Єдиний унікальний номер: 379/104/21
Провадження № 2/379/564/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

16 листопада 2021 рокум.Тараща

Таращанський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Музиченко О. О.,

за участю:

секретаря судового засідання Носач Н.О.,

представника позивача - адвоката Пазюка Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду № 3 в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, штрафних санкцій та понесених збитків,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду через свого представника - адвоката Пазюка Є.С. з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, штрафних санкцій та понесених збитків. Позов мотивовано тим, що у період з 06.07.2020 по 23.07.2020 позивачем через банківський розрахунковий рахунок було надано відповідачу у позику грошові кошти в розмірі 27 306,54 грн.. Переказ грошових коштів на особистий рахунок відповідача у АТ КБ «ПриватБанк» робила ОСОБА_3 .. Оскільки на час надання позики сторони перебували у дружніх та довірливих стосунках, то письмової угоди - договору позики не укладали, а досягли усної домовленості, за якою відповідач зобов`язався повернути позивачу суму позичених коштів за першою його вимогою. 08.09.2020 позивач звернувся до відповідача із вимогою про повернення грошових коштів, але останній, в порушення своїх зобов`язань, позику в повному обсязі не повернув. На вимоги позивача про добровільну сплату заборгованості відповідач не реагує та ухиляється від повернення боргу. У зв`язку з тим, що внаслідок неналежного здійснення відповідачем своїх цивільних прав, невиконання умов договору позики, відповідачем були порушені права позивача, останній звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики, яка станом на 02.02.2021 становить загальну суму у розмірі 28 661 (двадцять вісім тисяч шістсот шістдесят одна) гривень 99 копійок, з яких: 27 306,54 грн - основна сума боргу; 1 023,99 грн - сума інфляційних втрат; 331,46 грн - сума трьох відсотків річних. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн; витрати за надання юридичних послуг у розмірі 14 024,5 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн.

Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 10.02.2021 справу було передано до Ірпінського міського суду Київської області для розгляду за підсудністю (а.с.52-54).

04.10.2021 дана справа надійшла до Таращанського районного суду Київської області для розгляду згідно ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 08.07.2021 /за останнім відомими місцем реєстрації відповідача/ (а.с.74-75).

Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 08.10.2021 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено судове засідання на 01.11.2021, яке у зв`язку із неявкою сторін було відкладене на 16.11.2021 (а.с.109).

В судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, представник позивача - адвокат Пазюк Є.С. позов підтримав у повному обсязі. Зазначив, що позиція позивача детально викладена у позовній заяві, додаткових пояснень чи доповнень до викладеного немає, просив повністю задовольнити заявлені позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання двічі (01.11.2021 та 16.11.2021) не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належно згідно вимог чинного законодавства. В матеріалах справи містяться конверти з відмітками про їх повернення у зв`язку з відсутністю відповідача за вказаною адресою, що згідно положень п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК є днем вручення судової повістки (а.с.101, 118). Крім того, 08.10.2021 вебпорталі судової влади України було опубліковано оголошення про виклик відповідача у судове засідання на 09-30 год. 01.11.2021 (а.с.97) та 01.11.2021 опубліковано оголошення про виклик відповідача у судове засідання на 15-00 год. 16.11.2021 (а.с.113).

Отже, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 повідомлений про розгляд справи, призначений на 16 листопада 2021 року, належно і завчасно відповідно до вимог статті 128 ЦПК України.

Жодних заяв чи клопотань від відповідача на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву ОСОБА_1 відповідачем не подано.

Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4)позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Оскільки належним чином повідомлений відповідач ОСОБА_2 двічі не з`явився в судове засідання, будучи належно повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, не повідомив суд про поважність причини своєї неявки та не подав відзив, а представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення, - суд вважав за необхідне провести заочний розгляд даної справи.

Ухвалою суду від 16 листопада 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України заочний розгляд справи і ухвалення рішення при заочному розгляді справи проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані докази, судом встановлено наступні фактичні обставини та визначено зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що згідно копії квитанції № Р3Е9-Х1МТ-Н9Е2-КАН2 12.07.2020 відправником « ОСОБА_4 » з рахунку НОМЕР_1 було перераховано грошові кошти в сумі 3 417,09 грн на рахунок одержувача /без зазначення прізвища/ НОМЕР_2 (а.с.17).

06.07.2020 відправником « ОСОБА_4 » з рахунку НОМЕР_1 було перераховано грошові кошти в сумі 2 713,57 грн на рахунок одержувача /без зазначення прізвища/ НОМЕР_2 , що вбачається з копії квитанції № Н-5ЕР-А7А1-4Х7М-686М (а.с.18).

11.07.2020 відправником « ОСОБА_4 » з рахунку НОМЕР_1 було перераховано грошові кошти в сумі 2 010,05 грн на рахунок одержувача /без зазначення прізвища/ НОМЕР_2 , що вбачається з копії квитанції № 38669-Х819-90АМ-0Р80 (а.с.19).

23.07.2020 відправником « ОСОБА_4 » з рахунку НОМЕР_3 було перераховано грошові кошти в сумі 5 497,49 грн на рахунок одержувача /без зазначення прізвища/ НОМЕР_2 , що вбачається з копії квитанції № 797М-7РХ9-АС7А-2С5Т (а.с.20).

14.07.2020 відправником « ОСОБА_4 » з рахунку НОМЕР_1 було перераховано грошові кошти в сумі 13 668,34 грн на рахунок одержувача /без зазначення прізвища/ НОМЕР_2 , що вбачається з копії квитанції № 0380-6Р53-С16Р-ВН5Т (а.с.21).

З доданих до позову письмових пояснень ОСОБА_3 від 01.02.2021 вбачається, що нею ( ОСОБА_3 ) з власного рахунку в банку «Монобанк» за проханням ОСОБА_1 було перераховано кошти на карту його друга ОСОБА_2 , яку він сам надав в повідомленні, № НОМЕР_4 . Всього за період з 06 по 23 липня 2020 року нею було здійснено 5 (п`ять) переказів на загальну суму 27 306,54 грн згідно квитанцій (а.с.35).

Зі змісту долучених до позову роздруківок скріншотів SMS-повідомлень вбачається, що у вересні 2019 року, вересні і жовтні 2020 року, а також протягом серпня-листопада (без зазначення року) мала місце переписка невідомого абонента із особою під найменуванням «Палыч» про повернення позичених грошових коштів у розмірі 1 000,00 доларів США (а.с.23-26).

26.11.2020 позивач направив відповідачу претензію про повернення суми боргу станом на 26.11.2020 у розмірі 25 226,14 грн; суми інфляційних втрат станом на 26.11.2020 - 379,65 грн; суми трьох відсотків річних станом на 26.11.2020 - 163,35 грн; моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн та витрат за надання юридичних послуг у розмірі 14 202,00 грн (а.с.27-33).

Дану претензію відповідач ОСОБА_2 отримав особисто 01.12.2020, що підтверджується копією трекінгу поштових відправлень (а.с.34).

При вирішенні даного спору суд виходить із наступного.

Поняття та регулювання позикових відносин і договору позики визначаються положеннями глави 71 Цивільного кодексу України.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 626 ЦК України договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони.

При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визнані умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

На підставі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ч.1 ст.207 ЦК).

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У частині 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч.2 ст. 2 ЦПК).

Конституція України у статті 129 визначає однією із основних засад судочинства змагальність сторін та свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Вказаний принцип закріплено також і в Цивільному процесуальному кодексі України. Так, згідно ч.3 ст. 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін, що полягає рівності прав учасників справи щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.1 ст. 12 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.2 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Частинами 5,7 статті 81 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосується предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконані обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За положеннями статей 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За ч.1 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

На підтвердження укладення договору позики і надання позивачем ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_2 грошових коштів у борг позивачем надано суду копії квитанцій про перерахування грошових коштів, копії роздруківок скріншотів SMS-повідомлень та письмові пояснення ОСОБА_3 , зміст яких детально описано вище.

