22-ц/804/212/21
220/1265/20

П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 220/1265/20

Номер провадження 22-ц/804/212/21

15 січня 2021 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Лопатіної М.Ю.

суддів Биліни Т.І., Мальцевої Є.Є.,

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 15 жовтня 2020 року, ухвалене у складі судді Дурач О.А., повний текст якого складено 15 жовтня 2020 року,-

В С Т А Н О В И В:

Описова частина.

Короткий зміст позовних вимог.

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та додаткових витрат на дитину.

Позовна заява мотивована тим, що сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син - ОСОБА_4 . Починаючи з 2018 року відносини між сторонами припинені, вони мешкають окремо, дитина проживає із позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, при цьому дитина потребує постійного лікування та догляду, оскільки їй встановлено діагноз: вроджений міопічний астигматизм високого ступеня обох очей, що зумовлює додаткові витрати, які є необхідними для підтримання стану здоров`я. Позивачка посилалась на те, що в даному випадку додаткові витрати на дитину потрібно фінансувати наперед і постійно, оскільки від своєчасного придбання лікарських препаратів, забезпечення необхідними медичними засобами (лінзами, розчином для лінз, окулярами та іншим) залежить стан здоров`я сина. Враховуючи загальну суму щомісячних додаткових витрат, ОСОБА_1 вважає, що з відповідача, як батька дитини, підлягає стягненню їх половина, що дорівнює 1000 грн щомісячно.

З урахуванням викладеного, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та додаткові витрати на неповнолітню дитину в розмірі 1000 грн. щомісячно з моменту звернення з позовом до суду до повноліття дитини.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 15 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, стягнення додаткових витрат на дитину задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 05 серпня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Допущено негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Розподілено судові витрати, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840,80 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, виходячи з того, що батьки зобов`язані утримувати дитину до повноліття, дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 05 серпня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому суд враховував те, що відповідач є працездатним та працює, інших дітей та осіб, яких зобов`язаний утримувати, не має, дитина ОСОБА_4 страждає захворюванням зору, позивачка стабільного доходу не має.

Ухвалюючи рішення про відмову у стягненні з відповідача додаткових витрат, суд виходив з того, що достатніх, належних та допустимих доказів, що підтверджують необхідність понесення таких витрат на дитину у майбутньому, позивачка не надала.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі позивачка через свого представника адвоката Каратиш Ю.В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину та задовольнити позов в цій частині. Крім того просила змінити рішення місцевого суду в частині розміру аліментів, стягнутих на утримання неповнолітньої дитини сторін, а саме з 1/4 на 1/3 частину з усіх видів заробітку (доходу) відповідача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивачка зазначила, що відповідач має можливість сплачувати мінімальний рекомендований розмір аліментів, передбачений ст. 182 СК України, що, з урахуванням середнього розміру заробітної плати останнього, буде складати 1/3 частину доходу ОСОБА_2 . Вважає, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не в повній мірі враховані всі обставини, що мають значення для справи, зокрема те, що вона виховує дитину самостійно, оплачує комунальні послуги, витрати на опалення будинку, забезпечує сина належними житловими умовами, несе витрати пов`язані з його навчанням. Разом з тим, відповідач несе аналогічні витрати не самостійно, а разом з матір`ю та братом, з якими проживає, а тому збільшення розміру аліментів до 1/ 3 частини доходу ОСОБА_2 призведе до рівності прав дитини на утримання від батьків і відповідатиме чинному законодавству. Також посилалась на те, що відповідачем не надано доказів неможливості сплати аліментів саме в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу). Крім того, зазначила, що суд зробив помилковий висновок, про те, що нею не доведено наявність витрат на лікування дитини та необхідність їх понесення у майбутньому, оскільки син, у зв`язку зі встановленням йому діагнозу, потребує постійного лікування та догляду, що зумовлює додаткові витрати, які потрібно фінансувати наперед та постійно. При цьому, необхідність у додаткових витратах у майбутньому була підтверджена у судовому засіданні допитаною у якості свідка матір`ю відповідача, яка надавала на лікування дитини гроші у сумі 6 000 грн. Крім того, місцевий суд не надав належної оцінки Уніфікованому клінічному протоколу первинної, вторинної (спеціалізованої), третинної ( високоспеціалізованої) медичної допомоги, затвердженому наказом Міністерства охорони здоров`я України № 827 від 08 грудня 2015 року, який свідчить про необхідність регулярного обстеження малолітнього ОСОБА_5 з метою діагностики та оцінки результатів лікування, що може призвести до зміни лікування, на що також потребуються додаткові витрати. Крім того, необхідність регулярного обстеження та оптичної корекції зору дитини підтверджується відповіддю медичного центру «Ваш окуліст» від 29 вересня 2020 року.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач через свого представника адвоката Кузнєцову О.П. , посилаючись на відповідність оскарженого судового рішення вимогам законності та обґрунтованості, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Мотивувальна частина.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з п. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржене судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах та мають дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який після припинення шлюбних відносин між сторонами залишився проживати з матір`ю (а.с. 15, 17).

Відповідач є працездатною особою, на утриманні інших неповнолітніх дітей не має, працює в Товаристві з обмеженої відповідальністю «Южноє», де його дохід з лютого 2020 року по липень 2020 року склав 49 710 грн. 09 коп, що вбачається з довідки про доходи № 0337 від 19 серпня 2020 року (а.с. 35, 36).

Земельних ділянок та паїв ОСОБА_2 у власності не має, що підтверджується довідкою № 116 від 20 серпня 2020 року, виданою Керменчицькою сільською радою Великоновосілковського району Донецької області (а.с. 37).

Позивачка не працює, відомості щодо її доходів відсутні, що вбачається з відповіді ГУ ДПС у Донецькій області (а.с. 73). Згідно копії цивільно-правового договору № 1 від 11 червня 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженої відповідальністю «Южноє», позивачка надавала підприємству платні послуги з 11 червня 2020 року по 30 червня 2020 року (а.с. 54-55).

Малолітній ОСОБА_4 страждає захворюванням зору, що вбачається з консультативного висновку спеціаліста від 10 січня 2020 року (а.с. 18, 21), виписки з історії розвитку дитини від 15 січня 2020 року (а.с. 53). Згідно інформації з медичного центру «Ваш окуліст» від 29 вересня 2020 року, ОСОБА_1 зверталась в центр з приводу обстеження дитини ОСОБА_5 офтальмологом та підбору очкової корекції, який потребує обстеження лікарем-офтальмологом 2 рази на рік. (а.с.81)

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частин першої та другої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3- 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3- 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з частиною першою статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд першої інстанції правильно виходив із того, що позивачка потребує матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , а відповідач має можливість надавати таку допомогу в розмірі 1/4 частини свого заробітку (доходу) щомісячно. При цьому судом обгрунтовано враховано, що відповідач працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Южноє», де за період з лютого 2020 року по липень 2020 року йому виплачена заробітна плата у загальній сумі 40 762,25 грн ( з урахуванням утримання податків), інших осіб на утриманні не має. Позивачка не працевлаштована на постійній основі, у 2020 році працювала за цивільно- правовим договором.

Також місцевим судом враховано стан здоров`я дитини ОСОБА_5 , який страждає захворюванням зору вродженим міопічним астигматизмом високого ступеня обох очей.

Отже, повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку доказам у справі, суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно.

Є неспроможними доводи апеляційної скарги про те, що при визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд не врахував витрати сторін на утримання житла, оскільки розмір цих витрат сторін не доведений у судовому засіданні.

Також апеляційний суд відхиляє аргумент ОСОБА_1 про те, що відповідач має можливість сплачувати на утримання дитини мінімальний рекомендований розмір аліментів у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачений ч.2.ст.182 СК України, оскільки встановлено, що заробіток (дохід) платника аліментів для цього недостатній.

Крім того, згідно із вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

При цьому, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Позивачка звернулась з позовом про стягнення передбачуваних додаткових витрат на дитину.

За положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшов правильного висновку про відмову у стягненні додаткових витрат на утримання дитини у зв`язку з недоведеністю позивачкою заявлених нею позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що дитина сторін, у зв`язку з хворобою, потребує додаткових витрат на регулярне медичне обстеження, придбання ліків, лінз та витрат на проїзд до медичних закладів, які позивачка оцінює у 2000 грн на місяць не заслуговують на увагу, оскільки наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов, проте позивачкою не надано на користь цих доводів жодного належного та допустимого доказу.

Так, згідно матеріалів справи, на підтвердження розміру передбачуваних додаткових витрат на дитину, позивачкою суду надано роздруківка з сайту магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (а.с. 51) та квитанція від 03 березня 2020 року про прийом магазином « ІНФОРМАЦІЯ_4 » замовлення на виготовлення окулярів, вартістю 2520,00 грн (а.с.19). Проте, роздруківка з сайту не є доказом придбання товару ( в даному випадку лінз), а квитанція про прийом замовлення на виготовлення окулярів не свідчить про те, що ці окуляри були придбані та оплачені і саме для дитини.

Отже, ОСОБА_1 не доведено необхідність у постійному фінансуванні витрат на системне та довготривале лікування дитини у майбутньому у розмірі 2 000 грн щомісячно.

Не підтверджує це і та обставина, що мати відповідача надавала позивачці гроші на лікування дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не надав належної оцінки Уніфікованому клінічному протоколу, є безпідставними, оскільки цей документ розроблений для медичних працівників з метою організації надання медичної допомоги і не є рекомендацією лікарів щодо процесу лікування малолітнього сина сторін.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Таким чином, суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржене рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374,375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 15 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Судді:

Повний текст постанови складено 15 січня 2021 року.

Суддя: