Справа № 127/5220/21
Провадження № 2/127/933/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2021 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

за участю секретаря судового засідання Коровай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в березні 2021 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Кузнецовского міського суду від 31.10.2006 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано.

На підставі виконавчого листа Замостянського районного суду м. Вінниці № оА-222 від 01.12.2003 року із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання їх дитини ОСОБА_1 утримувались аліме6нти до повноліття дитини.

На даний час ОСОБА_1 є повнолітнім, однак продовжує навчатись у відокремленому структурному підрозділі «Вінницькому фаховому коледжі Національного університету харчових технологій».

У зв`язку з вищенаведеним позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, щомісячно, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити.

Представник відповідача заперечила в задоволенні позову, надавши суду відзив на позов. Відзив мотивовано тим, що позивач не довів всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі ст. 199 СК України, що є їх процесуальним обов`язком, не надав будь - яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність потреби в матеріальній допомозі саму у зв`язку з навчанням. Також представник зазначає, що суд має врахувати усі вимоги ст. 182 СК України.

Також в матеріалах справи міститься відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивач щоденно витрачає на проїзд до місця навчання та назад додому 18 грн., окрім того щоденно витрачає на харчування 30-50 грн. у їдальні, проте розрахункові документи не видаються. Отримана стипендія не покриває усіх витрат на лікування та проживання, позивач потребує фінансової допомоги батька у зв`язку з навчанням. Інших джерел доходу позивач немає.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (відповідача), що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 від 13.03.2003 року.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було розірвано 22.01.2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_2 від 19.06.2008 року.

Згідно довідки Відокремлений структурний підрозділ «Вінницький фаховий коледж Національного університету харчових технологій» № 27 від 04.02.2021 року позивач ОСОБА_1 є студентом групи 3-Т третього курсу денної форми навчання даного університету. Державна форма навчання. Навчається з 01.09.2018 року. Термін навчання до 30.06.2022 року.

Відповідач ОСОБА_2 20.10.2007 року уклав шлюб з ОСОБА_5 , відповідний актовий запис № 301, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_3 від 20.10.2007 року.

Від даного шлюбу у відповідача є два сина: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідний актовий запис № 197, що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_4 від 16.04.2009 року та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідний актовий запис № 481, що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_5 від 13.10.2011 року.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно із ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Як роз`яснено в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу .

Зазначена правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка).

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Разом з тим, судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження.

Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17.

Відтак з системного аналізу вказаних норм слідує, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню обставини, зокрема, потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідач є здоровою особою працездатного віку, працює інженером з ремонту та обслуговування автоматики та засобів вимірювань атомної електростанції ІІ категорії на ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом», а також не надав докази про те, що він не може надавати матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання.

При визначенні суми, яку потребує син відповідача на період навчання суд враховує обставини, визначені в ст. 182 СК України, а саме стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, те, що він є працездатним, розмір прожиткового мінімуму, який існує в державі для працездатних осіб на час винесення судом рішення, також те що у відповідача на утриманні перебувають двоє інших неповнолітніх дітей від іншого шлюбу. Також суд враховує розмір ймовірної вартості витрат на навчання, оплату переїзду до місця навчання та у зворотному напрямку; на засоби індивідуальної гігієни, на харчування та на одяг дитини, ту обставину, що син відповідача, як повнолітня особа, повинна і самостійно приймати заходи до власного матеріального забезпечення та визначає їх у розмірі 1/8 частини від усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня звернення до суду з позовом, тобто з 01.03.2021 року і до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_1 двадцяти трьох років.

Судом визначено саме такий розмір, а не як просив позивач 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу). Також враховано рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини, який закріплено в ст. 141 Сімейного кодексу України, отже розмір витрат на дитину має бути однаковим і для мами, і для батька.

Таким чином, приймаючи до уваги стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, та інші обставини, що мають істотне значення, та можливість надання повнолітній дитині утримання стягувачем аліментів, а також з урахуванням рівня життя сьогодення, мінімальної заробітної плати та прожиткового мінімуму, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до закінчення дитиною навчання, є дещо завищеним, та, з урахуванням принципу рівності батьків, таким, що виходить за межі реальних щомісячних потреб дитини, а тому вбачається, що розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини в розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідає вимогам закону та може забезпечувати частину потреб повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, а також не призведе до критичного погіршення забезпеченості відповідача, саме такий розмір аліментів є обґрунтованим, достатнім та відповідним щомісячним розміром аліментів, які належить стягнути з відповідача на утримання його повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Відповідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом 01.03.2021 року, тому суд має підстави для стягнення аліментів із 01.03.2021 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 182, 195, 199, 200 СК України, ст.ст. 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , який працює фнженером ремонту та обслуговування автоматики та засобів ВП "Рівненська АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом", аліменти на користь та на утримання сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , в розмірі 1/8 частини від усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня звернення до суду з позовом, тобто з 01.03.2021 року і до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_1 двадцяти трьох років.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Суддя