Справа № 438/1510/20
Провадження № 2/438/107/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 листопада 2021 року Бориславський міський суд Львівської області у складі:

головуючого-судді Слиша А.Т.,

при секретарі судового засідання Гадубяк О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Бориславського міського суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пеню) за прострочення сплати аліментів, -

в с т а н о в и в :

12 листопада 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 15 709,02 грн.

В обґрунтування позову посилається на те, що з 19 квітня 2007 року він із відповідачем перебував в шлюбі, рішенням Бориславського міського суду від 11 лютого 2019 року шлюб розірвано. У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 , який після розірвання шлюбу проживає із позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач самостійно утримує сина. Згідно судового наказу Бориславського міського суду Львівської області від 10 січня 2020 року у справі №438/1473/19 наказано стягувати з боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м.Борислава Львівської області, зареєстрована АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає: АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі ј частини заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 грудня 2019 року до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач недобросовісно ставиться до обов`язку зі сплати аліментів, ігнорує вимоги щодо належної сплати аліментів на утримання дитини На момент звернення позивача до суду відповідач взагалі не сплачує аліменти на утримання сина.

Згідно Розрахунку заборгованості по аліментах станом на 01 листопада 2020 року утворилася заборгованість з аліментів за період з грудня 2019 року по листопад 2020 року у розмірі 15 709,01 грн. Відповідно до розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання сина за період з 13 грудня 2019 року по 01 листопада 2020 року загальна сума неустойки за вищевказаний період становить 23 031, 04 грн.

Ухвалою судді від 25 листопада 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, надав пояснення аналогічні змісту позову по суті справи.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Попів-Кішко Р.Й. у судовому засіданні позовні вимоги заперечили. Пояснили суду, що розрахунок заборгованості по аліментах в межах виконавчого провадження №62721371 по примусовому виконанні судового наказу станом на 01 листопада 2020 року, проведений заступником начальника Бориславського міського відділу державної виконавчої служби ЗМУ МЮ, не відповідає дійсності. Державний виконавець не правильно обрахував заборгованість з аліментів, що станом на 01 листопада 2020 року становить 10327,84 грн, яку відповідач допустив у період з з 13 грудня 2019 року по 01 листопада 2020 року. На вимогу відповідача державним виконавцем проведений розрахунок заборгованості від 24 лютого 2021 року, згідно якого, станом на 01 листопада 2020 року заборгованість становить 13 359,51 грн.

Крім цього, представник відповідача вважає, що заборгованість виникла за відсутності вини відповідача, з незалежних від неї причини, оскільки позивач ОСОБА_1 лише у вересні 2020 року звернувся у державну виконавчу службу про стягнення аліментів. Відповідач добровільно надавала кошти безпосередньо синові ОСОБА_4 .

Вислухавши сторони у справі та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.9).

Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 11 лютого 2019 року, яке набрало законної сили 14 березня 2019 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с.10).

Згідно судового наказу Бориславського міського суду Львівської області від 10 січня 2020 року у справі №438/1473/19 наказано стягувати з боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м.Борислава Львівської області, зареєстрована АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає: АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі ј частини заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 грудня 2019 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.12).

Відповідно ст.8 Закону України«Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві.

Зокрема, статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України).

Згідно з ст.141СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Таким чином, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Згідно з положеннями Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, а також ч.7, ч.8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Згідно з ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах від 24 лютого 2021 року, проведеного заступником начальника Бориславського міського відділу державної виконавчої служби ЗМУ МЮ (м.Львів) Волянським А.Л. заборгованість по сплаті аліментів за період з 13 грудня 2019 року по 01 листопада 2020 року, становить 13 359,51 грн (а.с.53-56).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд керується правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, згідно з якою:

«неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів».

Звертаючись до суду з позовом про стягнення пені на суму заборгованості по аліментам позивачем за період з 13 грудня 2019 року по 01 листопада 2020 року нараховано пеню в сумі розмірі 23 031, 04 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, сума заборгованості зі сплати аліментів у відповідача утворилась з його вини, який своєчасно належним чином не виконував свої обов`язки, що тягне відповідальність у вигляді неустойки. Відповідач не довела відсутність своєї вини у несвоєчасній сплаті аліментів за період з грудня 2019 року по листопад 2020 року.

Обставини, на які відповідач посилається як відсутність її вини в несплаті аліментів, зокрема відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання судового наказу №438/1473/19 від 10 січня 2020 року лише 18 вересня 2020 року, не заслуговують на увагу з наступних причин.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ст. 614 ЦК України).

Системне тлумачення вказаних норм дає підстави дійти висновку, що стягнення пені, передбаченої аб.1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Як вбачається із матеріалів справи№ 438/1473/19, провадження 2-н/438/26/2020 судовий наказ Бориславського міського суду Львівської області від 10 січня 2020 року про стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі ј частини заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, згідно поштового повідомлення, вручена відповідачу 17 січня 2020 року (а.с.18).

З урахуванням наведеного, оскільки заборгованість зі сплати аліментів виникла саме з вини відповідача, яка не була спростована в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 набув право на стягнення з відповідача неустойки (пені), враховуючи розмір заборгованості за аліментами, яка існувала на час звернення до суду з цим позовом.

Вирішуючи питання щодо порядку обрахунку неустойки (пені) суд керується правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), відповідно до якої пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення:

«Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

Отже, суд відхиляє твердження сторони відповідача, викладене у відзиві, щодо необхідності застосування формули розрахунку пені, визначеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України: за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Незалежно від способу стягнення аліментів: чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Проведений позивачем обрахунок пені не суперечить вищевказаній правовій позиції Верховного Суду у справі № 333/6020/16-ц. Суд приймає розрахунок, що поданий позивачем.

З урахуванням вищенаведеного, оскільки заборгованість у розмірі 13 359,51 грн зі сплати аліментів за період з з 13 грудня 2019 року по 01 листопада 2020 року виникла з вини відповідача, яка зобов`язана їх сплачувати на підставі судового наказу Бориславського міського суду Львівської області від 10 січня 2020 року у справі №438/1473/19, відповідно позивач - одержувач аліментів має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, але не більше 100 відсотків заборгованості. Сума неустойки (пені) за вказаний період, розрахована позивачем, становить 23 031, 04 грн.. Проте, оскільки ч.1 ст.196СК України обмежено розмір стягнення неустойки (пені) до розміру не більше 100 відсотків заборгованості, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 13 359,51 грн неустойки (пені), яка дорівнює розміру заборгованості, у задоволенні решти позовних вимог позивача необхідно відмовити. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 5Закону Українивід 08липня 2011року №3674-VI«Про судовийзбір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах, зокрема, про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Таким чином, відсутні підстави для розподілу суми судового збору між сторонами. Відтак судовий збір за розгляд позовної заяви щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів підлягає стягненню з відповідача на користь держави в порядку ст. 141 ЦПК Українив розмірі 908 грн.

Керуючись ст.ст.13, 19, 81, 82, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за період з 13 грудня 2019 року по 01 листопада 2020 року у розмірі 13 359 (тринадцяти тисяч триста п`ятдесят дев`ять) грн. 51 коп..

Стягнути із ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_2 в користь держави судовий збір 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 09 листопада 2021 року.

Головуючий суддя А.Т.Слиш