Справа № 462/6820/19 Головуючий у 1 інстанції: Гедз Б.М.
Провадження № 22-ц/811/1085/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

Секретар Іванова О.О.

З участю: представника позивача-адвоката Квак В.В., представника відповідача-адвоката Гелемей Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 462/6820/19 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 26 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та усунення перешкод в користуванні майном,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та усунення перешкод в користуванні майном.

Крім цього, представник позивача 25.02.2021 р. подав заяву, в якій просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 . Заяву мотивує тим, що у позивача є всі підстави стверджувати, що відповідач має намір відчужити зазначену квартиру, яка є предметом спору. На підтвердження наведених обставин покликається на те, що одноособовим власником квартири є відповідач, відповідно до реєстраційного свідоцтва. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 21.09.2020 р., справа № 462/3663/20, без участі ОСОБА_3 було визнано за ОСОБА_1 право особистої власності на кв. АДРЕСА_1 . На даний час рішення оскаржене в апеляційному порядку. Крім цього, ОСОБА_1 вжив заходів щодо зміни реєстрації дітей, які зареєстровані у цій квартирі. Однак, Франківською районною адміністрацією було відмовлено у проведенні таких реєстраційних дій. Про наведене свідчить рішення Франківського районного суду м. Львова від 28.01.2021 р., яке не набрало законної сили та оскаржено в апеляційному порядку.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 26 лютого 2021 року заяву задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Заборонено вчинення будь-яких реєстраційних дій всіма суб`єктами державної реєстрації щодо нерухомого майна -квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалу оскаржив представник відповідача ОСОБА_2 . В апеляційній скарзі зазначає, що вважає ухвалу незаконною. Стверджує, що у суду не було підстав для забезпечення позову. Звертає увагу, що спір щодо статусу квартири вирішений, рішення набрало законної сили, а відтак відповідач не має перешкод щодо розпорядження квартирою. Посилання позивача на оскарження судового рішення про визнання за відповідачем права особистої власності на квартиру є голослівним, оскільки в справі відсутні докази, що дія такого рішення зупинена. Просить ухвалу скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника відповідача-адвоката Гелемея Ю.М. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу представника позивача - адвоката Квак В.В., перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що між сторонами існує спір про поділ майна подружжя, а саме квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та усунення перешкод в користуванні зазначеною квартирою.

Підставами позову є те, що спірна квартира була придбана за час шлюбу, а тому належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Проте відповідач не погоджується на добровільний розподіл квартири та чинить позивачу з дітьми перешкоди у її користуванні. Зважаючи на те, що право власності на квартиру зареєстровано на відповідача та останній вживав заходів щодо зміни реєстрації дітей, які зареєстровані у спірній квартирі просила забезпечити позов у даній справі.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що наведені представником позивача обставини та надані докази свідчать про те, що відповідач вчиняє дії, які підтверджують його наміри щодо відчуження квартири, яка є предметом спору, а будучи власником кв. АДРЕСА_1 , у будь-який час може розпорядитися спірною квартирою. У випадку можливого рішення суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 , невжиття заходів забезпечення позову може призвести до негативних наслідків для неї та зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 150 ЦПК України перебачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При цьому слід мати на увазі, що при розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Звертаючись з заявою, представник позивача зазначив, що відповідачем вчиняються дії, які свідчать про намір відчужити квартири, зокрема останній вжив заходів щодо зміни реєстрації спільних дітей сторін, що стверджується рішенням Франківського районного суду м.Львова від 28.01.2021 року, а також звернувся з позовом до суду про визнання спірної квартири особистою приватною власністю. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 21 вересня 2020 року визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Відтак, судом достовірно встановлено, що між сторонами у даній справі існує спір, а також ряд інших позовів щодо спірного майна, та існує реальна загроза можливого невиконання рішення у даній справі. Будучи одноосібним власником квартири відповідач зможе її відчужити, що ускладнить виконання можливого рішення про задоволення позову та призведене до виникнення нових позовів.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Доводи апеляційної скарги про те, що спір щодо статусу квартири, зокрема про визнання її особистою приватною власністю відповідача вирішений та рішення набрало законної сили, а тому у суду не було правових підстав забезпечувати позов не приймаються судом до уваги, оскільки ухвалою апеляційного суду від 12 квітня 2021 року відкрито апеляційне провадження та зупинено дію рішення Залізничного районного суду м.Львова від 21 вересня 2020 року, що встановлено перевіркою судових рішень в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Залишаючи без змін ухвалу про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції зазначає, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Керуючись ст.ст.374 ч.1п.1,375, 383, 384,389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гелемея Юрія Миколайовича залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 26 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного тексту постанови, в порядку визначеному ст.ст.389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 29 липня 2021 року.

Головуючий суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк