Справа № 404/6936/20
Номер провадження 2/404/2052/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року м. Кропивницький

Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

Головуючого судді -Варакіної Н.Б.

за участі секретаря - Бокатенко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (ІН НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) про захист честі, гідності та ділової репутації, заборону поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, заборону поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування вимог посилається на те, що перебуває в шлюбі з ОСОБА_3 , від шлюбу мають двох доньок. До серпня 2019 року працював на КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» на посаді інженера-програміста. Протягом 2019 року на місце його колишньої роботи здійснювала візити відповідач, вчиняючи сварки, крики, привертаючи увагу співробітників, пацієнтів та відвідувачів лікарні. Суть конфлікту полягала в тому, що у 2013 році позивач та відповідач мали випадковий статевий зв`язок, пізніше відповідач завагітніла і стверджувала, що позивач є батьком дитини та має на ній одружитися. Відповідачка протягом тривалого часу втручається в особисте життя позивача та життя його сім`ї, розповсюджує щодо нього недостовірну інформацію, яка порочить його честь і гідність, принижує його як людину, впливає на авторитет позивача і створює негативну соціальну оцінку серед оточуючих людей. Тому просить суд визнати такою, що принижує честь, гідність та його ділову репутацію інформацію, поширену ОСОБА_2 на КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради», а саме: « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , 1990 року народження, з січня 2013 року по червень 2013 року зустрічались, мали близькі відносини. ОСОБА_1 обіцяв одружитися на ОСОБА_2 , а потім залишив її - з дитиною». Заборонити ОСОБА_2 поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права ОСОБА_1 та його родини, стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 80 000 грн за розповсюдження недостовірної інформації.

26 березня 2021 року відповідач подала до суду відзив, яким позов вважає безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що у 2013 році мала з позивачем близькі відносини, після чого вона дізналась, що вагітна. Однак позивач батьком себе не визнавав та заперечував своє батьківство. ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дитина - ОСОБА_4 . Зазначено, що відповідач є її батьком, але він відмовився подати в органи реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства. Відповідно запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень був проведений в порядку ст. 135 СК України. Після народження дитини участь у виховані та утримані дитини не брав, тому звернулась до суду про визнання батьківства та стягнення аліментів. Під час розгляду справи судом призначено судову молекулярно-генетину експертизу, результатом якої встановлено, що позивач може бути біологічним батьком дитини та ймовірність події складає 99,99999803 %. Рішенням від 22.02.2021 року позов задоволено та визнано ОСОБА_1 батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зобов`язано внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини, стягнуто з відповідача аліменти в розмірі ј частини всіх видів доходу (заробітку). Таким чином, вважає, що інформація про те, що позивач являється батьком ОСОБА_4 являється достовірною. Зазначає, що ніяких сварок та скандалів на роботі не влаштовувала, ніяких дій відносно дружини позивача не здійснювала, не розповсюджувала недостовірну інформацію серед знайомих, у тому числі працівників КНП «Кіровоградська обласна лікарня КОР» та мешканців села Федіївка Бобринецького району та до звільнення позивача з роботи немає ніякого відношення. Просила у позові відмовити.

Ухвалою суду від 08 грудня 2020 року суддею Варакіною Н.Б. відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Ухвалою суду від 15.01.2006 квітня 2021 року суддею Варакіною Н.Б. витребувано з КНП «Кіровоградський обласний шкірно-венерологічний диспансер КОР» інформацію про те, чи звертався ОСОБА_1 зі скаргами на здоров`я.

В судовому засіданні 21.10.2021 представник позивача - ОСОБА_5 вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позові, просила позов задовольнити, клопотання про допит свідків просила залишити без розгляду. Суду пояснила, що відповідач розповсюджувала інформацію серед мешканців села Федорівка Бобринецького району Кіровоградської області та про те, що позивач проживав з нею та кинув її з дитиною. Влаштовувала сварки та скандали за місцем роботи позивача, що завдало позивачу нервовий стрес. В зв`язку із яким позивач захворів на псоріаз.

ОСОБА_2 позов не визнала, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Суду пояснила, що з позивачем були однокласниками, зустрічалися, він обіцяв одружитися на ній та разом виховувати доньку, але цього не зробив. Не визнав той факт, що є батьком дитини. Поведінка позивача викликала нервовий стрес у неї, вона впала у кому. Не розповсюджувала недостовірну інформацію, а тільки приходила до позивача на роботу, з`ясувати питання виховання та утримання дитини, оскільки також працювала у КНП «Кіровоградська обласна лікарня КОР».

Представник ОСОБА_2 - адвокат Жеребенко О.В. суду пояснила, що позов недоведений та необґрунтований, оскільки не доведено яку саме неправдиву інформацію розповсюджує відповідач про позивача, якими діями відповідача йому завдана моральна шкода. Відсутні докази того, що позивач звільнився з КНП «Кіровоградська обласна лікарня КОР» та не зміг влаштуватися на іншу роботу саме із-за дій ОСОБА_2 відсутні докази того, чи хворів позивач на псоріаз раніше і що саме дії відповідача є причиною виникнення цієї хвороби. Недостовірну інформацію ОСОБА_2 не поширювала, а якщо і розповідала щось, то це були обставини її особистого життя. Позивач покинув її в стані вагітності, вона самостійно виховує доньку, не отримувала будь-якої матеріальної та іншої допомоги, тому не зрозуміло кому в даній ситуації завдана моральна шкода і стрес. Просила у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Верховний суд наголошує на тому, що під час розгляду справ про захист гідності, честі та ділової репутації суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 81 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_4 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 08 квітня 2014 року, матір`ю якої є ОСОБА_2 (а.с. 41).

