КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 370/580/20 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Тандир О.В.

12 січня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

судді-доповідача - Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК Українив м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 23 жовтня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 та просила стягнути з відповідача 442,23 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 20 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 23 жовтня 2020 року позовні вимоги залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Посилається на не дослідження судом обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, ухвалення рішення, яке суперечить законодавству України.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що судом безпідставно відхилено клопотання про виклик свідків та витребування доказів, у зв`язку з чим позбавив права довести факт протиправної та винної поведінки відповідача. Зазначає, що ОСОБА_2 продовжує завдавати моральних страждань позивачу

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення про залишення без задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності таких обов`язкових елементів як протиправність поведінки відповідача та її вини виключають цивільно-правову відповідальність ОСОБА_2 за цим позовом та необхідність оціни судом інших елементів складу деліктного правопорушення.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2794/2021
Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 через випасання великої рогатої худоби відповідачки з порушенням відповідних правил, виникли неприязні відносини, внаслідок чого позивач неодноразово зверталась до правоохоронних органів та органу місцевого самоврядування з відповідними скаргами та заявами (а. с. 5-8).

За заявою ОСОБА_1 , Макарівським ВП Ірпінського ВП ГУ НП у Київській області було зареєстровано кримінальне провадження №0000462 від 01.07.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, що вбачається з відповідей Макіївського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області, ухвал слідчого судді Макарівського районного суду Київської області, Київського апеляційного суду (а. с. 5, 6, 51).

Як вбачається з висновку судово-медичної експертизи №51/д від 09.10.2018 проведеної у вказаному вище кримінальному провадженні, ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження: закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку, множинні підшкірні гематоми в ділянці лівого ліктя, 3 пальця лівої кисті, грудної клітки справа, в ділянці лівого кульшового суглоба і забою м`яких тканин тім`яної ділянки голови, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (а. с. 8-9).

ОСОБА_1 понесла витрати на придбання ліків у розмірі 319,23 грн. відповідно до товарних чеків (а. с. 13-14) та 123 грн. на проїзд згідно квитків (а. с. 15).

Позивач вказує, що внаслідок протиправних дій відповідача їй завдано матеріальну та моральну шкоду. Матеріальна шкода полягає у понесених витратах на лікування, на проїзд до Макарівської ЦРЛ. Моральна шкода, завдана неправомірними діями відповідачки полягає у фізичному болі та стражданнях, яких вона зазнала внаслідок пошкодження іі здоров я. Позивач вказує, що внаслідок її побиття вона 4 дні лікувалась в стаціонарі, а потім амбулаторно. Неодноразово зверталась до лікарів. Наслідком протиправних дій відповідача у неї тривалий час болить голова, порушений сон, що не дає можливості нормально жити. На думку позивача, завдана їй моральна шкода полягає у негативних переживаннях та спогадах, насторозі, тривозі, емоційній та тілесній реакції при згадуванні про ті події, важкістю виконання повсякденних обов`язків, фіксованістю уваги на проблемі одужання, переживаннями фізичних незручностей (болісні відчуття при контакті травмованих частин тіла з будь-чим, навіть ліжком) тимчасовою відірваністю від активного соціального життя, зниженням настрою, порушенням сну, неприємних сновидіннях, емоційній напрузі, побоюваннями щодо майбутнього стану здоров`я, страхом перед загрозою вчинення відповідачем злочинних, протиправних дій відносно неї. Також посилається на зміну звичайного укладу життя, оскільки внаслідок протиправних дій відповідача вона змушена відвідувати відділок поліції, суд, прокуратуру, з метою захисту своїх прав потерпілої від кримінального злочину. Враховуючи характер шкоди, заподіяної здоров`ю, тривалість лікування, суттєвий характер змін, що стались в її житті, вважає, що сума відшкодування завданої моральної шкоди повинна становити 20 000 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернулася до суду із відповідним позовом.

Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Із змісту статей 1166, 1187 ЦК України вбачається, що шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно зі ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є особою яка завдала таку шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана її відшкодувати .

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Встановлено, що ОСОБА_1 зверталася до правоохоронних органів та за її заявою Макарівським ВП Ірпінського ВП ГУ НП у Київській області було зареєстровано кримінальне провадження №0000462 від 01.07.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (а. с. 5, 6, 51).

Разом з тим, на даний час ОСОБА_2 не була притягнена до кримінальної відповідальності, відсутній вирок суду, який є обов`язковим для суду, що підтверджується самим позивачем відповідно до змісту апеляційної скарги.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, при розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанцій позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту протиправної поведінки відповідача та винних дій відповідача по відношенню до ОСОБА_1 .

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом безпідставно відхилено клопотання про виклик свідків та витребування доказів не спростовують висновків суду, враховуючи вищевикладене та те, що дані які хоче витребувати позивач не можуть вплинути будь-яким чином на розгляд цивільної справи та покази свідка не є обов`язковими для суду й оцінюються останнім в сукупності з усіма наявними доказами у справі.

За наведеного, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову в відшкодуванні матеріальної шкоди.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в стягненні з відповідача моральної шкоди.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.

Частинами 1 - 3 статті 23 ЦК України та роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід виходити з характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи, що не встановлено факту заподіяння відповідачем винних дій по відношенню до позивача, відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, матеріали справи та надані відповідні висновки з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з якими погоджується і колегія суддів.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 23 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова