1Справа № 335/2164/16-ц 4-с/335/38/2021
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Апаллонової Ю.В., за участю секретаря судового засідання Чернуха В.Е., за участю заявника ОСОБА_1 , представника стягувача ОСОБА_2 , державного виконавця Щетинкіної А.С., розглянувши у відкритому судовому в залі суду у м. Запоріжжя засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії Державного виконавця Комунарського відділу виконавчої служби у м.Запоріжжя Південо-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Дніпро) Щетинкіної Анастасії Сергіївни, заінтересована особа ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у вересні 2021 р звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Комунарського відділу виконавчої служби у м.Запоріжжя Південо-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Дніпро) Щетинкіної Анастасії Сергіївни, заінтересована особа ОСОБА_3 .

В обґрунтування скарги зазначав, що 04.09.2015 року рішенням Орджонікідзевського районного суду М.Запоріжжя по справі №33 5/7745/15-ц було розірвано шлюб між Скаржником та ОСОБА_3 . року рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі №335/2164/16-ц задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 щодо стягнення аліментів на утримання дитини та стягнуто з Скаржника аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 25.02.2016 року до досягнення дитиною повноліття. 04.05.2016 Комунарським відділом державної виконавчої служби було відкрито виконавче провадження та щомісячно стягувалось відповідно до рішення суду кошти на утримання неповнолітнього сина. У 2017 року Скаржник примирився зі своєю колишньою дружиною, розпочали спільне проживання, разом брали участь у вихованні та утриманні сина, вели спільне господарство та разом розпоряджалися коштами, у зв`язку з чим ОСОБА_3 було написано заяву про повернення виконавчого документа. Державним виконавцем було повернуто виконавчий документ ОСОБА_3 на підставі її заяви, про що у виконавчому листі виданому Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя від 06.05.2016 року зроблено відповідний запис, а саме 11.07.2017 року повернуто виконавчий документ на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Борг станом на 11.07.2017 року відсутній. 28.04.2021 року ОСОБА_3 до Комунарського ВДВС направлено заяву про прийняття до виконання виконавчого листа виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя 06.05.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. починаючи з 25.02.2016 року. Державним виконавцем Щетинкіною А.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №65302980 від 05.05.2021 року та постановлено здійснювати відрахування із доходів Скаржника у розмірі 50% до виплати загальної суми боргу, яка станом на 30.04.2021 року складає 55 612,07 грн., а після утримання суми боргу у твердій грошовій сумі 500 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.

19.08.2021 року державним виконавцем Щетинкіною А.С. направлено за місцем працевлаштування Скаржника вимогу щодо стягнення із заробітної плати аліментів, відповідно до цієї вимоги державним виконавцем було перераховано довідку- розрахунок заборгованості по аліментам, відповідно до якої борг станом на 31.07.2021 року складає 41982,97 грн.Відповідно до довідки-розрахунку від 20.08.2021 року, отриманою Скаржником у державного виконавця Щетинкіної А.С. згідно розрахунку заборгованості по аліментам станом на 11.07.2017 року заборгованість по аліментам була відсутня (по момент коли ОСОБА_3 було написано заяву про повернення виконавчого документа).Відповідно до зазначеної довідки в період з 11.07.2017 року по 20.08.2021 року Скаржнику нараховано заборгованість по аліментах в розмірі 40057,21 року. Скаржник з розрахунком заборгованості не погоджується, так як вважає, що з його сторони не було жодних дій, спрямованих на ухилення від сплати аліментів, на час повернення виконавчого листа у 2017 році за вимогою самої стягувачки та після цього. Скаржник постійно працював, заборгованості зі сплати аліментів до 2017 року не мав.З 2017 року по 2021 рік аліменти не стягувалися зі Скаржника не з його вини, а це було волевиявленням самої Стягувачки і вона жодних дій для стягнення аліментів не тільки не вживала, а, навпаки, вчинила дії з метою припинення такого стягнення, звернувшись із заявою до державного виконавця про повернення їй виконавчого документа.

Факт спільного проживання Скаржника разом із Стягувачкою з 2017 року підтверджується актом від 28.08.2021 року складеного представниками комунального підприємства «Наше місто» Запорізької міської ради за підписом мешканців буд. АДРЕСА_1 , які можуть зазначений факт підтвердити у судовому засіданні шляхом їх виклику.Факт того, що весь цей час Скаржник був офіційно працевлаштований і мав змогу сплачувати аліменти підтверджується довідкою виданою ФОП ОСОБА_5 за вих. №04 від 09.09.2021 року, про те, що ОСОБА_1 з 18.11.2011 року по теперішній час працює у ФОП ОСОБА_5 .

