Справа № 464/7295/18 Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В.
Провадження № 22-ц/811/1627/21 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2021 року м.Львів

Справа № 464/7295/18

Провадження № 22ц/811/1627/21

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м.Львова, постановлене у м. Львові 17 лютого 2021 року у складі судді Тімченко О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,-

встановив:

26 грудня 2018 року позивач звернулася з цим позовом. Просить стягнути з відповідача на його користь 20 000 грн. компенсації за моральну шкоду, посилачись на завдання душевних страждань у зв`язку протиправною поведінкою відповідача щодо нього. Вказує, що 28 грудня 2015 року відповідач у холі критого басейну «Динамо» вчинив проти нього (позивача) психічний тиск, виражений в погрозах фізичної розправи, не маючи для цього законних підстав.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 17 лютого 2021 року в позові відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач. Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права. Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на доводи позовної заяви.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, прийнятого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суд першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 з 2009 року перебуває у трудових відносинах з Громадською організацією «Львівська обласна організація фізкультурно-спортивного товариства «Динамо» України» та обіймає посаду інструктора.

Згідно позовної заяви 28 грудня 2015 року відповідач у холі критого басейну «Динамо» вчинив проти позивача психічний тиск, виражений в погрозах фізичної розправи.

Листом Управління молоді та спорту Львівської обласної державної адміністрації від 21 січня 2016 року за № 193 на звернення позивача щодо оцінки правомірних дій працівника басейну «Динамо» ОСОБА_2 повідомлено, що за інформацією, наданою Львівською обласною організацією фізкультурно-спортивного товариства «Динамо», дії працівника було розглянуто на загальних зборах працівників басейну в присутності адміністрації та попереджено відповідача за нелояльну поведінку стосовно позивача. У випадку повторення такої ситуації до ОСОБА_2 будуть прийняті більш суворіші заходи адміністративного впливу.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Згідно із ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до ст.ст. 130, 132-134 КЗпП України за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого (ст.47 Закону України «Про телебачення і радіомовлення»).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого дня. Правовий зв`язок між юридичною або фізичною особою та працівником виникає з трудових відносин незалежно від їх характеру постійні, тимчасові, сезонні відносини або відносини, що склалися між зазначеними особами при виконанні працівником іншої роботи за трудовим договором (контрактом).

Обов`язок відшкодування юридичною особою шкоди, завданої її працівником виникає виключно у випадку завдання такої шкоди саме під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Саме по собі перебування особи, яка завдала моральної шкоди, у трудових відносинах з юридичною особою не є підставою відшкодування останньою заподіяної шкоди.

Встановлено, що правовідносини сторін виникли з підстав відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу неправомірними діями інструктора ГО «Львівська обласна організація фізкультурно-спортивного товариства «Динамо» України» під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, а тому саме юридична особа має були відповідачем у справі.

Встановлено, що позивачем не пред`явлено вимогу до належного відповідача та не заявлено відповідного клопотання про його заміну/залучення співвідповідача.

Відповідно до ч.2 ст.48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи. Позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів (ч.1 ст.50 ЦПК України).

Згідно із ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

За наведеними процесуальними нормами суд позбавлений можливості за власної ініціативи замінити/залучити співвідповідача.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року суд відмовляє у позові, встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави, передбачені ст. 51 ЦПК України, для заміни неналежного відповідача/залучення належного відповідача

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в позові, оскільки пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, адже кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З висновками суду, які відповідають встановленим обставинам справи, належить погодитися, оскільки судом правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись: п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 17 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Постанову складено і підписано 8 листопада 2021 року.

Головуючий

Судді