Справа № 645/7381/21
Провадження № 2/645/2923/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення позовної заяви без руху

12 листопада 2021 року суддя Фрунзенського районного суду м. Харкова Сілантьєва Е.Є., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» про порушення прав споживача страхових послуг, стягнення страхового відшкодування,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» з вимогами про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 50000,00 грн.

Вивчивши матеріали позовної заяви суд встановив, що вона не відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону

Позивач у своїй заяві посилається на захист прав споживачів, із зазначенням в самому позові підстави звільнення від сплати судового збору - ст. 22 Закону України "Про захист прав споживача".

Перевіряючи твердження позивача про звільнення його від сплати в порядку захисту прав споживачів, суддя виходить з такого.

Згідно з преамбулою Закону України "Про захист прав споживачів" цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Стаття 22 3У "Про захист прав споживачів" підтверджує можливість судового захисту прав споживачів, передбачених законодавством, і встановлює певні особливості судового захисту їх прав, однією з яких є звільнення споживачів від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Крім того, згідно із ст. 21 Закону України "Про захист прав споживачів", крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

На підставі аналізу вищевказаних правових приписів та урахуванням пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року N 5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів", Верховний Суд України під час розгляду цивільної справи N 6-126цс14 сформулював правову позицію, згідно з якою роз`яснив, що до відносин, які регулюються нормами Закону України "Про захист прав споживачів", належать, зокрема, відносини, які виникають при укладенні договору страхування.

З урахуванням висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 10.11.2011 р. у справі N 1-26/2011 р. Верховний Суд України в Узагальненнях судової практики з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів висловив позицію про те, що оскільки діяльність страховика підпадає під визначення послуги і виконавця, що містяться в ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів", то у разі, якщо договір страхування спрямований на задоволення особистих потреб застрахованої фізичної особи, такі правовідносини регулюються Законом "Про захист прав споживачів" в частині, не врегульованій спеціальним законом.

Цей висновок стосується й договорів майнового страхування, де страхувальниками є фізичні особи, а відносини спрямовані на захист особистих майнових інтересів страхувальника або іншої особи, що визначена у договорі, шляхом задоволення майнової потреби страхувальника, яка виникає або може виникнути після настання певних подій.

Крім того, під час розгляду цивільної справи N 212/1101/18 (постанова від 17.04.2019 р.) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що положення щодо відповідальності страховика, закріплені в Законі України "Про страхування" та главі 67 ЦК України, є спеціальними нормами права, а в Законі України "Про захист прав споживачів" загальними.

Виходячи з мотивів позову, позивача стверджує, що відповідач всупереч вимогам закону та умовам договору страхування не виплатив страхового відшкодування. Тобто, законність дій відповідача підлягає перевірці саме на відповідність цих дій вимогам Закону України "Про страхування" та положенням глави 67 ЦК України, а предметом судового захисту є права позивача не як споживача і тому, спеціальними нормативно-правовими актами, які регулюють спірні правовідносини є Закон України "Про страхування" та положення глави 67 ЦК України, внаслідок чого вимоги Закону України "Про захист прав споживачів", який є загальним, на дані правовідносини не поширюються.

Із пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 12.04.96 р. "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості, зокрема, про те, яке право споживача, передбачено Законом України "Про захист прав споживача", порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов.

Як вбачається з вищевказаного позову, підставою звернення представника позивача з вищевказаним позову не є порушення відповідачем Закону України "Про захист прав споживача" (позов не містить жодного посилання на порушення прав та способи їх захисту, передбачених чим Законом), тому вимога про стягнення з відповідача страхового відшкодування є вимогою майнового характеру, яка оплачується судовим збором.

Відповідно до п. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною, ставка судового збору встановлена 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу і не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Тому позивачу слід надати суду оригінал платіжного доручення про сплату судового збору, що є належним доказом такої оплати або докази про звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до вимог ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За вказаних обставин, позовну заяву позивача слід залишити без руху та надати йому строк для усунення недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст. 177, 185 ЦПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву адвоката Нагорного Олега Миколайовича до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» про порушення прав споживача страхових послуг, стягнення страхового відшкодування залишити без руху.

Надати позивачу десятиденний строк для усунення зазначених недоліків з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити позивачу, що в разі якщо у вказаний строк недоліки позовної заяви не будуть усунуті, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: http://court.gov.ua/sud2033/.

Ухвала окремо від рішення суду може бути оскаржена в апеляційному порядку лише щодо розміру судових витрат. В іншій частині заперечення на ухвалу може бути включено до апеляційної скарги на рішення суду.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії цієї ухвали шляхом подання апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м. Харкова до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Головуючий суддя -