Справа № 183/4586/20
№ 2/183/975/21
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 липня 2021 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря судового засідання Устименко М.О.,
розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області про визнання право власності, в порядку спадкування за законом, -

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними побудовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 . Після її смерті відрилася спадщина, в тому числі, на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцю на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 13.02.1980 року.
12 жовтня 2018 року ОСОБА_3 звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 . Постановою від 12.10.2018 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через те, що право власності на спадковий будинок не зареєстроване, а ні в БТІ, а ні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Для визнання права власності спадкоємцю надано пораду звернутись до суду.
В свою чергу, ОСОБА_1 17 жовтня 2019 року звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 . Постановою від 16.10.2019 року йому також було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з тих самих підстав що й попередньому спадкоємцю та надано пораду звернутись до суду за визнанням права власності на дане майно.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_3 . Після смерті якої відкрилась спадщина на частку в житловому будинку АДРЕСА_1 , яку вона успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак не встигла за життя оформити своїх спадкових прав.
У встановлений ст. 1270 ЦК України строк, позивач звернувся до приватного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Носенко А.Г. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , як син спадкодавця та єдиний спадкоємець першої черги за законом, у відповідності до ст. 1261 ЦК України.
Після цього позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак нотаріусом було роз`яснено йому про необхідність звернутися до суду для оформлення спадкових прав через те, що право власності на спадковий будинок не зареєстроване, а ні в БТІ, а ні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Посилаючись на вимоги ст. 328 ЦК України, Указ Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", право власності набувається на підставах, не заборонених законом, постанову КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, загальні вимоги цивільного судочинства щодо спадкування, позивач просить визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами по АДРЕСА_1 , що в цілому складається з: житлового будинку - літ. «А», загальною площею 63,4 кв.м., житловою площею 33,7 кв.м., гаража Б, літньої кухні В, сараю Г, сараю Д, погрібу Е, вбиральні Ж, колодязю № 1, колодязю № 2, зливної ями № 3, огорожі № 4, 7-9, воріт № 5, хвіртки № 6, цоколю ц, замощення № 10, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою суду від 25 серпня 2020 року відкрите провадження по справі, одночасно зобов`язано Новомосковську державну нотаріальну контору надати копію спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В судове засідання представник позивача не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав.
Представник відповідача Новомосковської міської ради відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома.
Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами справи.
Зважаючи на те, відповідач був повідомлений належним чином, у встановлений законом строк відзив на позов не подав без поважних причин, а тому з метою дотримання права позивача на доступ до правосуддя, суд провів розгляд справи без участі відповідача, за наявними у справі доказами.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного.
Суду подано копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , у відповідності до якого останній померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Новомосковську Дніпропетровської області (а.с.21).
Після смерті ОСОБА_2 державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори заведено спадкову справу № 432/2015, матеріали якої свідчать про те, що спадщину після смерті матері прийняв позивач а також дружина померлого ОСОБА_3 (а.с. 30).
Між тим, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про смерть (а.с. 18).
Після смерті ОСОБА_3 приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Носенко А.Г. заведено спадкову справу № 78/2020, у відповідності до якої із заявою про прийняття спадщини звернувся позивач по справі (а.с. 40).
Даних про наявність інших спадкоємців ОСОБА_2 та ОСОБА_3 окрім позивача, судом не встановлено.
Поряд з цим, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 та не оформила свої спадкових прав, приватним нотаріусом Носенко А.Г. прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, з якої вбачається, що спадкоємцем не надано документу, що посвідчує право власності спадкодавця, також за даними БТІ право власності на спадковий будинок за спадкодавцем не зареєстровано. Одночасно, державний нотаріус роз`яснив спадкоємцю необхідність звернутися до суду для визнання за ним права власності в порядку спадкування (а.с.46).
У відповідності до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Згідно ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом.
Згідно договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 13 лютого 1980 року, посвідченого Новомосковською районною нотаріальною конторою 13.02.1980 року за реєстраційним №453, ОСОБА_2 , як забудовнику, на підставі рішення виконкому Новомосковської міської ради № 27/27 від 04.01.1980 року, надано право побудувати житловий будинок на виділеній земельній ділянці розміром 600 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1 (а.с.12-13).
Повідомленням КП «Новомосковське МБТІ» ДОР» №366/20 від 11.08.2020 року стверджується, що станом на 29.12.2012 року будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 було дозволено ОСОБА_2 згідно зазначеного вище договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки. Право власності на будинок в БТІ не зареєстроване (а.с.47).