У серпні 2019 року ОСОБА_2 до Кіровського районного суду м. Кіровограда подано позов про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини (а.с. 20).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда визнано ОСОБА_1 батьком дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , стягнуто з нього аліменти в розмірі ј частки всіх видів доходу (заробітку), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та зобов`язано внести відомості і графі «батько», записавши ОСОБА_1 батьком (а.с. 46-48).

Згідно відповіді головного лікаря КНП «Кіровоградська обласна лікарня КОР» на адвокатський запит, встановлено, що у серпні 2019 року ОСОБА_2 зверталась з усним зверненням, із інформацією про те, що (зі слів заявниці) ОСОБА_1 перебував із ОСОБА_2 у близьких стосунках, а потім ОСОБА_1 вчинив недостойно та залишив її одну з дитиною. Головним лікарем було роз`яснено заявниці, що вирішення таких питань та втручання в особисте життя працівників не входить до компетенції керівництва лікарні (а.с 24)

Відповідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 з 28.10.2020 і по сьогоднішній день зареєстрований як фізична особа-підприємець, основний вид діяльності - комп`ютерне програмування (а.с. 49).

Згідно даних з сайту Державної податкової служби ОСОБА_1 перебуває на обліку в органах доходів і зборів, являється платником податків. (а.с. 50).

Відповідно листа з КНП «Кіровоградський обласний шкірно-венерологічний диспансер КОР» від 12.10.2021 року № 543 ОСОБА_1 звертався до закладу 23.05.2018, 31.05.2018, 08.06.2018 - для проходження медичного огляду, 01.07.2019 - Діагноз: Розповсюджений псоріаз. Призначено лікування. (а.с. 85).

Позивач посилається на те, що ОСОБА_2 поширювала недостовірну інформацію, яка порочить його честь та гідність та формує у людей уявлення як про людину без моральних цінностей.

Позивач просить суд визнати такою, що принижує честь, гідність та його ділову репутацію інформацію, поширену ОСОБА_2 на КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради», а саме: « ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з січня 2013 року по червень 2013 року зустрічались, мали близькі відносини. ОСОБА_1 обіцяв одружитися на ОСОБА_2 , а потім залишив її - з дитиною» та заборонити ОСОБА_2 поширення інформації, якою порушуються його особисті немайнові права та його родини, стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 80 000 грн за розповсюдження недостовірної інформації.

Недостовірною інформацією позивач вважає те, що ОСОБА_2 розповідає що між ними був інтимний зв`язок, вона завагітніла, він є батьком дитини, обіцяв одружитися та покинув її з дитиною.

Частиною 4 ст. 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації (п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" ).

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 18 тієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Рішенням суду доведено, що позивач є батьком дитини ОСОБА_2 , що спростовує доводи позивача, про недостовірність інформації.

ВС зауважив, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Згідно із ч. 2 ст. 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду (п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи".

Як під час звернення до суду із позовом, так і в ході розгляду справи позивач не надав доказів та не конкретизував того, як саме інформація, яку він вважає недостовірною, була поширена відповідачем.

Зазначення стороною позивача лише про те, що ОСОБА_2 приходила до кабінету, де він працював і з`ясовувала стосунки з ним з приводу виховання та утримання доньки, не є поширенням недостовірної інформації.

Доказів того, що дії відповідача порушують його особисті немайнові права, а крім того, ще й права його родини, суду не надані.

Крім того, відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 1, 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Суд не вправі заборонити особі поширювати інформацію, оскільки такий спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України.

Позивач просить стягнути моральну шкоду з відповідача в розмірі 80 000 грн.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено коло обставин, які підлягають з`ясуванню під час вирішення судом питання щодо відшкодування моральної шкоди. Згідно з ч. 2 п. 5 Постанови, доведенню підлягають: 1) наявність моральної шкоди; 2) протиправність діяння її заподіювача; 3) наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача; 4) наявність вини останнього в заподіянні шкоди.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивачем не надано суду жодного доказу наявності заподіяння моральної шкоди, протиправності дій та наявності вини у заподіянні моральної шкоди відповідача та причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідача.

Довідка медичного закладу про наявність захворювання у позивача, не є доказом заподіяння моральної шкоди.

Відповідно до ч. ч. 2 - 4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 83 ЦПК України, позивач повинен надати докази разом із позовною заявою. Докази повинні бути належними, допустими та достовірними, що регламентує ст. ст. 77, 78, 79 ЦПК України, тобто докази повинні містити інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивачем не доведено належними, достовірними та допустимими доказами ані факт поширення інформації, ані факт недостовірності інформації, та заподіяння моральної шкоди, що свідчить про відсутність юридичного складу правопорушення, а отже і підстави для задоволення позову відсутні. Крім того, один із способів захисту права, обраний позивачем, не відповідає вимогам закону.

На підставі ст. 16, 277 ЦК України, керуючись ст. 263-265, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (ІН НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) про захист честі, гідності та ділової репутації, заборону поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права та відшкодування моральної шкоди- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його складення, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Рішення суду складено 27.10.2021.

Суддя Кіровського Н. Б. Варакіна

районного суду

м.Кіровограда