ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року

м.Суми

Справа №591/5026/20

Номер провадження 22-ц/816/1076/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 квітня 2021 року, у складі судді Ніколаєнко О.О., ухвалене у м. Суми, повний текст якого виготовлено 06 травня 2021 року,

в с т а н о в и в :

21 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення способу участі у вихованні дитини та встановлення графіка зустрічей з дитиною.

Свої вимоги мотивував тим, що з 05 серпня 2011 року по 24 лютого 2014 року він та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу проживає разом з матір`ю, а на нього рішенням суду покладено обов`язок сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини.

Рішенням Сумської міської ради від 15 жовтня 2013 року № 485 визначено спосіб його участі у вихованні сина у формі систематичних побачень з дитиною кожної суботи місяця з 15 до 18 години, кожної неділі місяця з 12 до 15 години в присутності матері з урахуванням стану здоров?я і режиму дня дитини та інших обставин, що мають істотне значення. Під час його візитів у визначені години за адресою проживання дитини, ОСОБА_2 всіляко перешкоджала у побаченнях із сином, у зв`язку з чим він неодноразово звертався до поліції з відповідними заявами. Вважав, що дитина знаходиться в умовах, де йому чинять перешкоди у спілкуванні із батьком, тому просив суд визначити його участь у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши такий порядок і місце побачень:

- кожної суботи місяця з 15-00 до 18-00 за місцем проживання дитини або у загальнодоступних громадських місцях;

- кожної неділі місяця з 12-00 до 15-00 годин без присутності матері за місцем проживання ОСОБА_1 ;

- влітку по непарних тижнях у неділю з 09-00 години по 20-00 годину за місцем проживання батька або у домоволодінні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 .

Просив встановити також, що батьки мають право змінювати порядок та час спілкування з дитиною за взаємною згодою та з урахуванням стану здоров?я та інших обставин, що мають істотне значення. У разі побачень з дитиною за місцем проживання позивача, батько забирає дитину з місця проживання та повертає дитину до її місця проживання у призначений час для побачень.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради про визначення способів участі у вихованні дитини та встановлення графіка зустрічей з дитиною задоволено частково.

Визначено участь ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши порядок і місце побачень: у вигляді систематичних побачень 1 та 3 неділі кожного місяця з 12:00 до 15:00, у присутності матері дитини ОСОБА_2 . Побачення проводити з урахуванням бажання та стану здоров`я дитини, інших обстави, що мають істотне значення.

Батьки мають право змінювати порядок та час спілкування з дитиною за взаємною згодою та з урахуванням стану здоров?я та інших обставин, що мають істотне значення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 420,40 грн судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою його позовні вимоги задовольнити повністю та визначити його участь у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши порядок і місце побачень на умовах, вказаних у позовній заяві.

Вважає, що рішенням суду безпідставно не задоволено його позовні вимоги в повному обсязі, оскільки він як батько, який проживає окремо від дитини, відповідно до норм сімейного законодавства України та діючого міжнародного законодавства, має право на особисте спілкування з сином, а мати дитини не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Вказує, що справа розглянута судом однобічно, до уваги взяті лише докази, надані відповідачем, яка перешкоджає йому у спілкуванні з їх спільною дитиною, що підтверджується його зверненнями до поліції, які не взято до уваги при ухваленні рішення. Доводить, що покази свідка ОСОБА_5 не узгоджуються з іншими доказами у справі.

Зазначає, що суд помилково поклав в основу рішення психологічну характеристику психолога ОСОБА_6 , оскільки для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі необхідне проведення судово-психологічної експертизи за участі дитини, яка має бути проведена при апеляційному перегляді справи, через проживання дитини з матір`ю та відсутність у нього доступу до дитини така експертиза не була проведена раніше.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача адвокат Якименко О.І. просить відмовити у задоволенні клопотання позивача про призначення судової психологічної експертизи та прийняти постанову про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін. Також просить здійснити розподіл судових витрат по справі та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 усі витрати, понесені нею у зв`язку з розглядом цієї справи, а саме: 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, сплачених на користь Адвокатського об`єднання «Веріта Груп».