Подана до суду копія технічного паспорту на будинок АДРЕСА_1 свідчить про те, що будівництво житлового будинку було закінчене в період з 1985 по 1990 роки, а отже побудовані за життя його власником ОСОБА_2 , в преоід шлюбу з ОСОБА_3 , всі побудови введені в експлуатацію, в порядку, передбаченому законодавством (а.с.14-16).
Обидва спадкодавці по день смерті булі зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 . Разом з ними за вказаною адресою був зареєстрований позивач по справі.
Як зазначалося вище, державним нотаріусом відмовлено позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відомості щодо реєстрації прав власності на спадковий будинок відсутні, спадкоємцем не представлений документ, що посвідчує право власності спадкодавця на спадковий будинок.
Правовідносини, що виникли між сторонами з приводу визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, врегульовані наступними нормами закону.
Так, дійсно, у 1972-1980 роках питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-II, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.
Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.
Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є власністю забудовника.
Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.
Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації, а тому на момент завершення будівництва спадкового житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами ОСОБА_2 набув на нього право власності.
По об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).
Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP реєстрацію будинків із обслуговуючими будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих рад депутатів трудящих. Об`єктами реєстрації були будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером на вулиці, провулку, площі. Реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української PCP, що належали місцевим радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності. Інструкція втратила чинність згідно із наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56.
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» адресованому головам апеляційних судів областей, міст Києва та Севастополя, Апеляційного суду Автономної Республіки Крим: коли перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не зареєстрували його в органах БТІ, і спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, то його право має бути визнано в судовому порядку.
Так відповідно до Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 (колишня адреса АДРЕСА_2 від 13 лютого 1980 року, посвідченого 27 лютого 1980 року Новомосковською державною нотаріальною конторою за р. № 453, ОСОБА_2 надано дозвіл на будівництво житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами. Згідно відповіді, наданої 19 вересня 2018 року Комунальним підприємством «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради», право власності на зазначений будинок не зареєстроване. На земельній ділянці крім житлового будинку - А, 1985 року побудови, загальною площею 63,4 кв.м., житловою площею 33,7 кв.м. також розташовані: гараж Б, літня кухня В, сарай Г, сарай Д, погріб Е, вбиральня Ж, колодязь № 1, колодязь № 2, зливна яма № 3, огорожа № 4, 7-9, ворота № 5, хвіртка № 6, цоколь ц, замощення № 10, які побудовані в період з 1985 по 1990 р.р., що також підтверджується технічним паспортом на житловий будинок, складеним за результатами проведеної технічної інвентаризації від 09 жовтня 2018 року інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_4 , кваліфікаційний сертифікат серія АЕ № 003389 від 10.07.2014 року.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях..
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу
Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
У відповідності до ст.392 ЦК України, яку суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин, як норму права, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, а спадкоємець, який прийняв спадщину, в розумінні ч.1 ст. 1218 ЦК України, має право вимагати визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку.
Відповідно до пункту 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності реєстрації таких прав, відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.
Отже, усі надані позивачем докази, свідчать про те, що спадкодавець ОСОБА_2 , на законних підставах набув право власності на вищевказаний будинок, але за життя у спосіб встановлений законом належне їй право власності не зареєстрував, у зв`язку з чим позивач, який являється єдиним спадкоємцем за законом після смерті своїх батьків, з незалежних від нього обставин позбавлений можливості оформити свої спадкові права, а тому його право має бути визнане в судовому порядку.
Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання права власності в порядку спадкування за законом на спадковий житловий будинок, підлягає задоволенню.
У відповідності до вимог ст.. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне віднести судові витрати за рахунок позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,76-81,89, 263, 265, 280 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області про визнання право власності, в порядку спадкування за законом, - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , що в цілому складається з: житлового будинку - А, 1985 року побудови, загальною площею 63,4 кв.м., житловою площею 33,7 кв.м. також розташовані: гараж Б, літня кухня В, сарай Г, сарай Д, погріб Е, вбиральня Ж, колодязь № 1, колодязь № 2, зливна яма № 3, огорожа № 4, 7-9, ворота № 5, хвіртка № 6, цоколь ц, замощення № 10, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Судові витрати віднести за рахунок позивача.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з моменту отримання ним копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Сорока.