З огляду на зазначене просив суд визнати неправомірними дії державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Щетинкіної Анастасії Сергіївни при виконанні виконавчого провадження № 65302980 у частині складення нею розрахунку зі сплати аліментів станом на 20.08.2021 р. в сумі 40 057,21 грн. згідно виконавчого листа по справі №335/2164/16-ц виданого 06.05.2016 року на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.04.2016 року по справі №335/2164/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Зобов`язати державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Щетинкіну Анастасію Сергіївну здійснити перерахунок суми боргу згідно виконавчого листа по справі №335/2164/16-ц виданого 06.05.2016 року на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду Ч.Запоріжжя від 20.04.2016 року по справі №335/2164/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини починаючи з 28.04.2021 року.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вимоги скарги підтримав, просив їх задовольнити на підставах викладених у скарзі. Вказав, що доказів сплати аліментів у період спільного проживання зі стягувачем він не має, оскільки вони мешкали однією сім`єю і він усі гроші віддавав у сім`ю. Наразі після зміни способу стягнення аліментів він сплачує їх регулярно за місцем роботи. Просить скаргу задовольнити.

Державний виконавець Щетінкіна А.С. у судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги. У запереченнях державний виконавець зазначає, що до відділу надійшла заява стягувана ОСОБА_3 про відкриття виконавчого провадження разом з виконавчим документом по виконанню виконавчого листа № 335/2164/16-ц виданий 06.05.2016 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ,у твердій грошовій сумі 500 гри щомісячно, починаючи з 25.02.2016 року і до досягнення дитиною повноліття за місцем роботи боржника.05.05.2021 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження 65302980 та направлено сторонам виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією. 05.05.2021 року державним виконавцем винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. 21.05.2021 року державним виконавцем нараховано довідку-розрахунок заборгованості по аліментам з 25.02.2016 року по 30.04.2021 рік борг складає 55612.07 грн.26.05.2021 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено на утримання з заробітної плати боржника. 22.06.2021 року до відділу з`явився боржник щодо ознайомлення з матеріалами справи ВП 65302980, але жодного чеку та підтвердження сплати аліментів державному виконавцю не надано.Державним виконавцем виявлено помилку у розрахунку від 21.05.2021 року, а саме через велику завантаженість не помітив відмітку у виконавчому документі від 11.07.2017 року. 11.07.2017 року стягувачу повернено виконавчий документ по п. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження". Станом на 11.07.2017 рік борг по сплаті аліментів відсутній.05.07.2021 року стягувачем до відділу надано виконавчий документ про зміну способу стягнення аліментів , визначених рішенням Орджонікідзевським районним судом від 20.04.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісяця але не менше ніж 50 % прожитковою мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.За весь час перебування виконавчого документа на виконанні боржником надано 16.08.2021 року лише 3 квитанції з приводу сплати аліментів за грудень 2020 - 1506.60 грн та 1500 грн. та за січень 2021 - 3000 грн.16.08.2021 року державним виконавцем перераховано довідку-розрахунок у зв`язку з наданням чеків з оплати аліментів. Згідно довідки-розрахунок з 11.07.2017 року по 31.07.2021 рік борг з оплати аліментів складає 41982.97 грн.20.08.2021 року боржником надано звіти про здійснення відрахувань з заробітної плати: за серпень 2021 2459.28 грн.,за липень 2021 2455.25 грн., за червень 2021 року-2451.23 грн.20.08.2021 року державним виконавцем перераховано довідку-розрахунок у зв`язку з наданням звітів про здійснення відрахувань. Згідно довідки-розрахунок з 11.07.2017 року гіо 20.08.2021 рік борг з оплати аліментів складає 40057.21 грн. Станом на 20.08.2021 рік боржником не надано ще чеків з оплати аліментів, ні розписок від стягувана, що за період з 11.07.2017 року по 20.08.2021 рік претензій по сплаті аліментів до боржника не мас.Лише на словах боржником було зазначено, що в нього боргу не має. але докази сплати аліментів та докази відсутності заборгованості з 11.07.2017 року по 20.08.2021 рік боржником не надано державному виконавцю.Боржником зазначено що факт спільного проживання разом зі стягувачем з 2017 року підтверджується актом від 28.08.2021 року які підписали мешканці. Те, що боржник та стягувач проживали разом, не звільняє боржника від сплати аліментів за рішенням суду. Це обов`язок батька утримувати дитину так як і обов`язок матері, не зважаючи па те. чи мешкають Вони разом чи порізно, чи перебувають Вони у шлюбі чи ні. Та хочеться запитати у мешканців, чи Вони зможуть підтвердити факт сплати аліментів на дитину щомісяця, та чи Вони проживали та наглядали за стягувачем та боржником 24/7. За даний період боржником якщо дійсно він мешкав разом зі стягувачем, необхідно було взяти від стягувана розписку, що за період мешкання разом, борг по аліментам відсутній. Але станом на 01.11.2021 рік такої розписки до державного виконавця не надай. Згідно даної скарги вбачається, що боржник хоче уникнути сплати аліментів за період з 11.07.2017 року по 20.08.2021 рік, які присуджено йому за рішенням суду, та всіляко шукає причини скасувати свій борг а не платити його. Таким чином можна дійти висновку, що довідка-розрахунок від 20.08.2021 доку нарахована у відповідності до Закону, а тому просить у задоволенні скарги відмовити.