У відзиві зазначається, що відповідач ніколи не чинила позивачу перешкод у спілкуванні із сином, а причиною звернення ОСОБА_1 до Служби у справах дітей в 2013 році для визначення способу участі у вихованні дитини були неприязні відносини з ОСОБА_2 . Вказує, що у часи побачень з дитиною позивач провокував сварки з відповідачем, словесно її ображав, не приділяв уваги та турботи до дитини, така його поведінка негативно впливає на розвиток сина та грубо порушує права малолітньої дитини.

Доводить, що запропонований ОСОБА_1 графік зустрічей із сином порушує права та інтереси дитини, негативно впливає на його психологічний та емоційний стан, на даний час він боїться батька, відмовляється з ним зустрічатися без присутності матері, що підтверджується психологом.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Шаповал О.О., які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення проти скарги відповідача ОСОБА_2 та її представника адвоката Якименко О.І., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 05 серпня 2011 року по 24 лютого 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с. 4, 5 зв., 7).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 05 вересня 2013 року, справа № 591/317/13-ц, стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , які постановлено виплачувати матері дитини ОСОБА_2 (т.1, а.с. 6).

За даними довідки Ковпаківського ВДВС м. Суми Північно-Східного МРУМЮ (м. Суми) станом на 14 липня 2020 року відсутня заборгованість за виконавчим листом № 591/317/13-ц (т.1, а.с. 9).

Згідно з паспортними даними позивач ОСОБА_1 значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 7 зв.).

За відомостями Відділу реєстрації місця проживання управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської МР від 27 серпня 2020 року відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (т.1, а.с. 23).

Рішенням Сумської міської ради від 15 жовтня 2013 року № 485 визначено ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , який проживає з матір?ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 , у формі систематичних побачень з дитиною, а саме: кожної суботи місяця з 15-00 до 18-00 години, кожної неділі місяця з 12-00 до 15-00 години в присутності матері та з урахуванням стану здоров?я та режиму дня дитини та інших обставин, що мають істотне значення (т.1, а.с. 8).

ОСОБА_1 неодноразово звертався до органів Національної поліції щодо ненадання ОСОБА_2 можливості бачитися з дитиною. Відповідач зверталась 28 червня 2020 року до служби 102 з приводу того, що колишній чоловік змушує дитину йти з ним, хоча дитина не бажає з ним спілкуватися (т.1, а.с. 10-12,15-16, 82-85, 86).

За запитом ОСОБА_2 практичним психологом ОСОБА_6 складена психологічна характеристика щодо вивчення психоемоційного стану дитини ОСОБА_3 , відповідно до якої не діагностовано конструктивної взаємодії між батьком і дитиною. Діагностований емоційний зв?язок між матір?ю і сином є стабілізуючим фактором у збереженні психічного здоров?я дитини. Емоційна чутливість дитини, ймовірніше, викликана нестабільними взаємовідносинами між батьками хлопчика. Для нього є небажаним переживання стресу та знаходження тривалий час у стресовій ситуації. Вище вказане може спричинити загострення невротичних реакцій. Членами власної родини він зазначає як мати, бабуся, дідусь, я ( ОСОБА_4 ). Враховуючи інтереси дитини, психоемоційний стан хлопчика та його особисте ставлення до ситуації, що склалася, рекомендовано батьку під час планування зустрічей із сином враховувати бажання, інтереси хлопчика, спілкування проводити в присутності матері (чітко встановлені дні та час) (т.1, а.с. 71-73, 74, 75).

Допитана як свідок практичний психолог ОСОБА_6 пояснила суду першої інстанції, що ОСОБА_2 разом з дитиною у червні 2020 року звертались до неї з метою отримання консультації. Дитина мала невротичні алергічні реакції, викликані стресом. У вересні 2020 року також звертались для надання рекомендацій. Дитина має нестабільний емоційний стан. Мати є домінуючою фігурою для хлопчика. Вважає, що побачення з батьком необхідно проводити у присутності матері. Дитина ображена на батька, не бажає з ним бачитися.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування управління Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 15 березня 2021 року № 583/27.1-26, орган опіки та піклування вважає за можливе визначити порядок участі ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді систематичних побачень 1 та 3 неділі кожного місяця з 12-00 до 15-00 у присутності матері дитини. Побачення проводити з урахуванням бажання та стану здоров?я дитини, інших обставин, що мають істотне значення (т.1, а.с. 249-250 а).

