Справа № 143/1102/20
Провадження № 22-ц/801/267/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сич С. М.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 рокуСправа № 143/1102/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Матківської М.В., Стадника І.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №143/1102/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 26 листопада 2020 року та на ухвалу Погребищенського районного суду Вінницької області від 09 грудня 2020 року про відмову в ухваленні додаткового рішення, які ухвалені суддею Сич С.М., в Погребищенському районному суді Вінницької області,

в с т а н о в и в :

В вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи позовні вимоги тим, що вироком Погребищенського районного суду Вінницької області від 10 червня 2020 року (справа №143/98/20), залишеного без змін ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17 серпня 2020 року, ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 Кримінального кодексу України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Вказує, що кримінальним правопорушенням відповідач ОСОБА_2 завдала позивачу ОСОБА_1 матеріальну шкоду на загальну суму 15000 грн, яка виражається у витратах на придбання медичних препаратів під час лікування у Погребищенській центральній районній лікарні Вінницької області та в подальшому вдома за місцем свого проживання, іншими необхідними витратами на оплату послуг таксі в ході проведення досудового розслідування до Козятинського міжрайонного відділення обласного бюро судової медичної експертизи.

Крім того, діями відповідача ОСОБА_2 завдано їй моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок кримінального правопорушення. Розмір заподіяної моральної шкоди оцінює в 70000 грн.

Таким чином, посилаючись на положення ст.ст.15, 16, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, просила суд стягнути із ОСОБА_2 на свою користь майнову (матеріальну) шкоду в розмірі 15000 грн, моральну шкоду у розмірі 70000 грн.

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 26 листопада 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

Ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 09 грудня 2020 року відмовлено представнику ОСОБА_1 ОСОБА_3 в ухваленні додаткового рішення.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що судові рішення є необґрунтованими та незаконними, оскільки судом першої інстанції допущено: недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; істотне порушення норм процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи та ухвалення незаконних судових рішень.

Просив рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 26 листопада 2020 року та ухвалу Погребищенського районного суду Вінницької області від 09 грудня 2020 року про відмову в ухваленні додаткового рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, а також стягнути судові витрати.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30 грудня 2020 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість судових рішень в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судові рішення відповідають.

Судом встановлено, що вироком Погребищенського районного суду Вінницької області від 10 червня 2020 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17 серпня 2020 року вирок Погребищенського районного суду Вінницької області від 10 червня 2020 року залишено без змін (а.с.7 10).

Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Вказаним вироком суду встановлено, що протягом досить тривалого часу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, продовжуються конфлікти.

Так, 01 листопада 2019 року біля 12 год, під час перебування у сільському будинку культури с. Андрушівка, Погребищенського району, Вінницької області, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 знову виник конфлікт, в результаті якого останні шарпали один одного за верхній одяг та виражалися словами нецензурної лайки.

02 листопада 2019 року близько 08 год 00 хв ОСОБА_2 , проходячи повз домогосподарства по АДРЕСА_1 , в якому проживає ОСОБА_1 , побачила останню та знову спровокувала конфлікт. В ході розпалу даного конфлікту ОСОБА_2 на ґрунті виниклих раніше неприязних відносин, умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, нанесла ОСОБА_4 два удари по черзі дерев`яною палицею, один з яких було нанесено в область голови, а другий в область правої руки, так як ОСОБА_4 прикрила руками свою голову. В результаті нанесених ударів ОСОБА_4 , згідно з висновком судово-медичної експертизи №180 від 19 грудня 2019 року отримала тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, підшкірна гематома в лобовій ділянці, синці в обох очних ділянках, де закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку є легким тілесним ушкодженням, що спричинили короткочасний (понад 6 діб, не більше 21 доби) розлад здоров`я, а підшкірна гематома в лобовій ділянці, синці мали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше, як шість днів, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Обґрунтовуючи завдану матеріальну шкоду в розмірі 15000 грн, ОСОБА_4 в позовній заяві зазначила, що ця матеріальна шкода завдана кримінальним правопорушенням відповідачем ОСОБА_2 , яка виражається у витратах на придбання медичних препаратів під час лікування у Погребищенській центральній районній лікарні Вінницької області та в подальшому лікуванням вдома, а також витратами на оплату послуг таксі в ході проведення досудового розслідування до Козятинського міжрайонного відділення обласного бюро судової медичної експертизи.

Статтею 16 ЦК України також передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відмовляючи в стягненні матеріальної шкоди суд першої інстанції, виходив з того, що позивачем не надано будь-яких доказів, які б підтверджували заявлені нею позовні вимоги про стягнення із відповідача матеріальної шкоди, пов`язаної із витратами на лікування та на послуги таксі.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.ч.1,5,6 ст.84 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів, погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів у підтвердження заявленої позивачем матеріальної шкоди.

Зокрема, в матеріалах справи відсутні квитанції на придбання медичних препаратів для лікування позивача, а також документи які б підтверджували витрати на транспортне перевезення (таксі).

Апеляційний суд не бере до уваги квитанції на суму 76,80 грн та на суму 1262 грн, які долучені до апеляційної скарги, оскільки тілесні ушкодження позивач отримала 02 листопада 2019 року, а надані квитанції на придбання ліків датовані 07 серпня 2020 року, що на переконання суду є неналежними доказами.

Крім того, матеріали справи не містить направлення чи рецепт лікаря, що підтверджувало необхідність придбання саме цих ліків.

Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди у зв`язку із недоведеністю.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з частиною першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Задовольняючи частково позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн, суд першої інстанції правильно виходив з доведеності факту заподіяння такої шкоди винними діями ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги про збільшення розміру відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд відхиляє, оскільки при визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції, вірно встановив характер та обставини вчинення відносно ОСОБА_1 протиправних дій ОСОБА_2 , глибину, тривалість та істотність фізичних та душевних страждань, ступінь вини особи, яка завдала шкоди, та правильно врахував вимоги розумності і справедливості.

При вирішенні цієї справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правові оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до частин першої та другої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Частинами п`ятою та сьомою статті 279 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Таким чином, оскільки справа не віднесена до категорій справ визначених частиною четвертою статті 274 ЦПК України, суд за відсутності клопотання учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, призначивши справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, діяв у межах наданих йому цивільним процесуальним законом повноважень.

Ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 08 жовтня 2020 року відкрито провадження у зазначеній цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відкриваючи провадження у справі та призначаючи справу до розгляду, суд першої інстанції встановив відсутність обставин для розгляду справи в загальному провадженні, оскільки ціна позову складає 85000 грн.

Відповідно до положень частини 7 статті 279 ЦПК України клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не просила здійснювати розгляд справи з повідомлення сторін.

Крім того, відзив був направлений відповідачем ОСОБА_2 , позивачу ОСОБА_1 27 жовтня 2020 року (а.с.20).

Позивач мала право не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, однак вона не скористалась таким процесуальним правом.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 09 грудня 2020 року відмовлено представнику ОСОБА_1 ОСОБА_3 в ухваленні додаткового рішення.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України).

Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність оригіналів документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

В матеріалах справи відсутні акт виконаних робіт, розрахунок, оригінали документів про оплату витрат на професійну правничу допомогу адвоката, оформлені у встановленому законом порядку.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що відсутність доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 8000 грн, є підставою для відмови в ухвалення додаткового рішення про стягнення цих судових витрат, з чим і погоджується апеляційний суд.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Отже, судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції ухвалив судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, залишає їх без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 26 листопада 2020 року та ухвалу Погребищенського районного суду Вінницької області від 09 грудня 2020 року про відмову в ухваленні додаткового рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 13 січня 2021 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Матківська М.В.

Стадник І.М.