Представник стягувача у судовому засіданні заперечує проти задоволення скарги, вказала, що аргументи скаржника зводяться до відсутності у нього обов`язку сплачувати аліменти з 11.07.2017 до квітня 2021 року. Свої вимоги він обґрунтовує тим, що у вказаний період виконавчий лист про стягнення з нього аліментів на примусовому виконанні не перебував, аліменти не стягувалися не з його вини. Окрім того, зазначив що з 2017 року проживав разом зі стягувачкою, разом із нею брав участь в утриманні сина. Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя у справі № 335/216/16-ц від 20.04.2016 визначено стягувати зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 500 (п`ятсот гривень) щомісячно, починаючи з 25.02.2016 до досягнення дитиною повноліття. Указане рішення набрало законної сили 04.05.2016 і боржником не оскаржувалося. Із поверненням стягувачці виконавчого документу зобов`язання боржника зі сплати аліментів не припинилося; змінився лише спосіб його виконання з примусового на добровільний.Попри встановлений рішенням суду безумовний обов`язок ОСОБА_1 утримувати сина, аліменти з 11.07.2017 до 31.05.2021 він не сплачував, за винятком сплати аліментів у грудні 2020 року у сумі 3006,60 гривень, у січні 2021 року 3000,00 гривень. Доказів сплати аліментів у більшій сумі у вказаний період матеріали виконавчого провадження не містять.Посилання скаржника на спільне проживання зі стягувачкою не звільняє його від обов`язку сплачувати аліменти на утримання сина. До того ж, наданий скаржником на підтвердження зазначеної обставини акт від 28.08.2021 не містить вказівки на час, протягом якого стягувачка і боржник проживали разом.Додані до скарги довідка про місце роботи скаржника та товарні чеки на придбання меблів так само не можуть бути доказами сплати аліментів, оскільки жодних даних, які б підтверджували факт утримання скаржником сина не містять. Повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою не позбавляє його можливості повторно подати такий документ до примусового виконання. Оскільки доказів сплати аліментів за спірний період скаржник не надав, дії державного виконавця Щетинкіної А.С. у частині складення нею розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 20.08.2021 року є правомірними.З огляду на викладене, скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали скарги та матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.447, 451 Цивільного процесуального кодексу України(далі ЦПК України) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Згідно із ч.1 ст.194 СК України в редакції, яка діяла на час відкриття виконавчого провадження аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Натомість, в ч.1 ст.194 СК України в редакції, яка діяла на час ухвалення рішення суду про стягнення аліментів та повернення виконавчого документа стягувачу, було передбачено, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Згідно із частиною третьою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Так, згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Як передбачено ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження.

При цьому, як передбачено п. 4 розділу XVI "Особливості виконання рішень про стягнення аліментів" Інструкції з організації примусового виконання рішень, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із:звіту про здійснені відрахування та виплати;квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником;заяв та (або) розписок стягувача;інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості;інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.Стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час проводиться в межах десятирічного строку, що передував пред`явленню виконавчого листа до виконання. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Судом встановлено, що до відділу ДВС надійшла заява стягувача ОСОБА_3 про відкриття виконавчого провадження разом з виконавчим документом по виконанню виконавчого листа № 335/2164/16-ц виданий 06.05.2016 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ,у твердій грошовій сумі 500 гри щомісячно, починаючи з 25.02.2016 року і до досягнення дитиною повноліття за місцем роботи боржника.

Повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою не позбавляє його можливості повторно подати такий документ до примусового виконання.

05.05.2021 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження 65302980 та направлено сторонам виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією. 05.05.2021 року державним виконавцем винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

21.05.2021 року державним виконавцем нараховано довідку-розрахунок заборгованості по аліментам з 25.02.2016 року по 30.04.2021 рік борг складає 55612.07 грн.

05.05.2021 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження 65302980 та направлено сторонам виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією.

05.05.2021 року державним виконавцем винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Згідно відповіді МВС відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби.

Згідно відповіді ДФС за боржником розрахункові рахунки не виявлено. Згідно відповіді ДФС про джерела отримання доходів боржника виявлено місце отримання доходу.

21.05.2021 року державним виконавцем нараховано довідку-розрахунок заборгованості по аліментам з 25.02.2016 року по 30.04.2021 рік борг складає 55612.07 грн.

26.05.2021 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено на утримання з заробітної плати боржника.

22.06.2021 року до відділу з`явився боржник щодо ознайомлення з матеріалами справи ВП 65302980, але жодного чеку та підтвердження сплати аліментів державному виконавцю не надано.

Державним виконавцем виявлено помилку у розрахунку від 21.05.2021 року, а саме через велику завантаженість не помітив відмітку у виконавчому документі від 11.07.2017 року. 11.07.2017 року стягувачу повернуто виконавчий документ по п. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження". Станом на 11.07.2017 рік борг по сплаті аліментів відсутній.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 19.05.2021 змінено спосіб стягнення аліментів, визначених рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2016 року, стягнувши зі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Хойники Гомельської області, Білорусія, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) аліменти на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ), на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі ј з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною, ОСОБА_4 , повноліття.

05.07.2021 року стягувачем до відділу надано виконавчий документ про зміну способу стягнення аліментів, визначених рішенням Орджонікідзевським районним судом від 20.04.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісяця але не менше ніж 50 % прожитковою мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.

За весь час перебування виконавчого документа на виконанні боржником надано 16.08.2021 року лише 3 квитанції з приводу сплати аліментів за грудень 2020 - 1506.60 грн та 1500 грн. та за січень 2021 3000 грн.

16.08.2021 року державним виконавцем перераховано довідку-розрахунок у зв`язку з наданням чеків з оплати аліментів. Згідно довідки-розрахунок з 11.07.2017 року по 31.07.2021 рік борг з оплати аліментів складає 41982.97 грн.

20.08.2021 року боржником надано звіти про здійснення відрахувань з заробітної плати: за серпень 2021 2459.28 грн.,за липень 2021 2455.25 грн., за червень 2021 року-2451.23 грн.

20.08.2021 року державним виконавцем перераховано довідку-розрахунок у зв`язку з наданням звітів про здійснення відрахувань. Згідно довідки-розрахунок з 11.07.2017 року гіо 20.08.2021 рік борг з оплати аліментів складає 40057.21 грн.

Станом на 20.08.2021 рік боржником не надано чеків з оплати аліментів, ні розписок від стягувача, що за період з 11.07.2017 року по 20.08.2021 рік претензій по сплаті аліментів до боржника не має, докази сплати аліментів та докази відсутності заборгованості з 11.07.2017 року по 20.08.2021 рік боржником не надано державному виконавцю.

Доводи скарги щодо безпідставного складення розрахунку заборгованості з тих підстав, що боржник проживав разом зі стягувачем і дитиною, за умови, що виконавчий документ був раніше повернутий стягувачу за його заявою перевірялися судом і встановлено таке.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними Частина 3 статті 181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина.

Відповідно до ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.

Наведені норми права свідчать, що обов`язок батьків утримувати дитину є безумовним. Його виконання не може залежати від будь-яких чинників чи обставин, як-то: відсутність доходу у платника аліментів, відсутність вини платника аліментів, спільне проживання платника та одержувача аліментів, наявність виконавчого документа на примусовому виконанні тощо.

Чинне законодавство визначає єдину підставу звільнення платника від сплати аліментів наявність у дитини такого доходу, який повністю забезпечує її потреби та перевищує дохід кожного з батьків, що підтверджено рішенням суду. Будь-які інші підстави звільнення батьків від утримання дітей, зокрема повернення стягувачу виконавчого документу, закон не встановлює.