Із наданої керівником та класоводом КУ Сумська ЗОШ І-ІІ ступенів № 6 характеристики від 23 вересня 2020 року на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що дитина навчається в цьому навчальному закладі з першого класу. До виконання доручень ставиться сумлінно, навчається у Музичній школі № 2 по класу «акордеон», займається на відділенні дзюдо при Сумській обласній КДЮСШ «Динамо», додатково займається поглибленням знань з англійської мови. Авторитетом для хлопчика є мама, виховується у неповній сім`ї (т.1, а.с. 89, 93, 94).

Свідок ОСОБА_5 мати відповідачки у судовому засіданні пояснила, що позивач ніколи не займався вихованням дитини. У червні 2020 року після того, як викликалась поліція, дитина відмовилася від спілкування з батьком. Примушування до такого спілкування є стресом для ОСОБА_4 .

Рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 мотивоване тим, що з урахуванням обставин справи, пояснень психолога, найкращих інтересів дитини, для забезпечення позивачу права спілкування з малолітнім сином та участі у його вихованні є доцільним встановлення рекомендованого органом опіки та піклування порядку участі позивача у вихованні малолітнього сина: побачень першої та третьої неділі місяця з 12 до 15 годин у присутності матері. При цьому суд зазначив, що визначений судовим рішенням порядок участі батька у вихованні дитини та спілкування із сином на даний час найбільше відповідає як інтересам самої дитини, так і інтересам обох батьків, а в подальшому сторони не позбавлені можливості вирішувати питання про зміну графіка зустрічей з дитиною, який буде враховувати інтереси дитини та їх спільні інтереси.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з вимогами закону, відповідає встановленим обставинам справи.

Так, статтею 141 СК України та ч. 3 ст. 11 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно з ч. ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Статтею ст. 153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно ч. ч. 2 та 3 ст. 157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Згідно з ст.ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Положеннями Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Таким чином, міжнародними та національними нормами законодавства України закріплено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Також передбачено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов`язок не чинити цьому перешкоди.

При вирішенні спору щодо участі у вихованні та визначенні порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд має виходити, передусім, з інтересів дитини з урахуванням конкретних обставин справи. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини.

За встановлених обставин, вирішуючи спір, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що визначений у висновку органу опіки та піклування - Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради порядок участі позивача у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 та спілкування з ним, відповідає інтересам дитини та батьків, виходячи при цьому з найважливіших інтересів дитини. При цьому суд першої інстанції правильно вказав про доцільність можливості батьків змінювати порядок та час спілкування з дитиною за взаємною згодою, з урахуванням стану здоров?я та інших істотних обставин.

Колегія суддів зазначає, що положення закону про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а визначений порядок спілкування батька з дитиною, що передбачає певні дні та часи такого спілкування, не може беззаперечно свідчити про позбавлення його передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею.

Судом першої інстанції були належним чином враховані показання свідків у справі. Оцінивши їх у сукупності з іншими письмовими доказами, складеними, погодженими та завіреними компетентними особами, суд обґрунтовано поклав в основу рішення висновок органу опіки та піклування Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, від 15 березня 2021 року № 583/27.1-26 про визначення порядку участі ОСОБА_3 у вихованні малолітнього сина, психологічну характеристику щодо вивчення психоемоційного стану дитини ОСОБА_3 та пояснення практичного психолога ОСОБА_6 , ставлення дитини до батька.

Відповідно до ч. ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом справ даної категорії обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який повинен подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, батьків, інших осіб, які бажають брати учать у вихованні дитини, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з таким висновком, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Процедура вирішення цього питання визначена Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року з наступними змінами, за п. 73 цього Порядку працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, у разі можливості з іншими родичами дитини, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи щодо забезпечення проведення оцінки потреб батьків з метою встановлення здатності матері, батька виконувати обов`язки щодо виховання дитини та догляду за нею. До уваги беруться ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини. Після з`ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок. Участь у вихованні дитини та у разі потреби порядок побачення з дитиною того з батьків, який проживає окремо від неї, встановлюються рішенням районної держадміністрації з урахуванням висновку служби у справах дітей.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до вимог Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМ України № 866 від 24 вересня 2008 року, при складенні зазначеного висновку взята до уваги особиста прихильність дитини до кожного з батьків, висловлене малолітнім сином сторін небажання спілкуватися з батьком та прохання більше про нього не згадувати, індивідуальні особливості малолітньої дитини, стан здоров`я.

