недопалку, яким нібито було пошкоджено належний йому транспортний засіб.

Досліджені судом докази по справі не були достатніми, для однозначного висновку про порушення відповідачем прав позивача, тому, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок, що позивачем не доведено протиправності поведінки відповідача, причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та матеріальною шкодою, а також вини, що виключає можливість деліктної відповідальності.

Доводи апеляційної скарги про те, що в судовому засіданні в суді першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 здійснив пошкодження майна, належного позивачу, під час огляду відеозапису з камер спостереження, ОСОБА_2 добровільно визнав вину, відхиляються апеляційним судом з огляду на таке.

Під час огляду диску, долученого до справи, в суді першої інстанції, відповідно до звукозапису протоколу та його даних /а.с. 64-66, 72/ участь у справі брав представник відповідача ОСОБА_8 , не особисто відповідач, під час огляду диску на питання головуючого судді чи ОСОБА_2 замальовує камеру відео спостереження, відповів: «угу».

Апеляційний суд наголошує на тому, що судом першої інстанції встановлено, що 23.10.2019 року о 22 год. 52 хв. ОСОБА_2 здійснив пошкодження встановленої на даху гаража, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_1 /а.с.10/ камери відеонагляду та здійснив псування покриття воріт та зовнішнього покриття гаража.

Водночас, відмовлено у позові у зв`язку з тим, що неможливо встановити причинно-наслідковий зав`язок між вчиненням ОСОБА_2 неправомірних дій, які були відображені на відео та виходом з ладу камер відеоспостереження.

Також до позову не було додано будь-яких доказів, що позивач ОСОБА_1 є власником камер відеоспостереження.

З листа Обухівського відділу поліції ГУ НП в Київській області за № 8349/109/1009/04/20, долученого до позову, вбачається, що його було надано на адресу ОСОБА_5 , за яким фактом надходило звернення ОСОБА_6 до органів поліції та за яким фактом проводилась перевірка органами поліції зі змісту листа також не вбачається.

Крім того, з долученого до матеріалів справи Акту прийняття робіт з монтажу системи відеоспостереження від 30.09.2019 року вбачається, що замовником та платником системи відеоспостереження є ОСОБА_7 , а не позивач по справі ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір завданої шкоди та факт завдання такої шкоди підтверджують докази, долучені до апеляційної скарги, колегія суддів також відхиляє з огляду на положення ст. 367 ЦПК України, про те, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апелянтом причин, що об`єктивно не залежали від нього, для подання нових доказів до суду апеляційної інстанції, не вказано, у зв`язку з чим відсутні підстави для прийняття нових доказів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що досліджені судом докази по справі не є достатніми, для об`єктивного висновку про порушення відповідачем прав позивача, ним не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та матеріальною шкодою, що виключає можливість деліктної відповідальності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Судові витрати на професійну правничу допомогу, заявлені ОСОБА_1 у розмірі 12 000 грн стягненню не підлягають, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, апеляційну скаргу залишено без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 08 червня 2021 року - залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 08 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: