Справа № 343/1788/20
Провадження № 22-ц/4808/184/21
Головуючий у 1 інстанції Тураш В. А.
Суддя-доповідач Томин О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.,

за участю секретаря Петріва Д.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Долинського районного суду, постановлену суддею Тураш В.А. 12 листопада 2020 року в м. Долина, у справі за скаргою ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження - Долинський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), заінтересована особа - ОСОБА_2 , на дії державного виконавця щодо винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 14.02.2018 року у ВП №54297042,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Долинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Дацьо Г.І. щодо винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 14.02.2018 року у ВП №54297042.

Скаргу мотивовано тим, що оскаржуваною постановою порушено його права та свободи. Так, у постанові необґрунтовано зазначено, що він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду. Вважає, що розмір заборгованості зі сплати аліментів, який у ній вказано за період з 21.09.2005 року по 14.02.2018 року у сумі 64939,50 грн., нічим не підтверджений. Сама ж постанова не оформлена належним чином, у зв`язку з чим не має юридичної сили. Крім того, державний виконавець не повідомив йому ідентифікатора доступу, у зв`язку з чим він позбавлений скористатись доступом до автоматизованої системи виконавчого провадження.

Зважаючи на наведене, просив визнати протиправною та скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання ВП №54297042 від 14.02.2018 року; визнати протиправними дії суб`єкта оскарження в особі головного державного виконавця Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Івано-Франківській області Дацьо Г.І. щодо винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання ВП №54297042 від 14.02.2018 року; визнати протиправною бездіяльність суб`єкта оскарження в особі головного державного виконавця Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Івано-Франківській області Дацьо Г.І. щодо недоведення до його відома як сторони виконавчого провадження оскарженої постанови шляхом її надсилання на його адресу реєстрації місця проживання; зобов`язати суб`єкт оскарження усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Ухвалою Долинського районного суду від 12 листопада 2020 року провадження у справі закрито. Роз`яснено, що розгляд даної справи віднесений до юрисдикції адміністративних судів.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає її незаконною та необґрунтованою з огляду на наступне.

Так, оскаржувана постанова не відноситься до постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, які передбачені частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, вона також не може бути віднесена до перелічених вище рішень державного виконавця і в силу того, що не має статусу виконавчого документа.

Вважає, що частинами першою та другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» чітко розмежовано у яких випадках рішення та дії (бездіяльність) виконавця оскаржуються до суду, який видав виконавчий документ, а в яких до адміністративного суду. Зокрема, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, а рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів - до відповідного адміністративного суду.

Таким чином, оскільки оскаржувана постанова винесена державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа у справі №2-1263/2005, виданого 13.10.2005 року Долинським районним судом, його скаргу слід розглядати судом, який видав виконавчий документ.

З огляду на наведене, просить скасувати ухвалу Долинського районного суду від 12 листопада 2020 року та направити справу для продовження розгляду судом першої інстанції.

Сторони в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, повідомлялися про час та місце слухання справи належним чином. Отже, є правові підстави для розгляду справи у їх відсутності.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до пункту п`ятнадцятого частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції щодо закриття провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції керувався тим, що дії головного державного виконавця, які оскаржуються Маміним А.В., а саме винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, мають оскаржуватися в порядку адміністративного судочинства.

Однак, погодитись із такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд не може з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на час винесення оскаржуваної постанови) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Натомість, згідно з правилами адміністративного судочинства щодо особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця за частиною першою статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України «Про виконавче провадження», згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

При цьому, частиною другою статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З наведених норм права вбачається, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 6 червня 2018 року у справі №127/9870/16-ц (провадження №14-166цс18), від 6 червня 2018 року у справі №921/16/14-г/15 (провадження №12-93гс18), від 20 вересня 2018 року у справі №821/872/17 (провадження №11-734апп18), від 17 жовтня 2018 року у справі №826/5195/17 (провадження №11-801апп18), від 16 січня 2019 року у справі №279/3458/17-ц (провадження №14-543цс18), від 9 жовтня 2019 року у справі №758/201/17 (провадження №14-468цс19), від 4 березня 2020 року у справі №682/3112/18 (провадження №14-580цс19).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою в порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця. Відповідно до змісту скарги та заявлених вимог заявник, зокрема, не погоджується з винесеними державним виконавцем постанови про встановлення тимчасового обмеження його прав на полювання.

Отже, скарга ОСОБА_1 не стосується оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, тому до цієї скарги застосовується загальний порядок судового оскарження, згідно з яким вона повинна розглядатися судом, який видав виконавчий документ, тобто в межах цієї справи за правилами цивільного судочинства.

Таким чином, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального права на підставі встановлених судом фактичних обставин справи та в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що розгляд скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця стосовно винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 14.02.2018 року у ВП №54297042, не відноситься до юрисдикції адміністративних судів, а підлягає розгляду в межах цієї справи за правилами цивільного судочинства.

Зважаючи на вищенаведене, оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі є такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Долинського районного суду від 12 листопада 2020 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 13 січня 2021 року.