КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 757/4182/20-ц Головуючий у 1-й інстанції суддя: Арапіна Н.Є.

12 січня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

судді-доповідача - Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК Українив м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2020 року в справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01 жовтня 2018 року по 01 грудня 2019 року у розмірі

9 500,95 грн. та витрати зі сплати судового збору.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить встановити, що остання є неналежним відповідачем та позов є необґрунтованим, так як станом на момент подачі позову заборгованість була погашена, скасувати рішення в частині розподілу судових витрат.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що відповідач не є власником та користувачем квартири на момент виникнення заборгованості, а тому не може бути належним відповідачем у справі.

Зазначає, що з неї не підлягає стягненню судовий збір.

У відзиві на апеляційну скаргу КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що рішення прийнято об`єктивно з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2848/2021
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем 28 січня 2020 року сплачено на користь позивача в рахунок погашення заборгованості за надані послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території грошові кошти у розмірі 10 202,70 грн., а представник позивача не відмовився від позовних вимог.

З таким висновком суду першої інстанції не погоджується колегія суддів.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що станом на 18.10.2016 ОСОБА_1 була власником квартири АДРЕСА_1 відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а. с. 5).

Відповідно до Довідки про реєстрацію місця проживання за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА від 06.02.2020 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 15).

Згідно розрахунку боргу мешканців квартири АДРЕСА_1 по сплаті за надані послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території станом 01 грудня 2019 року заборгованість за період з 01 жовтня 2018 року по 01 грудня 2019 року становить у розмірі 9 500,95 грн. (а. с. 4).

На підтвердження оплати вартості наданих послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території відповідачем надано квитанцію №78 від 28 січня 2020 року на суму 10 202,70 (а. с. 37).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 № 45власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтями 7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є:

одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком - оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Обов`язком виконавця - забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлові комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз законодавства, що регулює спірні правовідносини, дає можливість зробити висновок про те, що відповідальність споживача за надані житлово-комунальні послуги, за їх несплату, наступає у випадку підтвердження установою або організацією, яка їх надає, факти несплати останніх.

Матеріали справи свідчать, що було здійснено оплату вартості наданих послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території відповідно до квитанції №78 від 28 січня 2020 року на суму 10 202,70 (а. с. 37), про стягнення якої позивач просив звертаючись до суду із відповідним позовом.

Разом з тим, подаючи відповідну квитанцію ОСОБА_1 зазначила, що станом на жовтень 2018 року, коли виникла заборгованість відповідач вже не являлась власником квартири, оскільки остання була відчужена 27.01.2017 шляхом дарування.

Також на даний час відповідно до Довідки про реєстрацію місця проживання за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА від 06.02.2020 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 15).

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (ст. 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч. 1 ст. 55).

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Враховуючи вищевикладене, на даний час ОСОБА_1 не є власником квартири, по якій виникла заборгованість, а тому не може вважатися належним відповідачем у даній справі.

Суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини справи, не визначився із колом сторін у справі, не залучив до участі у справі належного відповідача власника квартири по якій виникла заборгованість та ухвалив рішення з порушенням прав, свобод та інтересів відповідача.

За наведеного, враховуючи відсутність правових підстав у суду апеляційної інстанції для залучення до участі у справі належного відповідача, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3 153 грн. за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 376, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2020 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3 153 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова