ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року м. Чернівці

Справа №718/1034/20

Чернівецький апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.,

секретар Собчук І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Усманов Мурад Амірович, на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06 травня 2021 року (головуючий у 1-й інстанції Іщенко І.В.),-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 12 квітня 2018 року відповідачем ОСОБА_2 було укладено зі позивачем договір позики та отримано відповідачем в борг суму коштів, що еквівалентна 30000 доларів США та який мав бути повернутий в термін до 12.04.2019 року. Однак, станом на грудень 2020 року всіє суми коштів відповідачем не повернуто.

Загальна сума основного боргу становить 16 200 доларів США.

У зв`язку з вищевикладеним та на підставі ст.1050,625 ЦК України просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за невиконаним договором позики в розмірі 16 200 доларів США та суми трьох відсотків річних в розмірі 835 доларів США, а всього на загальну суму 17035 доларів США, що станом на день подання позовної заяви становить 483 288 гривень.

На момент подання позовної заяви до суду позичальник не повернув всю суму позики, і в зв`язку із цим до спливу строків позовної давності, звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

___________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/714/21

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за невиконаним договору позики в розмірі 16 200 доларів США та суми трьох відсотків річних в розмірі 835 доларів США. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Усманов Мурад Амірович, подав апеляційну скаргу, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення суду, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції в порушення норм процесуального права його не повідомлено про результати почеркознавчої експертизи, не надано можливості заявити відповідні клопотання, надати пояснення суду та прийняти участь в судових засіданнях.

Вказує, що він не погоджується із сумою основного боргу, оскільки вона є значно меншою та повинна складати не більше 12700 доларів США, оскільки в розписці наданій ОСОБА_1 від 09.01.2019 року вказано, що ОСОБА_2 сплатив кошти в сумі 2000 доларів США в рахунок заборгованості за користування коштами в сумі 30000 доларів США. В розписці від 07.06.2019 року вказано, що ОСОБА_2 сплатив кошти в сумі 1500 доларів США, тому вважає, що ці кошти в сумі 3500 доларів США необхідно включити (зарахувати) в погашення суми основного боргу, оскільки між сторонами договір позики не укладався, а в борговій розписці на яку посилається позивач взагалі не йдеться про сплату будь-яких відсотків за користування коштами.

Посилається на те, що у випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати відсотків від суми позики положення ч.1 ст.1048 ЦК України не застосовуються, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування.

Зазначає, що як вбачається із розписки від 12.04.2018 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 в борг грошові кошти в розмірі 30000 доларів США до 12.04.2019 року, тобто в іноземній валюті, розмір відсотків у даній розписці сторонами не встановлено, тому кошти в сумі 3500 доларів США в якості відсотків за користування борговими коштами є сплаченими необґрунтовано та безпідставно, а тому підлягають зарахуванню як повернення основної суми боргу.

Просить скасувати рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06 травня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вирішити питання розподілу судових витрат.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Рішення суду першої інстанції зазначеним нормам не відповідає.

Задовольняючи в повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що обставини викладені позивачем у позовній заяві з врахуванням встановлених судом обставин і визначені відносно них правовідносини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Однак, колегія суддів не погоджується в повному обсязі з даними висновками суду першої інстанції, вважає їх таким що не в повній мірі відповідають обставинам справи.

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Судом встановлено, що 07.06.2019 року позивач отримав від відповідача кошти в сумі 4 500 доларів США в рахунок погашення його боргу за його розпискою від 12.04.2018 року, в тому числі 3 000 доларів США в погашення основного боргу та 1 500 доларів США в погашення процентів. Обидві сторони погодили, що залишок основного боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 станом на 07.06.2019 року складає загалом 27 000 доларів США /а.с.11/.

17 липня 2019 року позивач отримав від відповідача кошти в сумі 1 000 доларів США в рахунок погашення основного боргу. Обидві сторони погодили, що залишок основного боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 станом на 18.07.2019 року складає загалом 25 500 доларів США /а.с.12/.

28 серпня 2019 року позивач отримав від відповідача кошти в сумі 1 500 доларів США в рахунок погашення основного боргу. Обидві сторони погодили, що залишок основного боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 станом на 28.08.2019 року складає загалом 24 500 доларів США /а.с.13/.

