КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення апеляційної скарги без руху

11 листопада 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Коцюрби О.П., розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 07 вересня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Красноштан Інна Леонідівна, керівник Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Гоцій Богдан Ігорович, на бездіяльність державного виконавця та керівника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 07 вересня 2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала чотири апеляційні скарги ідентичного змісту.

Враховуючи ідентичність форми та змісту поданих скарг, у апеляційного суду відсутні підстави вважати їх окремими апеляційними скаргами.

При цьому, апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 07 вересня 2021 року не відповідає вимогам ст. 356 ЦПК України, зокрема, до апеляційної скарги не додано доказів сплати судового збору, а саме 454 грн. для фізичних осіб, відповідно до п.9 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до п.п. 1.9 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», визначено ставку судового збору з апеляційної і касаційної скарг на ухвалу суду для фізичних осіб у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначене положення стосується подання апеляційних і касаційних скарг на всі без винятку ухвали суду, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено Законом України «Про судовий збір» справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами розгляду яких виносяться відповідні ухвали.

Така позиція узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду про правильне застосування норм права, викладеним у постанові від 29 травня 2018 року у справі №915/955/15.

Разом з апеляційної скаргою ОСОБА_1 подала заяву про звільнення від сплати судового збору з посиланням на п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір», у зв`язку з тим, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік (2019-2020 роки).

Спеціальним законом, який врегульовує питання сплати судового збору, є Закон України «Про судовий збір» (далі - Закон).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 8 цього Закону враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Тобто даними нормами законодавства визначені виключні підстави для відстрочення, розстрочення, звільнення або зменшення сплати судового збору.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Пунктом 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року роз`яснено, що єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо).

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК України повинна навести доводи та подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджає сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

У своєму клопотанні про звільнення від сплати судового збору апелянт зазначає, що його майновий стан є незадовільним та перешкоджає їй сплатити судовий збір за подачу апеляційної скарги на ухвалу суду. На підтвердження вказаних обставин, апелянтом надано довідку, що містить відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків. Однак, дана довідка містить інформацію лише про соціальні виплати, виграші та призи, що отримала ОСОБА_1 у 2020 році, але не містить інформації про доходи, грошові кошти апелянта чи майно, що належить їй на праві власності.

Будь-яких інших доказів на підтвердження свого майнового стану апелянт суду не надала.

За таких обставин, належних та достатніх доказів, що в своїй сукупності підтверджують наявність (відсутність) доходів, їх розмір, наявність чи відсутність у власності майна, коштів на банківських рахунках (довідка про доходи, видана податковим органом, довідка про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, довідка про перебування на обліку у центрі зайнятості і пошук роботи, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо), тобто, доказів на підтвердження його скрутного матеріального становища чи наявності інших обставин, що унеможливлюють сплату судового збору, апелянт суду не надав.

Однією з основних засад судочинства, визначених у статті 129 Конституції України, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Відповідно до практики ЄСПЛ пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Разом з тим, там де такі суди існують, гарантії, що містяться у статті 6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «цивільних прав та обов`язків» (рішення ЄСПЛ у справі «Гоффман проти Німеччини» («Hoffmann v. Germany») від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» («Cudla v. Poland») від 26 жовтня 2000 року).

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59).

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

Разом з цим, з`ясування майнового стану сторони, яка заявляє клопотання, є однією з необхідних умов передбачених ст. 8 Закону України «Про судовий збір» для вирішення питання щодо звільнення від сплати судового збору.

Крім того, безпідставне звільнення від сплати судового збору є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливих судових процедур і рівності учасників судового процесу перед законом.

Враховуючи наведене, посилання апелянта не те, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру її річного доходу є необґрунтованими, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин апелянт суду не надала.

Враховуючи викладене, наявність підстав для звільнення апелянта від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір» не підтверджено належними доказами, у зв`язку з чим клопотання про звільнення від сплати судового збору задоволенню не підлягає.

Оплата судового збору повинна бути здійснена за реквізитами: призначення платежу: судовий збір за подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, рахунок отримувача: UA0026010, код отримувача за , код класифікації доходів бюджету: 22030101, отримувач коштів: ГУК у м.Києві/Соломян.р-н, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО (код банку отримувача) 899998.

Документи, що підтверджують сплату судового збору подаються до Київського апеляційного суду в оригіналі.

Відповідно до ч. 2 ст. 357 ЦПК України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без руху, надавши їй строк для усунення вказаних недоліків, а саме: подати документи, що підтверджують сплату судового збору.

Керуючись ст. 185, 356, 357 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 07 вересня 2021 року залишити без руху та надати апелянту строк для усунення вказаних недоліків десять днів з дня отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Коцюрба