КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

16 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Яворського М.А. (судді-доповідача), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу 07 жовтня 2021 року, тобто з пропуском процесуального строку на апеляційне оскарження, визначеного ч.1 ст.354 ЦПК України, а тому остання не можу бути прийнята до розгляду й має бути відмовлено у відкритті провадження з огляду на наступне.

Відповідно положень ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Крім того, відповідно до положень п.1 ч.2 ст.358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Дослідивши матеріали даної справи апеляційним судом було встановлено, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 08 серпня 2019 року було ухвалено оскаржуване рішення. Повний текст рішення було складено 19 серпня 2019 року (а.с.184-193, т.2).

Відповідно до супровідного листа, наявного в матеріалах справи, копію повного тексту оскаржуваного рішення було направлено учасникам по справі 30 серпня 2019 року (а.с.199, т.2).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що він про розгляд справи не був повідомлений й копію повного тексту оскаржуваного рішення він не отримував.

Однак, в матеріалах справи наявна заява представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про отримання копії оскаржуваного рішення, відповідно до якого представник ОСОБА_2 отримав вказану копію 05 липня 2021 року (а.с.260г, т.3).

Враховуючи дату отримання апелянтом копії повного тексту рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року, а саме 05 липня 2021 року, а також враховуючи положення статті 354 ЦПК України щодо підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, то останнім днем для подачі апеляційної скарги з можливим поновленням строку на апеляційне оскарження рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року слід вважати 04 серпня 2021 року.

Разом з тим, апелянт подав апеляційну скаргу 07 жовтня 2021 року.

Крім того, апеляційна скарга була оплачена судом збором не в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , було залишено без руху та надано строк тривалістю десять днів для усунення вказаних недоліків, а саме: надати докази, що підтверджують поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, а також подати оригінал квитанції на підтвердження сплати судового збору у зазначеному розмірі або документи, що можуть підтверджувати звільнення від такої сплати.

08 листопада 2021 року засобами поштового та електронного зв`язку від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 надійшло клопотання про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року, яке мотивовано тим, що ОСОБА_1 знав про оскаржуване рішення починаючи з 01 квітня 2020 року, оскільки саме 01 квітня 2020 року приватним виконавцем була винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 , яку він отримував як директор ТОВ «ЛАН» та направлена до товариства з метою її примусового виконання. Зазначено, що вказану постанову приватного виконавця товариство отримало в квітні 2020 року та на її виконання щомісячно, починаючи з 08 травня 2020 року проводилось утримання боргу із заробітної плати ОСОБА_1 , яку він отримував як директор товариства.

15 листопада 2021 року на адресу апеляційного суду надійшла заява від апелянта про усунення недоліків апеляційної скарги. Так, апелянтом було сплачено судовий збір у встановленому розмірі. Крім того, апелянт також зазначив, що ним було пропущено процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у зв`язку із тим, що ним було подано 10 серпня 2021 року заяву про перегляд рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року за нововиявленими обставинами.

ОСОБА_1 також зазначає, що з моменту отримання представником копії оскаржуваного рішення він з ним не зустрічався та навіть не знав, що останній отримував вказану копію рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року.

Суд доходить висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження враховуючи наступні підстави.

Поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

ЄСПЛ у справах «Салов проти України», п. 93, «Сутяжник» проти Росії», п. 38 підкреслює, що відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи. Зокрема, під правовим пуризмом у практиці ЄСПЛ розуміється невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Однак, для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Європейський суд з прав людини наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Апеляційний суд критично оцінює наведені апелянтом доводи щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки відповідно до положень частини 1 статті 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Таким чином, представник апелянта, отримавши копію оскаржуваного рішення, вчинив дії від імені ОСОБА_1 від яких, зокрема, почав перебіг процесуальний строк на апеляційне оскарження ОСОБА_1 щодо рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року.

Крім того, подача заяви про перегляд оскаржуваного рішення за нововиявленими обставинами також не може слугувати підставою для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки є різними за змістом процесуальні дії.

Оскільки апелянтом не було зазначено поважних причин пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року, а зазначені причини не можна вважати такими, що є поважними, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті апеляційного провадження.

Відповідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим законом.

Європейський суд з прав людини зазначає, на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Згідно ч. ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки апелянтом, всупереч вимогам статей 77 - 81 ЦПК України, не надано беззаперечних доказів, на підставі чого суд мав би поновити строк, то апеляційну скаргу слід вважати такою, що подана з пропуском строку на апеляційне оскарження без поважних причин та за зазначеною апеляційною скаргою відсутні підстави для відкриття апеляційного провадження.

Керуючись ст. 357, 358 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв