Постанова

Іменем України

28 липня 2021 року

м. Київ

справа № 649/582/18

провадження № 61-6476св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Рубанівська сільська рада,

особа, яка звернулася з апеляційною скаргою, - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи(письмового провадження) касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Херсонського апеляційного суду від 05 березня 2020 року в складі колегії суддів: Бугрика В. В., Базіль Л. В., Семиженка Г. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Рубанівської сільської ради та просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 право на земельну частку (пай) площею 8, 26 умовних кадастрових гектарів, яка перебувала у колективній власності КСП «Шлях Леніна» на території Рубанівської сільської ради Великолепетиського району Херсонської області, яке належало її чоловіку ОСОБА_4 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХС № 0105289, виданого Великолепетиською районною державною адміністрацією Херсонської області та зареєстрованого 03 червня 1997 року за № 237.

В обґрунтування позову зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 .

Відповідно до заповіту, складеного ОСОБА_3 , посвідченого секретарем Рубанівської сільської ради Сеньків Ю. М.15 грудня 2010 року та зареєстровано в реєстрі за № 46, все рухоме і нерухоме майно, де б воно не знаходилось і в чому б не заключалось, що буде належати ОСОБА_3 на день смерті і на що вона по закону буде мати право, вона заповіла їй.

Згідно довідки, виданої Рубанівською сільською радою за вих. № 1706 від 04 червня 2018 року, ОСОБА_3 на день смерті проживала одна. ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Рубанівка Великолепетиського району Херсонської області помер чоловік ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , який на день смерті проживав разом з дружиною ОСОБА_3 сином ОСОБА_5 .

За життя ОСОБА_4 мав право на земельну частку (пай) площею 8,26 в умовних кадастрових гектарах, яка перебувала у колективній власності КСП «Шлях Леніна» па території Рубанівської сільської ради Великолепетиського району Херсонської області, що посвідчується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ХС №0105289, виданим Великолепетиською РДА Херсонської області та зареєстрованим 03 червня 1997 року за № 237.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на право на вищевказану земельну частку (пай) площею 8,26 умовних кадастрових гектарів, спадкоємцями у рівних частинах стали ОСОБА_3 та син померлого ОСОБА_5 , які фактично прийняли спадщину, так як вступили в управління та розпорядження спадковим майном ОСОБА_4 . Син ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно довідки Рубанівської сільської ради ОСОБА_5 на день смерті проживав разом з матір`ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, ОСОБА_3 мала право на спадкування за законом Ѕ частки спадкового майна, що залишилося після смерті чоловіка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , та Ѕ частки спадкового майна, що залишилося після смерті сина ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

07 листопада 2017 року вона звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_3 , однак він відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно - оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХС № 0105289, виданого Великолепетиською районною державною адміністрацією Херсонської області та зареєстрованого 03 червня 1997 року за № 237, який був втрачений.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 04 вересня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай) площею 8,26 умовних кадастрових гектарів, яка перебувала у колективній власності КСП «Шлях Леніна» на території Рубанівської сільської ради Великолепетиського району Херсонської області, та належало її чоловіку ОСОБА_4 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХС № 0105289, виданого Великолепетиською районною державною адміністрацією Херсонської області та зареєстрованого 03 червня 1997 року за № 237.

Суд першої інстанції виходив з того, що до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 входить право на земельну частку (пай), яке належало ОСОБА_4 на підставі сертифікату серії ХС № 0105289, але за життя ОСОБА_3 не оформила право на своє ім`я та у позивача відсутній правовстановлюючий документ на це право, тому вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням особа, яка не брала участь в справі, - ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 05 березня 2020 року рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 04 вересня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що під час розгляду справи апеляційним судом ОСОБА_2 надала докази, які підтверджують факт прийняття нею спадщини після померлого ОСОБА_4 шляхом звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а також рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 17 липня 2019 року, яким визнано за нею у порядку спадкування право на земельну ділянку, яке належало ОСОБА_4 .

Відтак ОСОБА_2 необхідно було залучити до участі в справі, оскільки рішенням суду першої інстанції про визнання права власності на спадкове майно за ОСОБА_1 вирішено питання про її права на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_4 . Фактично суд вирішив питання про права і обов`язки особи, не залученої до участі у справі, що відповідно до пункту 4 частини третьої статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

01 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просила скасувати постанову Херсонського апеляційного суду від 05 березня 2020 року та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В обґрунтування касаційної скарги заявник посилалася на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зазначала, що суди застосували норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 2-390/2006 (провадження № 61-5088св18).

Крім того, ОСОБА_1 вказувала на порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив усі зібрані у справі докази та встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Єдиним доказом прийняття спадщини спадкоємцем, якщо він на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, є заява, подана нотаріусу або уповноваженій на це посадовій особі органу місцевого самоврядування. Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після свого брата ОСОБА_4 , проте апеляційний суд в оскаржуваній постанові зазначив про подання такої заяви. Отже, суд апеляційної інстанції використав у якості докази прийняття спадщини лише усне пояснення ОСОБА_2 , яке є недопустимим доказом.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

27 травня 2020 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду від 02 липня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Рубанівка Великолепетиського району Херсонської області помер чоловік ОСОБА_3 - ОСОБА_4 .

Згідно довідки Рубанівської сільської ради ОСОБА_4 на день смерті проживав разом з дружиною ОСОБА_3 та сином ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_4 мав право на земельну частку (пай) площею 8,94 умовних кадастрових гектарів, яка перебувала у колективній власності КСП «Шлях Леніна» на території Рубанівської сільської ради, що посвідчується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ХС № 0105289, виданим Великолепетиською РДА Херсонської області та зареєстрованим 03 червня 1997 року за № 237. Розмір земельної частки (паю), що перебувала у колективні власності КСП «Шлях Леніна» на підставі розпорядження голови Великолепетиської РДА Херсонської області № 40 від 08 лютого 2001 року було зменшено з 8,94 умовних кадастрових гектарів до 8,26 в умовних кадастрових гектарах. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на вищевказане право на земельну частку (пай) площею 8,26 умовних кадастрових гектарів.

ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя не оформили право на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 .

Суди встановили, що спадкові справи після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не заводились.

Відповідно до заповіту, складеного ОСОБА_3 , посвідченого секретарем Рубанівської сільської ради 15 грудня 2010 року ОСОБА_6 та зареєстровано в реєстрі за № 46, все рухоме і нерухоме майно, де б воно не знаходилось і в чому б не заключалось, що буде належати ОСОБА_3 на день смерті і на що вона по закону буде мати право, заповідала позивачу ОСОБА_1 .

Позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3

07 листопада 2017 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Жолуденко О. О. для отримання свідоцтв про право на спадщину за заповітом на майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_3 , однак у видачі свідоцтв їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю відповідного правовстановлюючого документу на спадкове майно, а саме: оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХС №0105289, виданого Великолепетиською районною державною адміністрацією Херсонської області та зареєстрованого 03 червня 1997 року за № 237, який був втрачений.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

При зверненні з апеляційною скаргою на рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 04 вересня 2018 року ОСОБА_2 , яка не брала участь в справі, посилалася на рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 17 липня 2019 року в справі № 649/725/19, яким визнано за нею у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 право на земельну частку (пай) розміром 8, 94 в умовних кадастрових гектарах, яке належало померлому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХС № 0105289, виданого Великолепетиською районною державною адміністрацією 05 червня 1997 року.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, виходив з порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зазначав, що суд не вирішив питання про склад осіб, які беруть участь у справі, не залучив до участі у справі ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , тому оскаржуване рішення впливає на її права та обов`язки. Зазначав, що рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 17 липня 2019 року визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку померлого ОСОБА_4 у порядку спадкування.

Однак суд апеляційної інстанції залишив поза увагою те, що у справі, яка переглядається, рішення суду першої інстанції ухвалено 04 вересня 2018 року, а рішення суду, яким визнано за ОСОБА_2 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 права на земельну частку (пай), ухвалено 17 липня 2019 року. Тобто, підстав уважати, що на час ухвалення рішення суду першої інстанції судом було вирішено питання про права та обов`язки ОСОБА_2 , у суду апеляційної інстанції не було.

Таким чином, у справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив наявні у матеріалах справи докази, якими ОСОБА_2 обґрунтовувала право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, не здійснив належну перевірку, чи порушені права ОСОБА_2 рішенням суду першої інстанції.

Вирішення такого питання є першочерговим завданням для апеляційного суду та виключно у разі встановлення, що рішенням суду першої інстанції вирішено питання про права та інтереси особи, яка подала апеляційну скаргу, апеляційний суд наділений повноваженнями здійснювати перегляд по суті рішення суду першої інстанції у апеляційному порядку. Натомість у разі, якщо апеляційний суд встановить, що рішенням суду першої інстанції не вирішено питання про права та інтереси особи, яка звернулася із апеляційною скаргою, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 03 березня 2021 року у справі № 333/537/13-2 (провадження № 61-17767св19).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Таким чином, в силу наданих процесуальним законом повноважень, суд касаційної інстанції позбавлений права встановлювати, або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, надавати оцінку доказам, що не були предметом їх перевірки, чи робити їх переоцінку.

Ураховуючи викладене, суд касаційної інстанції позбавлений можливості ухвалити власне рішення.

Враховуючи доводи та вимоги касаційної скарги, а також висновок щодо застосування норм права, викладений в постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 333/537/13-2 (провадження № 61-17767св19), колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції скасувати та передати справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Херсонського апеляційного суду від 05 березня 2020 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

СуддіН. О. Антоненко І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков М. Ю. Тітов