Колегії суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що рекомендований органом опіки та піклування порядок спілкування позивача із сином відповідатиме найважливішим інтересам дитини, враховує вік дитини, необхідність організації продуктивного навчання, відвідування додаткових занять та секцій, напружені відносини, які склалися між батьками дитини.

Емоційний стан дитини обумовлений не присутністю батька в її житті, а напруженими конфліктними стосунками між батьками, які використовують дитину для образ один одного, зневажають право сина на спокійне щасливе дитинство та гармонійний розвиток особистості. Особисті конфлікти між батьками не повинні порушувати інтереси дитини.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що запропонований позивачем спосіб участі у вихованні дитини та графік зустрічей з дитиною на даний час суперечитиме в першу чергу інтересам дитини, тому правильно взяв до уваги рекомендований органом опіки та піклування порядок участі ОСОБА_1 у вихованні сина, який відповідатиме саме інтересам малолітньої дитини, оскільки для організації гармонійного життя і розвитку дитини для неї повинні бути створені безпечні, у тому числі і емоційно стабільні та комфортні умови, а батько може реалізовувати своє право на виховання та спілкування з сином шляхом періодичних побачень за встановленим графіком. Такий спосіб участі відповідача у вихованні дитини відповідатиме інтересам малолітнього сина сторін, дозволятиме підтримувати психологічний контакт дитини з батьком та забезпечити для дитини стабільні умови життя, навчання у школі, додаткових занять, відпочинку дитини, проведення якісного дозвілля.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і ч. 4 ст. 10 ЦПК України застосовується судами України як джерело права.

Так, у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява

№ 31111/04, ЄСПЛ зазначав, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Посилання в апеляційній скарзі на необхідність призначення у справі судової психологічної експертизи за участю дитини не заслуговує на увагу, оскільки за відсутності визначеної ст. 103 ЦПК України сукупності умов та відсутності відповідного клопотання сторін у суду не виникає обов`язку призначення відповідної експертизи у справі.

У ст. 182 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначних цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Як вбачається з матеріалів справи під час розгляду справи судом першої інстанції позивачем клопотання про призначення у справі судової психологічної експертизи у визначеному законом порядку не подавалося.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно з ч. 4 ст. 83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суду та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Колегія суддів вважає, що позивач не надав докази неможливості подання такого доказу, як висновок судової психологічної експертизи до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 заявив про недоцільність призначення судової психологічної експертизи на стадії апеляційного перегляду судового рішення.

Враховуючи викладене, посилання і доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в якості підстав для скасування ухваленого судом рішення під час апеляційного провадження.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача адвокат Якименко О.І. просила судові витрати з розгляду апеляційної скарги покласти на позивача, при цьому нею належним чином не обґрунтовано і не доведено перелік (обсяг) та вартість наданих адвокатом послуг та витрат, понесених на виконання договору про надання правничої допомоги. Зокрема, професійна правнича допомога в Сумському апеляційному суді надавалася відповідачу адвокатом Якименко О.І. на підставі ордеру від 29 червня 2021 року, виданого адвокатським об`єднанням «ВЕРІТА ГРУП». Відповідно до дублікату квитанції № 0.0..1 від 14 червня 2021 року, завіреної АТ КБ «ПРИВАТБАНК», ОСОБА_2 сплатила ВЕРІТА ГРУП АО 5000 грн за надання правової допомоги по цивільній справі № 591/5026/20 в суді апеляційної інстанції. Однак, договір про надання правової допомоги, акти виконаних робіт, акти приймання - передачі наданих послуг в матеріалах справи відсутні, що унеможливлює визначення розміру витрат на правничу допомогу судом з метою розподілу, що є підставою для відмови у задоволенні заяви про відшкодування таких витрат. Аналогічний висновок щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу зробив Верховний Суд 27 липня 2021 року у справі № 671/1957/20.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 квітня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - О.Ю. Кононенко

Судді: О.І. Собина

Т.А. Левченко