30 вересня 2019 року позивач отримав від відповідача кошти в сумі 3 500 доларів США в рахунок погашення основного боргу. Обидві сторони погодили, що залишок основного боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 станом на 30.09.2019 року складає загалом 21 000 доларів США /а.с.14/.

21 січня 2020 року позивач отримав від відповідача кошти в сумі 2 000 доларів США в рахунок погашення основного боргу. Обидві сторони погодили, що залишок основного боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 станом на 21.01.2020 року складає загалом 19 500 доларів США /а.с.15/.

29 лютого 2020 року позивач отримав від відповідача кошти в сумі 1 000 доларів США в рахунок погашення основного боргу. Обидві сторони погодили, що залишок основного боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 станом на 29.02.2020 року складає загалом 18 000 доларів США /а.с.16/.

22 серпня 2020 року позивач отримав від відповідача кошти в сумі 500 доларів США в рахунок погашення основного боргу. Обидві сторони погодили, що залишок основного боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 станом на 22.08.2020 року складає загалом 17 500 доларів США /а.с.17/.

21 вересня 2020 року позивач отримав від відповідача кошти в сумі 500 доларів США в рахунок погашення основного боргу. Обидві сторони погодили, що залишок основного боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 станом на 21.09.2020 року складає загалом 17 000 доларів США /а.с.18/.

10листопада 2020 року позивач отримав від відповідача кошти в сумі 400 доларів США в рахунок погашення основного боргу. Обидві сторони погодили, що залишок основного боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 станом на 10.11.2020 року складає загалом 16 600дол. США /а.с.19/.

31.12.2020 року позивач отримав від відповідача кошти в сумі 400дол.США в рахунок погашення основного боргу. Обидві сторони погодили, що залишок основного боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 станом на 31.12.2020 року складає загалом 16 200дол. США /а.с.30/.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16.

На підставі наведеного колегія суддів погоджується і з висновком суду першої інстанції, щозазначена розписка є належним письмовим доказом укладення між позивачем та відповідачем договору позики в указаній в ній сумі, яка підтверджує як його укладення, так і умови договору, суму позики, дату отримання коштів в борг, зобов`язання їх повернення у визначену в ній дату; а також засвідчує отримання відповідачем (боржником) від кредитора (позивача) вказаної грошової суми. Розписка також підтверджує право позивача вимагати від відповідача повернення суми боргу, і обов`язок відповідача - виплатити позивачу зазначену суму боргу.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди відповідача із сумою стягнутого боргу, оскільки вважає, що сплата відсотків за договором позики між сторонами обумовлена не була, тому кошти в сумі 2000 доларів США які сплачені ОСОБА_1 09.01.2019 році, про що зазначено в розписці від 09.01.2019 року та кошти на суму 1500 доларів США, які були ним сплачені 07.06.2019 року, що також підтверджується відміткою у розписці від 09.06.2019 року, тому дані суми повинні бути зараховані до сплати ним основної суми боргу.

Колегія суддів погоджується із такими доводами апелянта, вважає їх обґрунтованими та підставними враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що у розписці від 12.04.2018 року сторонами не погоджувалося питання щодо сплати відсотків та не встановлювались будь-які інші платежі за користування коштами. Застосування відсотків на рівні облікової ставки НБУ не є можливим, оскільки облікова ставка НБУ є основною відсотковою ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти - гривні.

Оскільки, у даному випадку відбулося отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати відсотків від суми позики, тому положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України. Іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму їх застосування та нарахування.

Як вбачається із розписки від 07.06.2019 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 кошти в сумі 4500 доларів США, в рахунок погашення боргу 3000 доларів США та 1500 доларів США в погашення відсотків (а.с.11).

Враховуючи наведене колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги і зазначає, що оскільки умовами договору нарахування відсотків не обумовлено, підстав для їх стягнення немає, тому вказану суму в розмірі 1500 доларів США слід зарахувати до суми погашення основного боргу.

Крім того, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не правомірно не враховано до суми повернення заборгованості грошові кошти сплачені відповідачем позивачу 09.01.2019 року в розмірі 2000 доларів США, згідно розписки від 09.01.2019 року (а.с.64), оскільки доказів, що дані кошти були сплачені ОСОБА_2 в рахунок інших боргових зобов`язань перед ОСОБА_1 , матеріали справи не містять, тому дану суму також слід зарахувати до суми погашення основної заборгованості.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як закріплено в ч. 2 ст. 76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно частиною 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З урахуванням вище зазначено колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути заборгованість за невиконаним договору позики в розмірі 12 700 (16200-3500=12700) доларів США.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов договору не допускається.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процент не встановлений договором або законом.

3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Як вбачається із розписки від 12.04.2018 року, строк повернення суми боргу до 12 квітня 2019 року, тобто з 13 квітня 2019 року слід стягувати 3% річних з урахуванням простроченої суми.

09 січня 2019 року відповідачем сплачена 2000 доларів на погашення заборгованості, яку суд апеляційної враховує при визначенні основної суми боргу, тому станом на 13 квітня 2019 року загальна сума боргу становить 28 000 доларів США.

За загальними вимогами процесуального права, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Згідно з борговим зобов`язання заборгованість виникла, починаючи з 13 квітня 2019 року, і 3% річних нараховуються на кількість днів та суму заборгованості, з урахуванням вже сплаченої суми, до дня пред`явлення позову до суду.

Отже, розрахунок заборгованості по 3% річних виглядає наступним чином:

з 13.04.2019 року по 07.06.2019 року на суму заборгованості 28000 доларів США: 28000 доларів США х 3% х 56 днів = 128,80 доларів США;

з 08.06.2019 року по 17.07.2019 року на суму заборгованості 23500доларів США: 23500 доларів США х 3% х 39 днів = 75,32 доларів США;

з 18.07.2019 року по 28.08.2019 року на суму заборгованості 22000 доларів США: 22000 доларів США х 3% х 40 днів = 72,33 доларів США;

з 29.08.2019 року по 30.09.2019 року на суму заборгованості 21000 доларів США: 21000 доларів США х 3% х 31 днів = 52,65 доларів США;

з 01.10.2019 року по 21.01.2020 року на суму заборгованості 17500 доларів США: 17500 доларів США х 3% х 113 днів = 161,30 доларів США;

з 22.01.2020 року по 29.02.2020 року на суму заборгованості 15500 доларів США: 15500 доларів США х 3% х 37 днів = 47,14 доларів США;

з 01.03.2020 року по 22.08.2020 року на суму заборгованості 14500 доларів США: 14500 доларів США х 3% х 175 днів = 208,56 доларів США;

з 23.08.2020 року по 21.09.2020 року на суму заборгованості 14000 доларів США: 14000 доларів США х 3% х 28 днів = 32,22 доларів США;

з 22.09.2020 року по 10.11.2020 року на суму заборгованості 13600 доларів США: 13600 доларів США х 3% х 18 днів = 20,11 доларів США;

з 11.11.2020 року по 30.12.2020 року на суму заборгованості 13600 доларів США: 13600 доларів США х 3% х 49 днів = 54,77 доларів США;

а всього на загальну суму 853,20 доларів США.

Як вбачається із позовної заяви позивач ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_2 суму трьох відсотків річних в розмірі 835 доларів США, оскільки суд не справі виходити за межі позовних вимог, тому до стягнення в порядку ст. 625 ЦК України підлягає сума в розмірі 835 доларів США.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Такий правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року (справа № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про стягнення з відповідача заборгованості саме в іноземній валюті.

Доводи апеляційної скарги щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки судом встановлені обставини кладення договору позики, його неналежного виконання зі сторони відповідача ОСОБА_2 , тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, однак не врахував належним чином всіх сум сплачених ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу.

За таких обставин, колегія суддів дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру стягнення заборгованості.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Усманов Мурад Амірович задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06 травня 2021 року в частині стягнення суми основного боргу за розпискою змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за невиконаним договору позики в розмірі 12 700 (дванадцять тисяч сімсот) доларів США.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 29 липня 2021 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: Н.К. Височанська

І.Б. Перепелюк