РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/3600/21

Номер провадження 2/495/1983/2021

15 червня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Боярського О.О.,

за участі секретаря судових засідань Рачицької І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Сергіївської селищної ради про визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог.

18.05.2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом у якому просять визнати за ними в порядку спадкування за заповітом право власності в рівних долях по Ѕ частині на земельну ділянку №11 масив № НОМЕР_1 , загальним розміром 6.89 га., кадастровий номер :01:001:0239, що розташована на території Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до Державного акту серія ІV-ОД №026750 виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 02 вересня 2002 року

В обґрунтування позову зазначають, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їхня мати - ОСОБА_3 , свідоцтво про смерть НОМЕР_2 , актовий запис №1234, яка до дня смерті мешкала в АДРЕСА_1 .

Після смерті матері відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки №11 масив № НОМЕР_1 , загальним розміром 6.89 га., кадастровий номер :01:001:0239, що розташована на території Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до Державного акту серія ІV-ОД №026750 виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 02 вересня 2002 року.

За життя ОСОБА_3 склала заповіт, яким вищевказану земельну ділянку, заповіла позивачам в рівних долях по Ѕ частині кожному.

Позивачі звернулись до Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори для подання заяви про прийняття спадщини, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що відсутній оригінал державного акту на право приватної власності на землю, та рекомендовано звернутись до суду за захистом спадкових прав.

Процесуальні дії.

Ухвалою суду від 19.05.2021 року провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання, витребувано від Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори копію спадкової справи до майна ОСОБА_3

01.06.2021 року до суду надійшла копія спадкової справи до майна ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 07.06.2021 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду по суті на 15.06.2021 року.

У судове засідання 15.06.2021 року сторони не з`явились.

Позивачі, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подали до канцелярії суду заяву з проханням судове засідання провести без їх участі, вказали, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Представник Сергіївської селищної ради у судове засідання не з`явився, надав заяву, у якій просить справу розглядати у відсутність представника Сергіївської селищної ради.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Фактичні обставини справи встановлені судом.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачів - ОСОБА_3 , свідоцтво про смерть НОМЕР_2 , актовий запис №1234, яка до дня смерті мешкала в АДРЕСА_1 . (а.с. 15)

Після смерті матері відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки № НОМЕР_3 , масив № НОМЕР_1 , загальною площею 6.89 га., кадастровий номер :01:001:0239, що розташована на території Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до Державного акту серія ІV-ОД №026750 виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 02 вересня 2002 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів про право власності на землю за №2869. (а.с. 21)

Згідно заповіту, посвідченого секретарем виконкому Приморської сільської ради 4 вересня 2007 року, який зареєстрований в Приморській сільській раді за №187, спадкодавець ОСОБА_3 вищевказану земельну ділянку, заповіла ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в рівних долях по Ѕ частині кожному. (а.с. 14)

Листом завідувача Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори Одеській від 13.05.2021 року повідомлено позивачам, що видати Свідоцтво про право на спадщину не можливо в зв`язку з тим, що відсутні документи, які посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно. (а.с. 41/на звороті/ - 42).

Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст. 1220, 1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України та ч. 2 ст. 1 Земельного Кодексу України, право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону.

За змістом ст. 1296 ЦК України, оформлення спадщини здійснюється шляхом видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину.

Згідно пункту 10 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», та відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до пункту «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав власності громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини 3 статті 152 ЗК України.

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення, що передбачено частиною 1 статті 1225 ЦК України.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

28 травня 2020 року Верховний Суд України в своїй постанові по справі № 910/7164/19 виклав наступну правову позицію з приводу захисту цивільних прав.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України), встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Судом установлено, що, позивачі є спадкоємцями за заповітом майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , також встановлено, що згідно Державного акту серія ІV-ОД №026750 виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 02 вересня 2002 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів про право власності на землю за №2869, за життя спадкодавцю ОСОБА_3 дійсно належала земельної ділянки № НОМЕР_3 , масив № НОМЕР_1 , загальним площею 6.89 га., кадастровий номер :01:001:0239, що розташована на території Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що права позивачів підлягають захисту шляхом задоволення позову.

Висновки за результатами розгляду справи

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що позивачем обрано належний спосіб захисту свого права та позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 19, 49, 200, 206, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Сергіївської селищної ради про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , право власності в порядку спадкування за повітом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , на Ѕ частину земельної ділянки №11, масив № НОМЕР_1 , загальною площею 6.89 га., кадастровий номер :01:001:0239, що розташована на території Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-ОД №026750, виданого 02 вересня 2002 року Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження №40/2002 від 04.02.2002 року, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право власності на землю за №2869.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , право власності в порядку спадкування за повітом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , на Ѕ частину земельної ділянки №11, масив № НОМЕР_1 , загальною площею 6.89 га., кадастровий номер :01:001:0239, що розташована на території Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-ОД №026750, виданого 02 вересня 2002 року Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження №40/2002 від 04.02.2002 року, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право власності на землю за №2869.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.О. Боярський