Справа № 473/4058/20
"12" січня 2021 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді Вуїва О.В.,
за участю секретаря судового засідання Ціліциної О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
У листопаді 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому вказував, що 18 червня 2008 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого банк надав останньому кредит у вигляді встановленого на платіжну карту кредитного ліміту з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту, який первісно встановив у розмірі 1 210 грн. та в подальшому поступово збільшив до 14 000 грн., а відповідач зобов`язався щомісячно частинами повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним 36 % річних від розміру заборгованості, з 01 січня 2013 року до 01 вересня 2014 року 30 % річних, з 01 вересня 2014 року до 01 квітня 2015 року 34,8 % річних, з 01 квітня 2015 року до 01 серпня 2020 року 43,2 % річних (з 01 жовтня 2019 року до 01 березня 2020 року на прострочену частину кредиту нараховувалися проценти за подвійною ставкою 86,4 % річних), з 01 серпня 2020 року 42 % річних.
Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобов`язань позичальником є обов`язок останнього сплачувати неустойку (пеню, штрафи), а також, в разі порушення зобов`язань понад 180 днів, нести відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Проте позичальник умови договору належним чином не виконував у зв`язку з чим станом на 21 вересня 2020 року виникла заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 16 465,46 грн., в тому числі:
- заборгованість за простроченим кредитом 13 956,90 грн.;
- заборгованість за простроченими процентами 2 508,56 грн.
Вказану заборгованість позивач просив стягнути з ОСОБА_1 в повному обсязі.
В судове засідання представник позивача не з`явився, проте в матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи за місцем його зареєстрованого проживання, причину неявки суду не повідомив.
Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивача в своїй заяві проти цього не заперечував.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Зокрема, судом встановлено, що 18 червня 2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (на час розгляду справи - АТ КБ «ПриватБанк») уклав у письмовій формі з ОСОБА_1 кредитний договір б/н в якому сторони узгодили його умови.
Договір складається із заяви позичальника про видачу кредиту, акцептованої банком, а також підписаної ним довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».
Відповідно до договору банк надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого на платіжну карту кредитного ліміту з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту, який первісно встановив у розмірі 1 200 грн. та в подальшому поступово збільшив до 14 000 грн.
Станом на 21 вересня 2020 року заборгованість за простроченим кредитом становить 13 956,90 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою з рахунку позичальника. Вказана заборгованість учасниками справи не оспорена, жодною зі сторін не надано альтернативного розрахунку.
Що стосується іншої частини вимог, то, згідно заяви позичальника про видачу кредиту, а також довідки про умови кредитування, сторони узгодили процентну ставку за користування кредитними коштами у розмірі 3 % на місяць (36 % річних).
Проте, банк нараховував відповідачу заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом за період з 18 червня 2008 року до 01 січня 2013 року в розмірі 36 % річних від розміру заборгованості, а з 01 січня 2013 року до 01 вересня 2014 року 30 % річних, з 01 вересня 2014 року до 01 квітня 2015 року 34,8 % річних, з 01 квітня 2015 року до 01 серпня 2020 року 43,2 % річних (з 01 жовтня 2019 року до 01 березня 2020 року на прострочену частину кредиту нараховувалися проценти за подвійною ставкою 86,4 % річних), з 01 серпня 2020 року 42 % річних.
Вказані нарахування банк мотивує тим, що кредитний договір складається із акцептованої банком заяви позичальника про видачу кредиту, довідки про умови кредитування, а також Умов і правил надання банківських послуг (до яких приєднався позичальник), якими передбачено право позивача за визначеною договором процедурою змінювати встановлені тарифи. Відповідач, уклавши кредитний договір, погодився з встановленими банком тарифами, в тому числі з усіма подальшими змінами до встановлених тарифів, користувався кредитними коштами, проте взяті на себе зобов`язання не виконав.
Аналізуючи вказані вимоги, суд виходить з наступного.
Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
При цьому, згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин (договір) вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами(ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема, повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.
З матеріалів справи вбачається, що Умови і правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Також Велика Палата Верховного Суду зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів».
З урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, оскільки Умови і правила надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису ОСОБА_1 , тому їх не можна розцінювати, як частину кредитного договору, укладеного сторонами 18 червня 2008 року.
Разом з тим, матеріали справи не містять жодної інформації та доказів, що АТ КБ «ПриватБанк» протягом строку кредитування змінював тарифи за кредитним договором, належним чином доводив їх до позичальника та узгоджував із ним, не зазначено підстав для зміни вказаних тарифів та застосування їх в кредитних зобов`язаннях сторін.
При цьому, боржник вважається належно повідомленим про зміну тарифів за кредитним договором в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.
За встановлених обставин, банк мав право на одержання від позичальника процентів за узгодженою сторонами ставкою 36 % річних.
В той же час, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Оскільки з припиненням строку дії виданої ОСОБА_1 кредитної картки (серпень 2019 року) припинився строк кредитування (нові кредитні картки останньому не видавалися), вимог про застосування відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач не заявляв, а тому, оскільки позивачем не доведено наявності підстав для стягнення та розміру процентів, в цій частині вимоги не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача (згідно розміру задоволених позовних вимог) також слід стягнути 1 781,66 грн. судового збору (2 102 грн. (розмір сплаченого позивачем судового збору) х 84,76 % (процент задоволених вимог)).
Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 282, 284, 289 ЦПК України, суд

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідент. номер НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д) заборгованість за кредитним договором б/н від 18 червня 2008 року, що утворилася станом на 21 вересня 2020 року, а саме, заборгованість за простроченим кредитом 13 956 (тринадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість) гривень 90 копійок, перерахувавши кошти на розрахунковий рахунок (р/р НОМЕР_2 , МФО 305299, код ЄДРПОУ 14360570), а також в повернення 1 781 (одну сімсот вісімдесят одну) гривню 66 копійок судового збору, перерахувавши вказану суму на цей же рахунок.
Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: О. В. Вуїв