Звертаючись до суду зі скаргою, заявник, як на підставу для її задоволення, посилався на безпідставність та необґрунтованість відмови державного виконавця у задоволенні клопотання про перерахунок заборгованості.

Однак, як вбачається, будь-яких доказів того, що на момент звернення до виконавця із клопотанням про перерахунок встановленого розміру заборгованості, боржником надано виконавцю не було, зокрема відповідних квитанції, матеріали справи не містять, що унеможливлюють здійснення державним виконавцем відповідного перерахунку.

Разом із тим, суд вважає необґрунтованим посилання заявника на те, що стягнення аліментів має бути проведено з моменту відкриття виконавчого провадження, з огляду на те, що повернення виконавчого документа стягувачу не припиняє обов`язку боржника утримувати дитину, однак матеріали виконавчого провадження не місять відомостей про належне виконання боржником свого обов`язку до повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Із поверненням стягувачці виконавчого документу зобов`язання боржника зі сплати аліментів не припинилося; змінився лише спосіб його виконання з примусового на добровільний.

Попри встановлений рішенням суду безумовний обов`язок ОСОБА_1 утримувати сина, аліменти з 11.07.2017 до 31.05.2021 він не сплачував, за винятком сплати аліментів у грудні 2020 року у сумі 3006,60 гривень, у січні 2021 року 3000,00 гривень. Доказів сплати аліментів у більшій сумі у вказаний період матеріали виконавчого провадження не містять. Суду не надано жодного доказу щодо добровільної сплати ним аліментів на користь стягувача - квитанцій, розписок, звітів від роботодавця про утримання аліментів, відомостей з ДВС про перерахунок аліментів на депозитний рахунок, договору відчуження нерухомого майна на користь дитини.

Посилання скаржника на спільне проживання зі стягувачем само по собі не звільняє його від обов`язку сплачувати аліменти на утримання сина.

Тим більше, ОСОБА_1 зазначено про факт спільного проживання разом зі стягувачем з 2017 року, на підтвердження чого надано акт від 28.08.2021 року, за підписом мешканців, який не може бути визнаний судом належним та достовірним доказом з огляду на те, що наданий ОСОБА_1 акт від 28.08.2021 не містить вказівки на час, протягом якого стягувачка і боржник проживали разом. Зазначено про факт проживання «з…» « по…» без зазначення жодних дат.

Лише сам факт проживання сина з батьком не звільняє його від обов`язку виконання судового рішення. Наявність усної домовленості між заявником та стягувачем щодо утримання ним дитини, та звільнення його від сплати аліментів за цей період жодними доказами не підтверджено.

Додані до скарги довідка про місце роботи ОСОБА_1 та товарні чеки на придбання меблів так само не можуть бути доказами сплати аліментів, оскільки жодних даних, які б підтверджували факт утримання скаржником дитина не містять. Наявність постійного місця роботи не позбавляла боржника за відсутності перебування на виконанні виконавчого листа на подання заяви за місцем роботи про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві в порядку ст.187 СК України.

Оскільки доказів сплати аліментів за спірний період скаржник виконавцю не надав, проживання боржника та стягувача разом, яке, до того ж, не є доведено належними доказами, не звільняє боржника від сплати аліментів за рішенням суду, державний виконавець не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості період виникнення якої зазначено у заяві стягувача, виконавцем здійснено відповідний розрахунок та дії державного виконавця Щетинкіної А.С. у частині складення нею розрахунку заборгованості зі сплати аліментів є правомірними.

За положеннями ч. 3 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

У п. 26 Постанови пленуму ВССУ № 4 від 07.02.2014р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що судам необхідно враховувати, що розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, керуючись вимогами статті 74 Закону про виконавче провадження, відповідними нормами сімейного законодавства, а також постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 (з наступними змінами) "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб". При цьому він не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості. Спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, або у позовному провадженні.

У п. 18 вищеозначеної Постанови також роз`яснено, що виходячи зі змісту статті 387 ЦПК (ст. 451 ЦПК України в редакції чинній на часі розгляду скарги), у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав. При цьому суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених статтями 37 - 38 Закону про виконавче провадження, проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом шляхом його скорочення (частина третя статті 39 Закону про виконавче провадження).

Аналізуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що державний виконавець має обов`язок провести розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, а обов`язку проводити перерахунок заборгованості, у випадку незгоди боржника із розміром такої, Закон України «Про виконавче провадження» не передбачає, як і не передбачено і право виконавця на повне або часткове звільнення від сплати заборгованості, оскільки визначено, що спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи.

