ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/150/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/2577/20 Категорія: Гудзенко В. Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 року : Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів Бондаренка С. І., Вініченка Б.Б., Фетісовій Т.Л.

за участю секретаря Любченко Т.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 жовтня 2020 року, ухваленого у складі судді Гудзенко В.Л., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 30 червня 2010 року.

При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідач, підписуючи анкету-заяву, підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку» складає між нею і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку», які згідно заяви отримані відповідачем для ознайомлення в письмовій формі.

Підписавши заяву між сторонами у відповідності до ст. 634 ЦК України був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором, і містить в собі, зокрема умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України).

24 січня 2011 року відповідачем також була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». В цій же довідці відповідач власним підписом підтвердила, що ознайомлена з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів.

Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а відповідачу надано у користування кредитну картку (номер та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки, що додається).

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 10 000 гривень, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, що додається до позову.

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Але відповідач своєчасно не надала банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою по рахунку.

В редакції Умов та Правил, що почали діяти з 01 березня 2019 року згідно з п.2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, він зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4% - для карти «Універсальна», 84,0% для карти «Універсальна голд».

У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 02 червня 2020 року має заборгованість - 14 416 гривень 76 копійок, яка складається з наступного:

- 12 230 гривень 79 копійок - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 0,00 -заборгованість за поточним тілом кредиту; 12 230 гривень 79 копійок - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- 1 023 гривні 27 копійок - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625;

А також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500 гривень - штраф (фіксована частина);

- 662 гривні 70 копійок - штраф (процентна складова).

На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 30 червня 2010 року у розмірі 14 416 гривень 76 копійок станом на 02 червня 2020 року.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 жовтня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку, за змістом якої вона погодилась з тим, що дана заява разом з Пам?яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між клієнтом і банком договір про надання банківських послуг, однак при цьому, анкета-заява не містить посилань на розмір кредиту, умови користування кредитом та його погашення, порядок нарахування та сплати відсотків за користування кредитом, порядок нарахування та сплати штрафу і пені за невиконання умов Договору. До позовної заяви позивачем додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. При цьому, до позовної заяви не додані документи, які б підтверджували, що на момент підписання анкети-заяви відповідач була ознайомлена саме з тими Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» та тими Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, витяги з яких долучено до позовної заяви.

Ні у позовній заяві, ні у анкеті-заяві не вказана обумовлена сторонами сума кредиту, яку бажала отримати чи отримала відповідач при оформленні кредитного договору.

Позивачем не надано документальних підтверджень того, що розрахунки заборгованості за договором №б/н від 30 червня 2010 року, які долучені до позовної заяви, дійсно стосуються кредиту, яким користувалася відповідач, так як в розрахунках та в анкеті-заяві немає посилань на відомості, за допомогою яких можливо ідентифікувати боржника, зокрема посилань на номер карткового рахунку боржника.

Наявні в матеріалах справи докази (анкета-заява, копії паспортів відповідача, відповідь Вільшанської сільської ради Уманського району Черкаської області) унеможливили суд належним чином встановити особу відповідача, оскільки відповідачем зазначено ОСОБА_1 , анкета-заява підписана ОСОБА_1 , до матеріалів справи долучено дві копії паспорту на громадянку ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , проте, ні у позовній заяві, ні у матеріалах справи не обґрунтовано та не підтверджено доказами зміну прізвища відповідача. Окрім того, у відповіді Вільшанської сільської ради Уманського району Черкаської області вказано, що ОСОБА_1 05 червня 2020 року зареєструвала шлюб та змінила прізвище на « ОСОБА_1 ».

Позивач не підтвердив доказами те, що як на момент підписання анкети-заяви 30 червня 2010 року, так і після 01 березня 2019 року, коли почали діяти Умови та Правила в новій редакції, відповідач була ознайомлена саме з тими Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» та саме тими Умовами та правилами надання банківських послуг в Приватбанку, витяги з яких долучено до позовної заяви.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення, яким позов АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що відповідачем була підписана заява №б/н від 30 червня 2010 року з метою отримання банківських послуг. Кредит було отримано у вигляді встановлення кредитного ліміту на кредитну картку.

Позивачем надано належні та допустимі докази по справі, окрім того надано розрахунок заборгованості, у якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до кредитного договору. Відповідачем ці докази не спростовано.

Дія кредитного договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використанням кредитних коштів, що повністю узгоджується з ч.2 ст. 642 ЦК України.

В підтвердження своїх позовних вимог банком надано до суду копію анкети-заяви з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної карти. Зі змісту анкети-заяви вбачається, що відповідач висловила свою згоду на укладення договору.

Відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про не укладеність договору, оскільки суть договору приєднання і полягає в тому, його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.

Підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості відповідач висловила свою згоду з формою договору та його умовами.

Доказів, що відповідача не було ознайомлено з Умовами та правилами, Тарифами банку або ж було ознайомлено з іншими Умовами та правилами відповідач не надала.

Якщо суд не згоден із розрахунком заборгованості, то він повинен був надати свій розрахунок. Оскільки судом першої інстанції цього не було зроблено, скаржник вважає, що суд ухилився від своїх прямих обов`язків, зокрема від здійснення правосуддя.

Зазначає про необхідність врахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 21 березня 2018 року по справі №441/569/17, від 07 березня 2018 року по справі №755/18246/15, від 06 лютого 2018 року по справі №755/2720/16.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч.1 та абз. 1 ч.2 ст. 207 ЦК України в редакції, що діяла на момент укладення договору).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 30 червня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит, шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 39).

У заяві зазначено, що відповідач погоджується з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 39).

Відповідно до анкети-заяви ОСОБА_1 виявила бажання оформити на своє ім`я дебетову особисту картку (а.с. 39).

24 січня 2011 року відповідач підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» за договором SAMDN5135, ІПН НОМЕР_1 , ОСОБА_1 (а.с. 40).

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджений наказом від 06 березня 2010 року №СП-2010-256 (а.с. 41-64).

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містять підписи сторін.

Також, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил розуміла відповідач та ознайомилася і погодилась з ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови на які посилається позивач.

Відповідно до п.2 Статуту Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 червня 2019 року №594, АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та обов`язків публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (а.с.73-74).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 змінила прізвище на ОСОБА_1 у зв`язку з реєстрацією шлюбу з ОСОБА_2 , що підтверджується копією паспорту серія НОМЕР_2 , виданого Уманським РВ УМВС України в Черкаській області 13 травня 2014 року (а.с.67).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Оскільки ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконувала, позивач вважає, що у неї виникла заборгованість перед банком, яка згідно наданих розрахунків (а.с. 10-16, 17-25, 26-27) станом на 02 червня 2020 року становить 14 416 гривень 76 копійок, та складається з наступного:

- 12 230 гривень 79 копійок - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- 1 023 гривні 27 копійок - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625;

А також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500 гривень - штраф (фіксована частина);

- 662 гривні 70 копійок - штраф (процентна складова).

Частинами першою, другою статті 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за простроченим тілом кредиту, відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, стягнути з відповідача штрафи відповідно до пункту 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме 500 гривень - фіксована частина, 662 гривні 70 копійок - штраф (процентна складова).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Однак, оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містять підписи сторін, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана нею, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зазначає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Отже, враховуючи те, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не підписаний сторонами, а відтак не являється частиною кредитного договору, укладеного сторонами, а підписана відповідачем анкета-заява не містить умови договору про розмір наданого банком відповідачу кредиту, відповідальності у вигляді штрафів та відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді вищевикладені умови кредитного договору, з огляду на це, не підлягають до стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, та штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч.1,2 ст. 77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги надану позивачем довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 24 січня 2011 року (а.с.40), виписку за договором (а.с. 28), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти (а.с. 37) та довідку про надані кредитні картки (а.с.38), оскільки звертаючись із позовом позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 30 червня 2010 року, який було укладено шляхом підписання сторонами анкети-заяви (а.с.39). Як встановлено судом, за змістом анкети-заяви відповідач виявила бажання оформити на своє ім`я дебетову особисту карту, в той час як довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 24 січня 2011 року стосується договору SAMDN5135, а довідки та виписка стосуються кредитної карти «Універсальна», відтак дані докази не мають відношення до предмету доказування в цій справі, тому є неналежним доказом в розумінні процесуального закону.

Частиною 1 статті 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Розрахунки заборгованості за договором №б/н від 30 червня 2010 року, надані позивачем, без надання інших належних та допустимих доказів не є достатнім доказом на підтвердження заявлених АТ КБ «ПриватБанк» вимог.

З огляду на викладене, місцевим судом було правомірно відмовлено у задоволені позовних вимог, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт погодження між сторонами таких умов договору.

Посилання апелянта на правові позиції Верхового Суду, викладені в постановах від 21 березня 2018 року по справі №441/569/17, від 07 березня 2018 року по справі №755/18246/15, від 06 лютого 2018 року по справі №755/2720/16 є необґрунтованими, оскільки, виходячи із ч. 4 ст. 263 ЦПК України та враховуючи мінливість судової практики із даного типу спірних правовідносин, суд застосовує правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17. Такий підхід дозволяє дійти усталеності, єдності та передбачуваності судової практики, що відноситься до реалізації принципу верховенства права у вирішенні судами спорів.

Суд не приймає докази які додані до апеляційної скарги, а саме: виписка за договором, довідка про видані кредитні картки, довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_1 , довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та приклади використання кредитних коштів на кредитці «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», оскільки апелянтом не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч.3 ст.367 ЦПК України).

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Перешкод, у передбаченому ЦПК порядку, подати до суду першої інстанції докази у АТ КБ «Приватбанк» не було, у зв`язку з чим скаржник має нести ризик настання негативних наслідків пов`язаних з вчасно неподаними доказами.

За таких обставин апеляційний суд не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення, а рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 жовтня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлений 14 січня 2021 року.

Судді