ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1412/21 Справа № 191/2928/20 Суддя у 1-й інстанції - Бондаренко Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
УХВАЛА

12 січня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на ухвалу Синельниківського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2020 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа на боці позивача, без самостійних вимог: Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент) про захист права інтелектуальної власності на торговельну марку шляхом заборони використання торгівельної марки та стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав, -

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Дніпровського апеляційного суду перебуває справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Синельниківського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2020 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа на боці позивача, без самостійних вимог: Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент) про захист права інтелектуальної власності на торговельну марку шляхом заборони використання торгівельної марки та стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав.

ОСОБА_1 подав до Дніпровського апеляційного суду заяву про забезпечення позову, в якій просить суд заборонити ОСОБА_3 передавати повністю або частково права на отримання свідоцтва на знак для товарів і послуг за заявою № m202006451 від 31.03.2020 року, іншим особам; заборонити Міністерству економічного розвитку і торгівлі України та Державному підприємству "Український інститут інтелектуальної власності" провадити діловодство за заявою № m202006451 від 31.03.2020 року, а саме: вносити зміни щодо особи заявника, вносити відомості про видачу свідоцтва до Державного реєстру зміни щодо особи заявника, вносити відомості про видачу свідоцтва до Державного реєстру свідоцтв на знаки для товарів і послуг, публікувати відомості про видачу свідоцтва в офіційному бюлетені "Промислова власність", видавати свідоцтво України на знак для товарів і послуг.

В обгрунтування заяви зазначає, що ОСОБА_3 вживає заходів щодо легалізації прав на торговий знак шляхом реєстрації прав на торгівельну марку в Державне підприємство "Український інститут інтелектуальної власності", до 12 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг. Однак, дані дії відповідача щодо легалізації вже існуючих прав можуть у майбутньому утруднити виконання судового рішення по суті спору в цілому. 20.07.2020 року представником позивача, як власника торгового знаку було направлено повідомлення до Укрпатенту щодо припинення дій у державній реєстрації на знак для товарів та послуг, оскільки ч. 5 ст. 6 ЗУ "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" встановлено, що не можуть бути зареєстровані як знаки позначення, які є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати з: знаками, раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім`я іншої особи для таких самих або споріднених з ними товарів і послуг. Проте, жодних дій щодо припинення реєстрації прав на торгову марку зі сторони ДП "Укрпатент" не вчинило.

Розглянувши доводи заяви, колегія вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

З врахуванням наведеного, сторони в судове засідання не викликались, оскільки суд прийшов до висновку про розгляд вказаної заяви за їх відсутності у відповідності до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Згідно з п. п. 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду, у разі задоволення позову, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Відповідно заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Звертаючись з позовом позивач просить визнати використання відповідачами торгового знаку неправомірним та таким, що порушує права власника свідоцтва на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 від 25.04.2018 року, що належить позивачу та заборонити відповідачам використовувати знак для товарів і послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1", що належить позивачу згідно свідоцтва на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 від 25.04.2018 року, нанесення такого позначення на продукцію, її зберігання із нанесеним позначенням, пропонування продукції із нанесеним позначенням для продажу, продаж, імпорт, експорт, застосування такого позначення в рекламі, діловій документації, мережі Інтернет.

Таким, чином предметом спору у даній справі є правомірність використання відповідачами товарного знаку, який належить позивачу.

Припинення дій щодо державної реєстрації на знак для товарів та послуг за заявою № m202006451 від 31.03.2020 року не є предметом розгляду у вказаній справі.

Також, колегія суддів зауважує, що належними та допустимими доказами у справі не підтверджено схожість товарного знаку щодо реєстрації якого було подано заяву №m202006451 від 31.03.2020 року настільки, що його можна сплутати з іншими знаками, раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім`я іншої особи для таких самих або споріднених з ними товарів і послуг, втому числі з товарним знаком, який належить позивачу. Крім того, наявність чи відсутність схожості або тотожності знаків для товарів і послуг, а також встановлення чи є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару позначення, може бути визначена виключно кваліфікованим експертом за результатами проведених досліджень, яким суд не є.

Крім того, реєстрація об`єктів права інтелектуальної власності є частиною дискреційних владних повноважень Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, останнє самостійно приймає рішення щодо реєстрації та видачі патентів на промислові зразки, а тому суд не може зупиняти діловодство органу виконавчої влади.

Виходячи з заявлених позовних вимог та дослідивши вимоги поданої заяви про забезпечення позову колегія суддів приходить до висновку, що обрані заявником способи забезпечення не є співмірними з позовними вимогами, що є обов`язковою ознакою для вирішення даного питання.

Таким чином, враховуючи відсутність обґрунтованих ризиків невиконання рішення суду, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149-153, 260, 381 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Синельниківського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2020 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа на боці позивача, без самостійних вимог: Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент) про захист права інтелектуальної власності на торговельну марку шляхом заборони використання торгівельної марки та стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров