ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4772/21 Справа № 2-3596/11 Суддя у 1-й інстанції - Решетнік В.О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Кравченко Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія"

на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 лютого 2011 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дійсним, визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 05 вересня 2009 року між нею та ОСОБА_3 , який діяв за довіреністю від імені ОСОБА_2 укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . При укладенні даного договору вони дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору.

В підтвердження виконання умов договору, ОСОБА_3 передав їй ключі від квартири та документи на квартиру, та вони зобов язалися укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, після отримання ОСОБА_2 всіх необхідних документів на квартиру, проте останній відмовляється виконувати зобов`язання щодо оформлення необхідних документів, та уникає зустрічей.

Враховуючи, що вона передала кошти за придбану квартиру, а відповідач не виконав свого зобов`язання щодо оформлення необхідних документів, вона прийняла та користується вказаною квартирою, вважає, що відбулося повне виконання договору купівлі-продажу квартири і право власності на придбане нерухоме майно підлягає захисту шляхом визнання правочину дійсним та визнання за нею права власноті.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 лютого 2011 року визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 05 вересня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення суду мотивовано тим, що сторони дійшли згоди по всіх істотних умовах договору купівлі-продажу, виконали умови договору, але відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення договору, чим порушують права позивача, тому суд вважав можливим застосувати до спірних правовідносин положення ст. 220 ЦК України.

В апеляційній скарзі ТОВ ФК "Довіра та Гарантія", яке не брало участі у справі, однак вважає, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про його права та інтереси, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції порушує права та інтереси товариства, яке є іпотекодержателем спірної квартири, а тому вирішення спору щодо права власності на вказану квартиру без участі товариства, є незаконим. Вказує, що товариство дізналось про дане рішення суду лише після отримання ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2021 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ ФК "Довіра та Гарантія" про усунення перешкод у здійсненні права власника нерухомого майна. Звертає увагу, що на момент укладення договору купівлі-продажу так і ухвалення рішення суду, спірна квартира була передана в іпотеку ПАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Вважає, що позивач умисно не повідомила про наявність обтяження нерухомого майна іпотекою, що призвело до неповного з ясування обставин справи та ухваленням оскаржуваного рішення, яким вирішено питання про їх права та обов язки.

У липні 2021 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вона вказує, що доводи апеляційної скарги висновків судів першої інстанції не спростовують, тому відсутні підстави для її задоволення та скасування рішення суду. ТОВ ФК "Довіра та Гарантія" не довіло порушення своїх прав оскаржуваним рішенням суду, а також не довело переходу до них права вимоги за договором відступлення прав вимоги.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом встановлено, що 05 вересня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який діяв за довіреністю від імені ОСОБА_2 укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (а.с.15).

Між сторонами договору досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, проведено повний розрахунок згідно умов договору, та передано об`єкт продажу.

У розумінні п. 6 договору, сторони домовилися про те, що відповідач зобов язується протягом місяця з моменту укладення договору, отримати всі необхідні документи для укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що сторони дійшли згоди по всіх істотних умовах договору купівлі-продажу та виконали умови договору, але відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення договору, чим порушують права позивача відповідно до вимог ст.ст. 328, 334, 657 ЦК України.

Проте, з такими висновками суду погодитися не можна, з наступних підстав.

Заявляючи позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на квартиру, ОСОБА_1 , як на підставу задоволення позовних вимог, посилалася на положення статей 220,328 ЦК України. Вважала, що сторони виконали умови договору, таким чином вона є власником квартири, однак колишній власник ухиляється від нотаріального посвідчення договору, у зв язку з чим, просила визнати договір дійсним.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із частиною другою статті 220 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Пленум Верховного Суду України в пункті 13 постанови від 06 листопада 2009 року

№ 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

Отже, договір купівлі-продажу квартири відповідно до положень ст. 657 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, підлягав і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, тому не міг бути визнаний судом дійсним на підставі ст. 220 ЦК України, а отже відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно. При цьому, частиною першою статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

При розгляді даної справи, суд першої інстанції на вишевикладене уваги не звернув та не врахував, що договір купівлі-продажу нерухомого майна в силу положень ст. 657 ЦК України підлягав нотаріальному посвідченні і державній реєстрації, та дійшов помилкового висновку про наявність передбачених законом підстав для застосування положень ст. 220 ЦК України та визнання договору купівлі-продажу дійсним.

Враховуючи, що спірний правочин не породжує для сторін прав і обов`язків, колегія суддів приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання договору купівлі-продажу дійсним. Разом з цим, відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на квартиру.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в обгрунтування доводів апеляційної скарги ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» подано наступні докази.

Відповідно до кредитного договору № 8/2007/840-К/937-Н від 25 квітня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 , останньому надано кредит у розмірі 62 193 доларів США зі сплатою 12,49 % річних строком до 20 квітня 2027 року (а.с. 46).

Згідно умов договору іпотеки № 937/1-Н від 25 квітня 2007 року, укладеного між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 , іпотекодавець передав іпотекодержателю в якості забезпечення виконання кредитних зобов`язань за кредитним договором № 8/2007/840-К/937-Н від 25 квітня 2007 року предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 51).

В подальшому, 29 квітня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір № GL3N216867 відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, за договорами іпотеки, в тому числі за кредитним договором № 8/2007/840-К/937-Н від 25 квітня 2007 року, та за договором іпотеки № 8/2007/840-К/937-Н від 25 квітня 2007 року.

Згідно умов договору № GL3N216867 про відступлення прав вимоги від 29 квітня 2020 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право вимоги за вказаними вище договорами (а.с.55-60), тобто укладення будь-яких правочинів щодо предмету іпотеки можливо лише виключно за згодою іпотекодержателя, яку матеріали справи не містять.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, зокрема, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Отже, оскаржуване рішення суду першої інстанції, яким визнано право власності на іпотечне майно, стосується безпосередньо прав та обов`язків іпотекодержателя, оскільки безумовно впливає на можливість товариства в майбутньому звернути стягнення на іпотечне майно. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 10 липня 2019 року в справі № 522/3901/16-ц.

Враховуючи викладене, оскаржене рішення суду підлягає скасуванню в зв`язку з неналежним суб`єктним складом. Змінити суб`єктний склад учасників справи апеляційний суд на стадії апеляційного розгляду не має повноважень.

Оскільки оскаржуваним рішення суду першої інстанції вирішено питання про права та обов язки ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду першої інстанції, заслуговують на увагу, тому апеляційна скаргу підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 лютого 2011 року скасувати і постановити нове.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дійсним, визнання права власності.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова