Єдиний унікальний номер 227/2526/21
Номер провадження 22-ц/804/2032/21
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 року

м. Бахмут

справа № 227/2526/21

провадження № 22-ц/804/2032/21

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Азевича В.Б., Хейло Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Цимбал Д.А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідач держава України в особі Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області,

третя особа Державна казначейська служба України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 227/2526/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до держави України в особі Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, третя особа Державна казначейська служба України, про відшкодування шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені, якого діє ОСОБА_2 ,

на ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2021 року (суддя Мацишин Л.С.), постановлену в приміщенні Добропільського міськрайонного суду Донецької області, повний текст ухвали складений 30 червня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В червні 2021 року ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом в обґрунтування якого послався на те, що ОСОБА_1 здобув право на отримання пенсії за віком, що посвідчується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 08 серпня 2011 року термін дії довічно. До листопада 2014 року він перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України Донецької області м. Донецька. У зв`язку з набранням чинності Постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595 у населеному пункті де він мешкав, було припинено здійснення повноважень відповідним органом Пенсійного фонду України, а також зупиненні до моменту повернення окупованої території під контроль органів державної влади видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Внаслідок цього він у листопаді 2014 року отримав довідку про взяття на облік особи переміщеної з тимчасово окупованої території України, районів проведення АТО та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення що було підтвердження реєстрації на контрольованій території. В цьому ж місяці його постановлено на облік до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі боржник). Саме з цього часу та до 2018 року боржник нараховував пенсійне забезпечення та перераховував належні до виплати суми на картковий рахунок. У серпні 2018 року боржник протиправно зупинив виплату пенсії позивачу.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду № 200/12532/18-а від 19 грудня 2018 року бездіяльність відповідача по невиплаті пенсій визнана протиправною та зобов`язано поновити нарахування та виплату пенсії і сплатити заборгованість по ній з дня припинення її виплати. Боржник добровільно не виконував вказане судове рішення, у зв`язку з чим 28 березня 2019 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було відкрито виконавче провадження № 58739832. Борг боржника перед стягувачем залишився не виплаченим за період з 01 серпня 2018 року по 31 березня 2019 року у сумі 110 621,71 грн. Станом на день звернення до суду судове рішення № 200/12532/18-а від 19 грудня 2018 року не виконане. Пенсія за період з 01 серпня 2018 року по 31 березня 2019 року на рахунок позивача не надходила. Боржник повинен був сплатити йому в місяць виплати суми боргу, шкоду у вигляді законно очікуваної компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії. Загальний розмір компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку виплати пенсії відповідно до вимог Закону України № 2050-ІІІ станом на 31 травня 2021 року складає 19 703,65 грн.

Крім того, діями боржника йому було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у моральних переживаннях, щодо неможливості користування своєю власністю-майном-пенсією. І ці переживання є стійними з розумінням того, що боржник свавільно та безкарно перешкоджає користуванню позивачем його майна-власністю.

Загальний розмір шкоди завданий боржником позивачу становить 150 325,36 грн. з яких: 110 621,71 грн. борг основної пенсії; 19 703,65 грн. сума компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»; 20 000,00 грн. моральна шкода.

Просив суд стягнути з держави України за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 шкоду заподіяну Добропільським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області у розмірі 150 325,36 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2021 року відмовлено у відкритті провадження по справі за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до держави України в особі Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, третя особа Державна казначейська служба України, про відшкодування шкоди.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що спір стосовно недоотриманої семи пенсії є публічно-правовим, виник публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, тому повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У апеляційній скарзі, поданій до Апеляційного суду представник позивача Макаров В.М. посилається на невідповідність висновків, викладених у судовому рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач у позовній заяві не заявляв вимоги про визнання бездіяльності суб`єкту владних повноважень протиправними. Посилання суду першої інстанції на правові позиції Верховного Суду є не доречними, оскільки вказані справи не мають аналогічності та однотипності з суттю позовних вимог позивача.

В позовній заяві повністю доведено три складові, які повинні бути присутніми для можливості розгляду у порядку цивільного судочинства, а саме: неправомірні діє боржника, що встановлено судовим рішенням; наявність шкоди; причинний зв`язок між бездіяльністю боржника по невиплаті пенсії та компенсації у встановлений законом строк та доведення судовим рішенням факту такого невиконання вимог закону по виплаті пенсії, що призвело до зменшення майнової сфери позивача.

Суд першої інстанції не врахував правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 05 грудня 2018 року справа № 210/5258/16-ц та постанова від 27 лютого 2019 року справа № 761/3884/18 в яких зазначено, що якщо позивач не просив визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а вимога про відшкодування шкоди не заявлена в одному проваджені з вимогою вирішити публічно-правовий спір, така вимога має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

В порушення процесуального права, суд першої інстанції розглянув справу та надав оцінку позовним вимогам без відкриття провадження по справі. Крім того, визначення підсудності без наявності позовної вимоги про визнання бездіяльності протиправною, не є правомірною.

Позов не стосується не виконання владних повноважень боржником та надання ним чи/та/або Державною будь-яких управлінських послуг, а стосується нанесення шкоди невиконанням судового рішення, що не відноситься до управлінської функції боржника чи/та/або Держави по наданню відповідних управлінських послуг.

Інші доводи апеляційної скарги є ідентичними тим, що викладені в позовній заяві.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем та третьою особою подано не було.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в апеляційній скарзі просили розглядати справу без їх участі.(а.с. 133)

Представник Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.(а.с.176)

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. (а.с. 177)

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

З пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 виданого 08 серпня 2011 року вбачається, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, термін дії довічно. (а.с.31).

З довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції № від 13 листопада 2014 року встановлено, що ОСОБА_1 перемістився з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) в АДРЕСА_1 . (а.с.32).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року справа № 200/12532/18-а позов ОСОБА_1 до Добропільського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у невиплаті за період з серпня 2018 року та надалі пенсії; скасування розпорядження без номера від 31.08.2018 року, як протиправне; зобов`язати виплатити за період з серпня 2018 року та надалі пенсію на визначений позивачем рахунок раніше; зобов`язати виплатити за період з серпня 2018 року та надалі пенсію негайно після проголошення судового рішення на визначений позивачем рахунок раніше задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Добропільського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області від 15.08.2018 №166664 Про призупинення виплати пенсії ОСОБА_1 до з`ясування з 01.08.2018 року. Зобов`язано Добропільське об`єднане Управління Пенсійного фонду України Донецької області відновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з серпня 2018 року. В іншій частині позову відмовлено. (а.с.53-60).

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області м. Краматорськ від 28 березня 2019 року на підставі виконавчого листа № 200/12532/18-а, виданого Донецьким окружним адміністративним судом, відкрито виконавче провадження № 58739832 відносно боржника Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про зобов`язання Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області відновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з серпня 2018 року. (а.с.48).

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 200/12532/18-а виданого Донецьким окружним адміністративним судом про зобов`язання Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області відновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з серпня 2018 року закінчено (а.с.39).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно з положеннями статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 від імені, якого діє ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону ухвала суду першої інстанції відповідає.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що спір стосовно недоотриманої семи пенсії є публічно-правовим, виник публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, тому повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Такий висновок суду першої інстанції є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Стаття 19 ЦПК України визначає, що у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовий спір має також особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Таким чином, вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі залежить від характеру спірних правовідносин.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із частинами першою та другою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

ОСОБА_1 пред`явлено позов саме про стягнення шкоди, у тому числі на підставі положень статті 1173 ЦК України, якими передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства (стаття 19 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд України є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду України, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду України.

Кошти Пенсійного фонду України відповідно до статті 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» використовуються на: виплату пенсій, передбачених цим Законом; надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду України; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів Пенсійного фонду України.

Відповідно до пункту 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі - управління Фонду) є територіальними органами Пенсійному фонду України. Управління Пенсійного фонду України підпорядковуються Пенсійного фонду України та безпосередньо відповідним головним управлінням Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Пенсійного фонду України), що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Пенсійного фонду України.

Основними завданнями управління Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; виконання інших завдань, визначених законом (пункт 3 зазначеного Положення).

Відповідно до підпунктів 7, 8 пункту 4 згаданого Положення управління Пенсійного фонду України відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

Отже, відповідно до покладених завдань і функцій Пенсійний фонд України є суб`єктом владних повноважень у сфері нарахування та виплат пенсій, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що заявлені позивачем вимоги по своїй суті є вимогами про стягнення ненарахованої й недоплаченої суми пенсії за період з 01 серпня 2018 року по 31 березня 2019 року в розмірі 110 621,71 грн., з урахуванням індексу інфляції та моральну шкоду, при цьому відповідачем за цими вимогами є територіальний орган Пенсійного фонду України суб`єкт владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, тобто орган, уповноважений здійснювати нарахування і виплату пенсії позивачу.

Отже, між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій з приводу нарахування та виплати пенсії позивачу.

Слід розрізняти вимоги щодо стягнення недоотриманої суми пенсії (борг за пенсійними виплатами) та стягнення компенсації втрати частини доходів через порушення строків їх виплати.

Так у справі № 676/1557/16-ц (провадження № 14-197 цс 19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що оскільки відповідач (Кам`янець - Подільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області) вже погасив борг за пенсійними виплатами позивачу, а ця справа стосується захисту права позивача на компенсацію, зумовлену простроченням виплати пенсії належного розміру, тобто позовні вимоги пов`язані з відшкодуванням шкоди та заявлені без вимоги вирішити публічно-правовий спір, то такий спір необхідно розглядати за правилами цивільного судочинства.

Спір в зазначеній справі № 227/2526/21 стосовно недоотриманої суми пенсії є публічно-правовим, виник з публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, тому повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Аналогічні висновки про необхідність розгляду зазначеної категорії справ у порядку адміністративного судочинства викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року в справі № 750/1668/17 (провадження № 14-599цс18), від 03 липня 2019 року в справі № 750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19), 04 березня 2020 року в справі № 757/63985/16 (провадження № 14-556цс19) та постановах Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року в справі № 757/61718/17-ц (провадження № 61-15930св19), від 12 грудня 2019 року в справі № 263/10219/19 (провадження № 61-18591св19), від 23 вересня 2020 року в справі № 638/16516/17 (провадження № 61-22698св19).

Відповідно до пункту 1частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд першої інстанції встановивши, що спір стосовно недоотриманої суми пенсії є публічно-правовим, виник з публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки розгляд цієї справи повен розглядатися у порядку адміністративного судочинства (стаття 19 КАС України)

Доводи апеляційної скарги, що даний спір повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства є необґрунтованими, оскільки між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій з приводу нарахування та виплати пенсії позивачу.

Доводи апеляційної скарги, що позивач в позовні заяві не заявляв вимоги про визнання бездіяльності суб`єкту владних повноважень протиправними, а заявляв вимоги щодо стягнення шкоди заподіяної Добропільським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України, є не обґрунтованими, оскільки в розмір шкоди, яку просить стягнути позивач входить борг по виплаті пенсії з урахуванням індексу інфляції.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції безпідставно послався на правові висновки викладені Верховним Судом постановах від 30 жовтня 2019 року в справі № 757/61718/17-ц (провадження № 61-15930св19), від 12 грудня 2019 року в справі № 263/10219/19 (провадження № 61-18591св19), від 23 вересня 2020 року в справі № 638/16516/17 (провадження № 61-22698св19), є безпідставними, оскільки відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не врахував правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 05 грудня 2018 року справа № 210/5258/16-ц та постанова від 27 лютого 2019 року справа № 761/3884/18 є не обґрунтованими, оскільки обставини цієї справи, що переглядається в апеляційному порядку, відрізняються від фактичних обставин справи, наведених у цих постановах.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду, постановив ухвалу з додержанням норм процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 13 частини 2 статті 3 Законом України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, а тому ОСОБА_1 звільняється від сплати судового збору.

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, а позивач звільняється від сплати судового збору, судові витрати пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені, якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2021 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: В.Б. Азевич

Я.В. Хейло