КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційнепровадження № 22-з/824/1053/2021
У Х В А Л А

Іменем України

05 листопада 2021 року м. Київ

Київськийапеляційний суд ускладіколегіїсуддівсудовоїпалати в цивільних справах: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Савченка С.І.,

розглянув в порядку письмовогопровадження в приміщенніКиївськогоапеляційного суду заявупозивача Акціонерного товариства «ІНГ Банк Україна» про ухваленнядодатковогорішення у справі за апеляційноюскаргоюАкціонерного товариства «ІНГ Банк Україна» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 квітня 2019 року, ухвалене у складі судді Цимбал І.К. в м. Київ у справі за позовом Акціонерного товариства «ІНГ Банк Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором іпотечного кредиту, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року позивач ПАТ ІНГ «Банк Україна» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за договором іпотечного кредиту, просив стягнути із ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 65891,74 доларів США, що еквівалентно 1823224,44 грн., 3 % річних у зв`язку з порушенням зобов`язання за договором іпотечного кредиту станом на 27 липня 2018 року в розмірі 39819,17 грн. та судові витрати.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 квітня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач АТ «ІНГ Банк Україна», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 квітня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов та покласти на відповідача судові витрати, в тому числі судовий збір, сплачений за подання позову та апеляційної скарги.

Постановою Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року апеляційну скаргу задоволено частково, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 квітня 2019 року скасовано та прийнято нову постанову. Позов ПАТ «ІНГ Банк Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ІНГ Банк Україна» заборгованість за договором іпотечного кредиту від 03 грудня 2007 року в розмірі 25499,59 доларів США та 29024,61 грн., а також судові витрати в розмірі 16585,37 грн. В решті позову Публічного акціонерного товариства «ІНГ Банк Україна» відмовлено.

21 жовтня 2021 року до Київського апеляційного суду надійшла заява АТ «ІНГ Банк Україна» про ухвалення додаткового рішення у справі.

Заявник посилався на те, що постановою Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року не вирішено однієї позовної вимоги, а саме питання щодо стягнення з відповідача заборгованості з дострокового повернення всієї суми кредиту в розмірі 33645,84 доларів США, і стосовно цієї складової заборгованості взагалі не наведено ніяких мотивів щодо наявності або відсутності підстав для її стягнення.

Від відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 надійшло заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, мотивоване тим, що в заяві позивач безпідставно просить суд додатковим рішенням змінити суть основного рішення Київського апеляційного суду, а саме постанови від 06 жовтня 2021 року, так як складова частина позовних вимог в частині суми дострокового повернення кредиту розглядалась під час розгляду справи по суті в апеляційної інстанції, відтак заява є безпідставною і такою, що не підлягає задоволенню.

Наголошувала, що позивач свідомо пропустив трирічний строк для подання позову в суд з метою стягнення простроченої заборгованості, клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності неодноразово заявлялося відповідачем, а відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Просила відмовити в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі № 753/16143/18, а саме винести ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.

Тлумачення статті 270 ЦПК України свідчить про те, що перелік підстав, за яких суд ухвалює додаткове рішення, є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Апеляційний суд враховує, що копія заяви АТ «ІНГ Банк Україна» про ухвалення додаткового рішення була направлена відповідачу ОСОБА_1 , яка скористалася правом подачі заперечення на зазначену заяву, і клопотань про розгляд заяви з викликом сторін в судове засідання від позивача або відповідача не надходило.

З урахуванням положень ст. 270 ЦПК України апеляційний суд не вбачав необхідності викликати сторони для вирішення питання про уваленняч додаткового судового рішення, а тому розглянув дане питання без виклику зазначених осіб.

Вирішуючи заяву АТ «ІНГ Банк Україна» про ухвалення додаткового рішення по суті, апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зміст частин першої та другої статті 270 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що головне значення додаткового рішення полягає у забезпеченні повного та всебічного розгляду справи шляхом процесуального виправлення недоліків, допущених судом внаслідок неналежного виконання вимог частини першої статті 264 ЦПК України.

Крім того, додаткове рішення шляхом його подальшого виконання спроможне забезпечити реальний захист прав та інтересів позивача, з метою відновлення або захисту яких останній звертався до суду з конкретно визначеними позовними вимогами, які суд за відсутності процесуальних перешкод повинен вирішити по суті (правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 24 червня 2020 року в справі № 759/9300/13-ц провадження № 61-35409св18).

Додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ЦПК України і воно не може змінити суті основного рішення.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 03 лютого 2021 року у справі № 760/34441/19-ц (провадження № 61-14841св20).

Звертаючись до суду з даним позовом, АТ «ІНГ Банк Україна» просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ІНГ Банк Україна» заборгованість за договором іпотечного кредиту від 03 грудня 2007 року станом на 27 липня 2018 року в розмірі 65891,74 доларів США, що є еквівалентом 1 823 224,44 грн., з яких: 21710,94 доларів США, що є еквівалентом 600741,70 грн. - прострочена заборгованість за кредитом (непогашена сума заборгованості), 33645,84 доларів США, що є еквівалентом 930980,39 грн. - заборгованість (поточна) за кредитом, 230,25 доларів США, що є еквівалентом 6371,01 грн. - нараховані (поточні) проценти, 8895,82 доларів США, що є еквівалентом 246147,33 грн. - прострочені неоплачені проценти, 1408,89 доларів США, що є еквівалентом 38983,98 грн. - пеня, а також просив стягнути 3 % річних у зв`язку з порушенням зобов`язання за договором іпотечного кредиту від 03 грудня 2007 року в розмірі 39819,17 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, постановою Київського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року апеляційну скаргу АТ «ІНГ Банк Україна» було задоволено. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 квітня 2019 року скасовано, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ІНГ Банк Україна» заборгованість за договором іпотечного кредиту від 03 грудня 2007 року в розмірі 60886,20 доларів США, що еквівалентно 1622703,20 грн., в іншій частині позову відмовлено, вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд апеляційної інстанції виходив із того, що банк пропустив позовну давність лише щодо вимог про стягнення чергових платежів за кредитом за період з січня до липня 2015 року включно, тобто за строк, що перевищує 3 роки до дати звернення до суду. Щодо решти платежів за договором позовна давність не сплила. Отже, із заявлених позивачем вимог не підлягають задоволенню вимоги про стягнення нарахувань за договором, які мали бути сплачені позичальником 29 січня 2015 року, 27 лютого 2015 року, 27 березня 2015 року, 29 квітня 2015 року, 29 травня 2015 року, 26 червня 2015 року та 27 липня 2015 року.

Також суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у стягненні 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості, оскільки позивач не врахував, що така фінансова санкція за прострочення платежів за кредитом стягується лише у випадку, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Умовами укладеного між сторонами договору передбачена інша відповідальність за порушення грошового зобов`язання у вигляді пені. Отже, стягнення додатково до договірної санкції за один й той же період з однієї й тієї суми прострочення ще й санкції, встановленої ст. 625 ЦК України, не ґрунтується на вимогах закону.

На вказану постанову відповідачем ОСОБА_1 було подано касаційну скаргу, на яку позивачем АТ «ІНГ Банк Україна» подано відзив, мотивований тим, що оскаржуване судове рішення є законним, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України строк повернення неохопленої попередніми періодами заборгованості за кредитним договором вважається таким, що настав, а право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізуються обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

В даній справі скасовуючи постанову Київського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року і направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд послався на правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, та виходив із того, що суд апеляційної інстанції не виклав висновки, за який період стягнув тіло кредиту (прострочена та поточна заборгованість) та відсотки за користування кредитом до зміненої дати закінчення строку кредитування, а також чи підлягають стягненню передбачені договором проценти за кредитом після 09 лютого 2018 року.

Верховний Суд зазначив, що оскільки на момент спливу строку кредитування у позичальника існувала поточна заборгованість, банк мав право пред`явити позичальнику вимоги про стягнення цієї заборгованості, проте в межах позовної давності.

Верховним Судом досліджено наданий позивачем розрахунок заборгованості, який складається з таких граф: терміни сплати, сума платежу (яка складається з непогашеної суми заборгованості та непогашеної суми відсотків за кредитом), непогашеної суми заборгованості, непогашеної суми відсотків за кредитом, суми відсотків за кредитом, нарахованих на несплачену заборгованість, початок періоду прострочення, кінець періоду прострочення, кількість днів прострочення, пеня, три проценти річних.