Дослідивши і проаналізувавши зміст вказаних письмових доказів, суд дійшов висновку про те, що подані докази не є належними і достатніми для встановлення обґрунтованості позовних вимог, виходячи з наступного.

З усіх наданих суду копій квитанцій про перерахування грошових коштів вбачається лише факт перерахування відправником « ОСОБА_4 » з рахунку НОМЕР_1 грошових коштів на рахунок невідомого одержувача НОМЕР_2 . При цьому, зі змісту цих платіжних документів не вбачається ні сам факт надання позивачем ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_2 грошових коштів, оскільки сторони не вказані як відправник і одержувач, ні факт отримання відповідачем у позивача коштів у позику із зобов`язанням повернути відповідні грошові кошти чи то на першу вимогу, чи то у певний строк. Натомість, у всіх квитанціях в графі «призначення платежу» вказано «переказ особистих коштів», що спростовує твердження позивача і його представника про те, що згідно цих квитанцій гроші надавались саме у борг.

Зі змісту роздруківок скріншотів SMS-повідомлень не вбачається, між ким саме відбувалась SMS-переписка, хто до кого звертався з вимогами про повернення боргу та кому належить мобільний номер « НОМЕР_5 ». Посилання представника позивача в судовому засіданні на те, що це є SMS-переписка між сторонами спору, що підтверджує наявність боргових зобов`язань відповідача перед позивачем і вимоги позивача до відповідача про повернення позики - є голослівним, оскільки суду не надано жодного доказу на підтвердження цих доводів.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 11.06.2019 № 904/2882/18 вказав, що роздруківка електронного листування не може вважатися електронним документом у розумінні положень ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оскільки не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом для електронного документа, а тому така роздруківка електронного листування не є доказом. Така вимога ставиться через те, що без цифрового підпису ідентифікувати відправника повідомлення неможливо. До того ж існує великий ризик, що зміст документа буде втрачений через правки та виправлення.

Надаючи оцінку письмовим поясненням ОСОБА_3 , суд керується положеннями ст.ст. 90, 91, 230 ЦПК України, згідно яких показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами ЦПК України. Виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи. Заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, - до початку першого судового засідання у справі. Перед допитом головуючий під розписку попереджає свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань та приводить його до присяги, текст якої підписується свідком, з подальшим приєднанням тексту розписки і присяги до матеріалів справи.

Клопотань про допит свідка позивачем або його представником заявлено не було. Відтак, суд критично оцінює письмові пояснення ОСОБА_3 , яка не була допитана судом безпосередньо в судовому засіданні, і не враховує цей документ як доказ на підтвердження факту перерахування грошових коштів відповідачу. При цьому, вказані пояснення ОСОБА_3 не містять підтвердження виникнення боргових зобов`язань між сторонами спору.

Водночас, суд зауважує, що факт укладення договору позики не може підтверджуватись показаннями свідка, такий доказ у даному випадку є неналежним.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є недоведеними і до задоволення не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено - судові витрати у виді судового збору покладаються на позивача.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 202, 509, 525, 526, 610, 626-629, 638, 640, 1046-1049 ЦК України, ст.ст. 2, 7, 10, 12, 76-81, 89, 95, 100, 141, 235, 259, 263 - 265, 280-282, 289, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, штрафних санкцій та понесених збитків - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Таращанський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, що може бути подана ним протягом тридцяти днів з дня проголошення заочного рішення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 , посвідка на постійне місце проживання № НОМЕР_7 , видана 01.06.2018 органом 1401, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_8 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_9 , виданий 05.08.1998 Світловодським РВУ МВС України в Кіровоградській області, останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 17.11.2021.

Суддя Таращанського районного суду Київської області О. О. Музиченко