Справа № 577/4204/21
Провадження № 2-о/577/227/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" листопада 2021 р. м. Конотоп

Суддя Конотопського міськрайонного суду Сумської області Потій Н.В., розглянувши матеріали до заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: приватний нотаріус Конотопського районного нотаріального округу Романенко Олег Миколайович про встановлення факту родинних відносин, -

В С Т А Н О В И В:

02.09.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою в якій просить встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Конотоп Сумської області є бабусею ОСОБА_1 .

За змістом ч.1, ч.3 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права та застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Згідно вимог ч.3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Пунктом 5 ч.2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає залишенню без руху, враховуючи наступне.

Згідно із ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Крім того, відповідно до п.2 ч.1 ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт.

Заявник, мотивуючи свої вимоги, зокрема вказує, що свідоцтво про народження його батька ОСОБА_1 у нього не збереглося, оскільки його батько помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а народився він на території Свердловської області (Російська федерація), тому на території України відповідний актовий запис відсутній.

Україна та Російська Федерація є учасниками Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних кримінальних справах. Стаття 14 вказаної конвенції передбачає, що договірні Сторони зобов`язуються пересилати один одному на прохання без перекладу і безкоштовно свідчення про реєстрації актів цивільного стану, документи про освіту, трудовий стаж і інші документи, що стосуються особистих або майнових прав і інтересів громадян запитуваної Договірної Сторони й інших осіб, що проживають на її території.

У заяві не обґрунтовано причини неможливості отримання копії актового запису про народження ОСОБА_3 на підставі Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних кримінальних справах і не зазначено доказів для підтвердження цієї обставини.

За таких обставин, ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06.09.2021 року вищевказана заява залишена без руху та надано строк заявнику для усунення недоліків не більше як 5 днів з дня отримання ухвали. Також, роз`яснено заявнику, що в разі не виправлення недоліків позовної заяви у встановлений строк, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

06 вересня 2021 року примірник ухвали надіслано ОСОБА_1 за адресою, вказаною в заяві ( АДРЕСА_1 ), але остання повернута до суду з відміткою «адресат не проживає».

18 жовтня 2021 року копію ухвали про залишення заяви без руху повторно надіслано ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) за адресою вказаною ним у заяві, але остання знову повернута до суду з відміткою «адресат не проживає».

Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року №270, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Водночас суд зазначає, що за змістом статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі (подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі №921/6/18).

Таким чином, сам лише факт неотримання заявником поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки це зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надала суду таку адресу для направлення кореспонденції, вказавши її в заяві.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18 грудня 2019 року у справі №2-4159/12 (753/12496/18), (провадження №61-4961св19), від 1 липня 2020 року у справі №216/5341/14-ц (провадження №61-25996св18), від 13 січня 2021 року у справі №199/7620/19 (провадження №61-12590св20).

Разом з тим, за нормами п. 4 ч. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Кожна особа несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до приписів ч. 1 ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Отже, відповідно до наведених положень ч. 6 ст. 272 ЦПК України ухвала Конотопського міськрайонного суду від 06 вересня 2021 року вважається такою, що вручена ОСОБА_1 належним чином 26 жовтня 2021 року (ідентифікатор відправлення 751).

За змістом ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного терміну. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Така позиція викладена в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України».

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду заяви постановляє ухвалу про залишення заяви без руху, в якій зазначає недоліки заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо заявник не усунув недоліки заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається заявнику.

Оскільки в наданий судом строк, вимоги ухвали не виконані, недоліки заяви заявником не усунуті, заяву слід вважати неподаною та повернути заявнику.

Керуючись ст. 185 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В ИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: приватний нотаріус Конотопського районного нотаріального округу Романенко Олег Миколайович про встановлення факту родинних відносин вважати неподаною і ОСОБА_1

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її складання.

СуддяН. В. Потій