Верховний Суд прийшов до висновку, що суд апеляційної інстанції не дослідив належним чином докази у справі, не перевірив обґрунтованість доводів позивача і заперечень відповідача, не з`ясував розмір заборгованості з урахуванням її складових, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, періоду, за який вона нарахована.

Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Вирішуючи по суті позовні вимоги АТ «ІНГ Банк Україна», з урахуванням вказівок Верховного Суду під час нового розгляду справи, апеляційний суд виходив із того, що оскільки на момент спливу строку кредитування у позичальника існувала поточна заборгованість, банк мав право пред`явити позичальнику вимоги про стягнення цієї заборгованості, проте в межах позовної давності, про що зазначено постановою Верховного Суду від 30 червня 2021 року в даній справі, а отже із заявлених позивачем вимог - дата подання позову 17 серпня 2018 року - в межах позовної давності - ті вимоги про стягнення нарахувань за договором, які мали бути виплачені позичальником з 28 серпня 2015 року (термін дати сплати, визначений в графіку а. с. 12 т. 1).

Разом із тим, оскільки 25 січня 2018 року банк звернувся до ОСОБА_1 з вимогою, яку вона отримала в лютому 2018 року, про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, з цього моменту банк таким чином змінив строк виконання основного зобов`язання відповідно до вимог статті 1050 ЦК України та фактично мав зафіксувати розмір існуючої у ОСОБА_1 заборгованості за процентами та пенею і припинити її нарахування.

Такі висновки відповідають правовим висновкам, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, в якій зроблено висновок, що у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України строк повернення неохопленої попередніми періодами заборгованості за кредитним договором вважається таким, що настав, а право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, передбачені договором проценти за кредитом і пеня після 25 січня 2018 року стягненню не підлягають, однак із цього моменту правильним є нарахування 3 % річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, він складається з таких граф: терміни сплати, сума платежу (яка складається з непогашеної суми заборгованості та непогашеної суми відсотків за кредитом), непогашеної суми заборгованості, непогашеної суми відсотків за кредитом, суми відсотків за кредитом нарахованих на несплачену заборгованість, початок періоду прострочення, кінець періоду прострочення, кількість днів прострочення, пеня, три проценти річних.

Таким чином, з урахуванням позовної давності і зміни строку виконання основного зобов`язання з 25 січня 2018 року із відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за наступні періоди: непогашена сума заборгованості з 28 серпня 2015 року по 27 липня 2018 року в розмірі 18442,88 доларів США; непогашена сума відсотків за кредитом з 28 серпня 2015 року по 29 січня 2018 року в розмірі 5680,38 доларів США; сума відсотків за кредитом, нарахованих на несплачену заборгованість з 28 серпня 2018 року по 29 січня 2018 року в розмірі 1350,04 доларів США, пеня з 29 серпня 2017 року по 29 січня 2018 року в розмірі 29024,61 грн., а також 3 % річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України з 28 лютого 2018 року по 27 червня 2018 року в розмірі 26,29 доларів США, всього 25499,59 доларів США та 29024,61 грн. пені.

Таким чином, спростовуються змістом постанови Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року доводи позивача про те, що апеляційним судом не вирішено питання щодо стягнення з відповідача заборгованості з дострокового повернення всієї суми кредиту у розмірі 33645,84 доларів США, і що в постанові стосовно цієї складової заборгованості взагалі не наведено ніяких мотивів щодо наявності або відсутності підстав для її стягнення.

Враховуючи, що апеляційний суд вирішив усі заявлені позовні вимоги АТ «ІНГ Банк Україна» про стягнення заборгованості за договором іпотечного кредиту, тому відсутні підстави, передбачені статтею 270 ЦПК України для задоволення заяви та ухвалення додаткової постанови у справі.

У зв`язку із наведеним апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви «ІНГ Банк Україна».

Керуючись ст. 7, 270, 381, 389 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні заяви Акціонерноготовариства «ІНГ Банк Україна» про ухвалення додаткової постанови відмовити.

Ухвала апеляційного суду набираєзаконної сили з дня її прийняття та може бути оскарженадо Верховного Суду протягомтридцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Савченко С.І.