Житомирський апеляційний суд
Справа №278/3150/20 Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 39 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Галацевич О.М.,

за участю секретаря Фанчука В.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в м. Житомирі цивільну справу № 278/3150/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк « ПриватБанк», третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 9 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Грубіяна Є.О.,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що 4 вересня 2007 року між ним та АТ КБ « ПриватБанк» укладений кредитний договір, за умовами якого йому надано кредит у розмірі 14700 дол. США, строком до 3 вересня 2022 року.

З метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору він передав в іпотеку банку садовий будинок АДРЕСА_1 , розташований на території Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області.

Вказує, що у липні 2020 року він отримав постанову державного виконавця Житомирського районного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 8 липня 2020 року про відкриття виконавчого провадження. Зі змісту вказаної постанови йому стало відомо про те, що 6 грудня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно, яке є предметом вказаного договору іпотеки.

При цьому, у виконавчому написі зазначено, що заборгованість за кредитом становить 8690 грн. 74 дол. США, заборгованість зі відсотками складає 3262,81 дол. США. комісія 2087,10 дол. США та 2087,10 дол. США пені.

Позивач вказує, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог законодавства, оскільки заборгованість за кредитним договором не є безспірною.

Так, банк без достатніх правових підстав нараховував комісію, що не відповідає вимогам ст. 18 Закону України « Про захист прав споживачів» ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Окрім того, 29 вересня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинено виконавчий напис про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором.

Отже, звернувшись із заявою про вчинення виконавчого напису, банк змінив строк кредитування. Таким чином, він втратив право нараховувати передбачені договором відсотки та неустойку.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 6 грудня 2019 року про звернення стягнення на нерухоме майно садовий будинок, розташований на території Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 9 лютого 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції обмежився лише констатацією положень законодавства України та не навів у рішенні жодних мотивів щодо того, чи мав право банк нараховувати проценти й неустойку після зміни строку кредитування, а також чи правомірно нараховувалась комісія з урахуванням правил ст. 18 Закону України « Про захист прав споживачів».

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 4 вересня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до якого останньому надано кредит у розмірі 14700 дол. США, строком до 3 вересня 2022 року.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_1 передав в іпотеку банку садовий будинок АДРЕСА_1 , який розташований на території Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області.

6 грудня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на вказаний садовий будинок та за рахунок коштів, отриманих від реалізації цього нерухомого майна, задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про погашення заборгованості за кредитом у розмірі 8690,74 дол. США, заборгованості за відсотками у розмірі 3262,81 дол. США, комісії у розмірі 726,08 дол. США та пені у сумі 2087,10 дол. США. що становить 14766,73 дол. США та є еквівалентним 401076 грн. 64 коп.

При цьому, у виконавчому написі зазначено, що строк, за який провадиться стягнення, становить 11 років 6 місяців та 16 днів, а саме: з 4 вересня 2007 року по 20 березня 2019 року.

Постановою старшого державного виконавця Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Хмельницький) Кравцової С.В. від 8 липня 2020 року відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат»( у редакції, чинній на час вчинення виконавчого напису) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно з підпунктами 2.3,3.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за №296/5, ( у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій,- шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо від є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на у обставину, що банк неправомірно нараховував комісію за користування кредитними коштами.

Колегія суддів погоджується з такими доводами, виходячи з наступного.

Так, відповідно до положень частин 1 та 3 статті 55 Закону України « Про банки і банківську діяльність» ( у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, (нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року №168, яка була чинною на час укладення кредитного договору, передбачено, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь ( ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку ( прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Законом України №3795-VI від 22 вересня 2011 року частину 4 статті 11 Закону України « Про захист прав споживачів» доповнено новим абзацом, відповідно до якого кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Рішенням Конституційного суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22,23 статті 1, статті 11, частини 8 статті 18, частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України ( справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22,23 статті 1, статті 11 Закону України « Про захист прав споживачів» з подальшими змінами треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення , так і виконання такого договору.

У рішенні від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Кредитний договір , укладений між АТКБ « ПриватБанк» та ОСОБА_1 , містить положення, яким, окрім іншого, передбачено сплачу позичальником щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту. Це положення є нікчемними, оскільки вказаний платіж є платою, встановлення якої було заборонено частиною 3 статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною 4 статті 11 Закону України « Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року №168.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Об`єднаною Палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 9 грудня 2019 року у справі №524/5152/15-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року у справі №916/3156/17 вказано, що за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Та обставина, що положення кредитного договору про покладення на позичальника обов`язку сплачувати винагороду за надання фінансового інструменту є нікчемним, свідчить про відсутність підстав для нарахування банком комісії у розмірі 726,08 дол. США.

Окрім того, заслуговує на увагу й та обставина, що заборгованість зі сплати відсотків та пеня були нараховані з 4 вересня 2007 року до 20 березня 2019 року.

Однак, в судовому засіданні встановлено, що 29 вересня 2017 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинив виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ « ПриватБанк» заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі 10678,58 дол. США, яка складається із : заборгованості зі сплати тіла кредиту у розмірі 8899,12 дол. США, заборгованості за відсотками у сумі 999,52 дол. США, заборгованості зі сплати комісійних нарахувань у розмірі 138,08 дол. США., 124,16 дол. США пені, а також штрафів ( 9,66 дол. США та 508,04 дол. США).

Отже, звернення банку до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з такою заявою вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі.

Таким чином, банк у позасудовому порядку змінив строк виконання основного зобов`язання шляхом стягнення боргу на підставі виконавчого напису нотаріуса. Відтак, нарахування відсотків у розмірі 3262,81 дол. США та пені у сумі 2087,10 дол. США здійснено поза межами строку дії кредитного договору.

Вказані вище обставини у своїй сукупності свідчать про те, що на момент вчинення виконавчого напису заборгованість у розмірі 14766,73 дол. США не була безспірною.

Окрім того, виконавчий напис вчинено поза межами строку, визначеного ст. 88 Закону України « Про нотаріат».

За таких обставин, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення,- про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.259, 268,367,368,374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 9 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною 6 грудня 2019 року та зареєстрований в реєстрі за №3341, про звернення стягнення на садовий будинок АДРЕСА_1 ), який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 9 листопада 2021 року.