З огляду на вказане, а також тих обставин, що у заяві від 01.09.2021 року ОСОБА_1 просив здійснити перерахунок з тих підстав, що нарахування з заборгованості з липня 2017 року по квітень 2021 року є безпідставним, а державний виконавець не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості, оскільки спір щодо розміру заборгованості вирішується судом, суд не вбачає неправомірності дій державного виконавця щодо складення розрахунку як такого, оскільки в силу ст. 195 СК України, ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» такий обов`язок покладено саме на державного виконавця та неправомірності у його складанні, як про те зазначено у скарзі, немає.

З огляду на вказане у задоволенні вимог скарги в частині визнання дій державного виконавця у частині складення розрахунку зі сплати аліментів в обраний заявником спосіб суд відмовляє.

Вирішуючи вимоги скарги про зобов`язання державного виконавця здійснити перерахунок суми боргу за аліментами, який обґрунтовується безпідставністю нарахування заборгованості по аліментам за період до відкриття виконавчого провадження після повернення виконавчого документа стягувачу, судом встановлено таке.

У відповідності до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з пунктами 2, 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце. Проте надання зворотної сили в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті. Заборона зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є однією з важливих складових принципу правової визначеності. На вказані норми звернуто увагу судів в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 616/979/19(провадження № 61-16815св20).

Так, суд відзначає, що в Законі України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання»№ 2475-VIII від 03.07.2018 відсутня пряма вказівка про його зворотню дію в часі.

Крім того, суд вважає, що в даному випадку спірні правовідносини виникли з моменту ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а тому застосуванню підлягає ч.1 ст.194СК України в редакції, яка діяла до прийняття ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» № 2475-VIII від 03.07.2018.

Отже, судом встановлено, що обов`язок сплати аліментів у ОСОБА_1 виник ще в квітні 2016 року, на той час діяла норма статті 194 СК України, згідно якої аліменти за минулий час стягувались не біль як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання, в той час як на момент відкриття виконавчого провадження діє вже нова норма про нарахування заборгованості за 10 років, що є суттєвим для нарахування заборгованості за минулий період, і свідчить про наявність підстав для зменшення розміру заборгованості зі сплати аліментів, виходячи з розрахунку заборгованості за три роки.

Відповідно до п. 26 Постанови пленуму ВССУ № 4 від 07.02.2014р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» державний виконавець не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості. Спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, або у позовному провадженні.

Разом із тим, ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку ст. 451 ЦПК України, а не у позовному провадженні при наявності спору щодо розміру заборгованості, вимог щодо звільнення його від сплати заборгованості або зменшення її не заявляв, а просить зобов`язати державного виконавця здійснити перерахунок, а тому суд, виходячи із меж заявлених вимог та тих обставин, що суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем та тих обставин, що обов`язку державного виконавця проводити перерахунок заборгованості, у випадку незгоди боржника із розміром такої, ЗУ «Про виконавче провадження» не передбачено, і він не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості, вимоги щодо зменшення розміру заборгованості або звільнення він неї не можуть бути розглянуті в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а тому у задоволенні цих вимог в обраний заявником спосіб суд відмовляє.

Разом із тим, суд зауважує, що вказані обставини не позбавляють боржника права на звернення до суду із позовом про зменшення розміру заборгованості, у тому числі, і з підстав проведення нарахування заборгованості за 3 роки, як це було передбачено законом на час ухвалення рішення та виникнення відповідного обов`язку або звільнення від її сплати.

Відповідно до ч.2 ст.197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Згідно ч.1 ст.81 СК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За вказаних обставин, та враховуючи, що державний виконавець під час складення розрахунку діяв у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження", в межах своїх повноважень та на підставі наявних в матеріалах виконавчого провадження доказів, в межах розгляду скарги не є можливим зменшення розміру заборгованості або звільнення від неї, оскільки такі вимоги можуть предметом розгляду в позовному провадженні, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення скарги в обраний боржником спосіб немає і у задоволенні скарги суд відмовляє у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 247, 447-451 ЦПК України, ст.ст. 194-195 СК України, ЗУ «По виконавче провадження», суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії Державного виконавця Комунарського відділу виконавчої служби у м.Запоріжжя Південо-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Дніпро) Щетинкіної Анастасії Сергіївни, заінтересована особа ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Вступна та резолютивна частина ухвали суду виготовлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 08.11.2021 року.

Повний текст ухвали складено 12.11.2021р.

Суддя: Ю.В. Апаллонова