Справа №442/7889/21
Провадження №2/442/1578/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2021 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Крамара О.В.

з участю секретаря судового засідання Малик О.Я.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Дрогобицький відділ ДВС у Дрогобицькому районі Львівської області, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, шляхом визнання права власності в рахунок погашення боргу-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд із вказаним вище позовом, в обґрунтування якого покликається на те, що 31 жовтня 2017 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за яким відповідач отримав грошові кошти в сумі 402450 (чотириста дві тисячі чотириста п`ятдесят) гривень 00 копійок, що за офіційним курсом Національного банку України на день укладання цього договору (1 долар США = 26 грн. 83 коп.) є еквівалентом 15000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США 00 центів. Передачу грошей здійснено під час підписання договору тридцять першого жовтня дві тисячі сімнадцятого року. В цьому ж договорі, вони відразу погодили, що при невиконанні Позичальником (відповідачем по справі) своїх зобов`язань за Договором позики, Позикодавець має право задоволити свої вимоги за рахунок майна, а саме: 1/2 квартири АДРЕСА_1 , яка належить Позичальнику (відповідачу) на праві спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу р.№584 від 04.06.2004 та земельних ділянок, які розташовані на території Лішнянської сільської ради та належать Позичальнику (відповідачу) на праві власності на підставі Держаних Актів (Серія ЯД №471753 та Серія ЯМ № 1233213).

Відповідно до умов Договору позики, зазначену вище суму грошей Позичальник зобов`язався повністю повернути Позикодавцеві готівкою в строк до тридцять першого жовтня дві тисячі двадцятого року, однак станом на день подачі позову Позичальником не повернуто суму позики, з огляду на викладене вище вона змушена звернутися з даним позовом в суд за захистом порушених прав та інтересів

Ухвалою від 05.10.2021 року в зазначеній справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 28.10.2021 року, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

Сторони в судове засідання не з`явилися, подали клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позивач позов підтримує повністю, а відповідач визнає. Треті особи в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове рішення про задоволення позову.

Підстав для неприйняття визнання позову відповідачем судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, «здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Матеріалами справи встановлено, що 31 жовтня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за яким ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 402450 (чотириста дві тисячі чотириста п`ятдесят) гривень 00 копійок, що за офіційним курсом Національного банку України на день укладання цього договору (1 долар США = 26 грн. 83 коп.) є еквівалентом 15000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США 00 центів. Передачу грошей здійснено під час підписання цього договору тридцять першого жовтня дві тисячі сімнадцятого року. В цьому ж договорі, сторони погодили, що при невиконанні Позичальником (відповідачем по справі) своїх зобов`язань за Договором позики, Позикодавець має право отримати задоволення своїх вимог за рахунок майна, а саме: 1/2 квартири АДРЕСА_1 , яка належить Позичальнику (відповідачу) на праві спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу р.№584 від 04.06.2004 та земельних ділянок, які розташовані на території Лішнянської сільської ради та належать Позичальнику (відповідачу) на праві власності на підставі Держаних Актів (Серія ЯД №471753 та Серія ЯМ № 1233213).

Відповідно до умов Договору позики, зазначену вище суму грошей Позичальник зобов`язався повністю повернути Позикодавцеві готівкою в строк до тридцять першого жовтня дві тисячі двадцятого року.

Договором позики передбачено, що факт одержання повернутої в повному розмірі позики підтверджується заявою Позикодавця (або особи, яка уповноважена на це Позикодавцем), складеною у письмовій формі. Без цієї заяви борг вважається таким, що не повернутий. Відповідно до Договору позики, після виконання Позичальником свого зобов`язання Позикодавець повинен передати Позичальнику примірник цього договору. Наявність у Позикодавця після спливу терміну повернення грошей примірника цього договору вважається простроченням виконання Позичальником свого зобов`язання.

Сторонами не заперечується той факт, що станом як на день подачі позову так і на дату розгляду справи, Позичальником не повернуто Позикодавцю суму позики.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Виходячи із положень п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як вбачається зі статті 1 протоколу №11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження», з відповідними змінами та доповненнями, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Згідно ч.1 ст.60 вказаного Закону, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно з роз`ясненнями наданими в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, приватна власність громадян, як одна з рівноправних форм власності охороняється законом, її захист здійснюється судом, шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами: про виключення майна з опису.

Системний аналіз наведених вимог законодавства та зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позов в підставний та підлягає задоволенню, оскільки позикодавець вправі вимагати повернення позики, так як позичальник - відповідач, отримавши у власність передані йому позикодавцем позивачем гроші, став зобов`язаним повернути позикодавцю предмет позики в обумовлений договором позики строк.

Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов задоволити.

Припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 квартири АДРЕСА_1 та земельні ділянки, які розташовані на території Лішнянської сільської ради, які належали ОСОБА_2 на праві власності на підставі Держаних Актів (Серія ЯД №471753 та Серія ЯМ № 1233213).

В рахунок погашення боргу за Договором позики від 31 жовтня 2017 року, визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на: 1/2 квартири АДРЕСА_1 та земельні ділянки, які розташовані на території Лішнянської сільської ради, які належали ОСОБА_2 на праві власності на підставі Держаних Актів (Серія ЯД №471753 та Серія ЯМ № 1233213)

Зняти арешт (обтяження) з нерухомого майна, а саме: 1/2 квартири АДРЕСА_1 та земельні ділянки, які розташовані на території Лішнянської сільської ради та належать ОСОБА_2 на праві власності на підставі Держаних Актів (Серія ЯД №471753 та Серія ЯМ № 1233213).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь держави 2270 гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя О.В. Крамар