Справа № 524/6830/20
Провадження № 2/524/776/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 року Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі: головуючого судді Вінтоняк Н.Д.,

за участю секретаря судового засідання Воблікової І.О.,

представника позивача - адвоката Дашка М.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Черевка С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кременчуці клопотання представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про залишення позову без розгляду по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, про зміну місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Автозаводського районного суду міста Кременчука перебуває цивільна справа за вищезазначеним позовом.

14 січня 2021 року представником відповідача ОСОБА_2 подано клопотання про залишення позову без розглядучерез зловживання ОСОБА_3 процесуальними правами.

В обґрунтування клопотання зазначено, що у провадженні Автозаводського районного суду міста Кременчука перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, в якому ОСОБА_3 звернувся з зустрічним позовом, а в наступному залишив його без розгляду.

Крім того, малолітня донька сторін ОСОБА_4 фактично з жовтня 2019 року проживає з позивачем, його права не порушуються. Зазначене свідчить про відсутність у позивача наміру вирішити реально спір або забезпечити захист свого реально порушеного права, а відтак є зловживанням процесуальними правами в розумінні статті 44 ЦПК України.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти задоволення заявленого клопотання, посилаючись на його безпідставність, оскільки місце проживання малолітньої дитини визначено рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 19.03.2019 року №365 разом з матір`ю, це рішення є чинним та на даний час не скасовано. Рішенням Автозаводського суду м. Кременчука від 27.08.2020 року задоволено позов ОСОБА_1 про відібрання дитини у ОСОБА_3 та повернення її матері. З урахуванням викладеного, зважаючи на те, що місце проживання дитини на даний час визначено, належним способом захисту прав позивача як батька є звернення до суду з вимогами про зміну місця проживання дитини.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 3ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Разом з тим, відповідно до частини 1статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Феномен зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

У п. 3 ч. 2 ст. 44 ЦПК України передбачено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (ч. 3 ст. 44 ЦПК України).

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (ч. 4 ст. 44 ЦПК України).

Залишення без розгляду позовної заяви без встановлення зазначених обставин є порушенням права на звернення до суду, що є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 2-5 цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом(ст. 13ЦК України).

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин 2-5 ст. 13 цього Кодексу (ч. 3 ст. 16 ЦК України).

Тлумачення зазначених норм свідчить, що потрібно розмежовувати зловживання процесуальними правами та зловживання матеріальними (цивільними) правами. Вказані правові конструкції відрізняються як по суті, так і за правовими наслідками щодо їх застосування судом. При зловживанні процесуальними правами суд має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання, позов, чи застосувати інші заходи процесуального примусу. Натомість правовим наслідком зловживання матеріальними (цивільними) правами може бути, зокрема, відмова у захисті цивільного права та інтересу, тобто відмова в позові.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 19.03.2019 року №365 визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 разом з матір`ю.

Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 27.08.2020 року задоволено позов ОСОБА_1 про відібрання дитини у ОСОБА_3 та повернення її матері.

Суд погоджується з доводами представника позивача, що оскільки місце проживання дитини на даний час визначено, належним способом захисту прав позивача є звернення до суду з вимогами про зміну місця проживання дитини.

Залишення зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини без розгляду за клопотанням сторони у даному випадку суд не може розцінювати як зловживання процесуальними правами з боку позивача.

На теперішній час судом не встановлено обставин, які б свідчили про зловживання позивачем процесуальними правами, зокрема, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмету спору або у спорі, що має очевидно штучний характер, а відтак у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про залишення позовної заяви без розгляду слід відмовити.

Керуючись ст.ст.44, 197-198, 260, 353 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про залишення позову без розгляду - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Головуючий суддя Н.Д. Вінтоняк