Справа № 703/468/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Биченка І.Я.,

за участю

секретарів судових засідань - Харченко М.О., Литвин Г.Т.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представників відповідачів:

Державної казначейської служби України не з`явився,

Черкаської обласної прокуратури - Лута І.В., Сокольвяк О.І.,

ГУНП в Черкаській області, УМВС України в Черкаській області - Коваленко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Сміла цивільну справу №703/468/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Черкаської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Черкаській області, УМВС України в Черкаській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу досудового слідства та прокуратури,

установив:
ОСОБА_1 звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до Державної казначейської служби України, Черкаської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Черкаській області, УМВС України в Черкаській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу досудового слідства та прокуратури.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 02 листопада 2015 року старшим слідчим ВР ДТП СУ УМВС України в Черкаській області Черниченком Є.М. позивачу повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, у кримінальному провадженні №0004982 від 25 листопада 2013 року. 05 листопада 2015 року відносно ОСОБА_1 складено обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні, який погоджено прокурором прокуратури Черкаської області Кропивою В.В. та направлено на розгляд до Соснівського районного суду м. Черкаси.

Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 лютого 2020 року ОСОБА_1 визнано невинним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні інкримінованого йому стороною обвинувачення кримінального правопорушення.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 лютого 2020 року залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Таким чином ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством та судом протягом 58 місяців 09 днів.

Внаслідок незаконних дій органу досудового розслідування та прокуратури ОСОБА_1 була завдана моральна шкода. Обгрунтовуючи суму моральної шкоди позивач вказав, що він є офіцером Збройних сил України та військовим пенсіонером, мав сім`ю, виховував дітей, його знало багато мешканців міста. Однак, безпідставним притягненням його до кримінальної відповідальності по вказаній кримінальній справі були порушені його життєві зв`язки, він постійно змушений був доводити обставини своєї невинуватості, нести фінансові витрати, не мав змоги влаштуватися на роботу, укласти контракт на продовження військової служби, що призвело до приниження його людської гідності, як самодостатньої особи. До того ж, внаслідок вказаних обставин, у 2017 році його залишила дружина та шлюб між ними було розірвано. Дружина з дітьми переїхала проживати в інший населений пункт. Крім того, під час розгляду кримінального провадження в суді було призначено близько 10 судових експертиз та подано потерпілими позови про відшкодування завданої шкоди, що відобразилося на стані його здоров`я і відносинах з оточуючими.

Відтак позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 400000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури. Також просив стягнути з ГУНП в Черкаській області та прокуратури Черкаської області понесені ним витрати на правничу допомогу.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 квітня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі.

Ухвалою суду від 07 червня 2021 року до участі у розгляді справи залучено УМВС України в Черкаській області як співвідповідача.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, надали пояснення аналогічні викладеним у позові обставинам.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, представник позивача повідомив суд, що докази на предмет понесення таких та загальну суму витрат буде надано у строки, передбачені ч.8 ст.141 ЦПК України.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, у наданому на адресу суду відзиві зазначив, що Державне казначейство України жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало, відтак не може нести відповідальності за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. Вказав, що відповідно до норм Закону України №266/94-ВР межі відшкодування позивачу моральної шкоди під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством і судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої на день відшкодування. Відтак, сума моральної шкоди, що завдана позивачу, за розрахунками першого відповідача становить 348 0000 грн. Однак зазначив, що доказів завдання моральної шкоди позивачем не надано, відтак сума моральної шкоди в розмірі 400000 грн. не підтверджена жодними документами та розрахунками.

Представники Черкаської обласної прокуратури у наданому відзиві та в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували. Вказали, що відповідальність за заподіяну моральну шкоду підлягає відшкодуванню за наявності вини суб`єкта відповідальності. Також, доведенню підлягає протиправна поведінка заподіювача, шкода завдана потерпілій стороні, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і завданою шкодою. Задоволення позовних вимог за відсутності в діях обласної прокуратури ознак деліктного правопорушення є покладенням на обласну прокуратуру не передбаченої законом юридичної відповідальності. У цій справі позивач не надав до суду будь-яких доказів щодо вжиття зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, відновлення стосунків з оточуючими людьми. Доказів того, що розлучення позивача з дружиною відбулося саме з підстав притягнення його відповідальності, суду не надано. Крім того, матеріалами справи спростовується також той факт, що дружина з дітьми переїхала проживати від відповідача, оскільки з наданої позивачем довідки вбачається, що він проживав один ще до розірвання шлюбу. Не надано доказів позивачем і неможливість його влаштування на роботу. Крім того вказали, що позивачем не вірно визначено розмір завданої йому моральної шкоди, відповідно до вимог Закону №266/94-ВР, а вказана ним сума є завищеною. Враховуючи викладене, просили у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Представник ГУНП в Черкаській області та УМВС України в Черкаській області в судовому засіданні та відзиві, поданому суду, просила у задоволенні позову відмовити. Вказала, що позивачем не надано доказів, передбачених ст.76, 81 ЦПК України, завданої йому моральної шкоди. Зокрема, не надано доказів погіршення його здоров`я, настання втрат немайнового характеру, душевних страждань, а сам по собі факт протиправної поведінки відповідача не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди. Крім того, звернула увагу суду на той факт, що відповідно до постанови КМУ від 16.09.2015 №730 було прийнято рішення про ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України та утворено шляхом заснування новий державний орган Національна поліція України. 17 листопада 2015 року набрав чинності ЗУ «Про національну поліцію», відтак ЗУ «Про міліцію» втратив чинність. Таким чином, законодавчо правонаступника підрозділів міліції не визначено. З урахування викладеного, просила у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі за їх недоведеністю.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 02 листопада 2015 року старшим слідчим ВР ДТП СУ УМВС України в Черкаській області майором міліції Черниченком Є.М. позивачу повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

05 листопада 2015 року заступником начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Черкаської області Кропивою В.В. затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

09 березня 2016 року заступником начальника відділу прокуратури області Кропивою В. подано обвинувальний акт відносно ОСОБА_1 із зміненим обвинуваченням.

Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 лютого 2020 року ОСОБА_1 визнано невинним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та виправдано його у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні злочину.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 лютого 2020 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

За загальним правилом, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України).

Згідно з ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При цьому, до істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

З огляду на вищевикладене, закон пов`язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За правилами пункту 2 частини другої статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Згідно з ч. 1, 2 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Згідно з п.2 ч.1ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) в т.ч. 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12 (частина перша статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, § 62).

На підтвердження факту заподіяння моральних страждань, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків, позивачем надано наступні докази.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2017 року відповідно до якого шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано. Рішення суду набрало законної сили 10 травня 2017 року.

З довідки ОСББ «Альянс» №92 від 02 листопада 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_1 та з 29 серпня 2016 року за вказаною адресою зареєстрований та проживає один.

Також позивачем надано докази на підтвердження його намагання влаштуватися на роботу, а саме: рапорт, відповідно до якого ОСОБА_1 просив зарахувати його на посаду оперативного чергового командного пункту військової частини НОМЕР_1 ; лист командира військової частини НОМЕР_2 про те, що командування військової частини НОМЕР_2 позитивно розглянуто кандидатуру капітана запасу ОСОБА_1 для прийняття його на військову службу за контрактом.

Однак, листом тимчасово виконуючого обов`язки військового комісара Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Лобан С.А. від 09 грудня 2020 року №6/1/583 позивачу відмовлено у прийнятті на військову службу у зв`язку з тим, що йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 286 КК України.

Згідно з ч.2, 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Відповідно до статті 13 Закону № 266/94-ВР розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Згідно із правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи.

Визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню на користь позивача, суд також враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 04 червня 2018 року у справі № 489/2492/17 (провадження № 61-8890св18), від 13 червня 2018 року у справі № 464/6863/16 (провадження № 61-10293св18, від 21 червня 2018 року у справі № 205/119/17 (провадження № 61-24700св18), від 25 липня 2018 року у справі № 607/14493/16-ц (провадження № 61-12051св18).

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» установлено в 2021 році мінімальну заробітну плату в місячному розмірі з 1 січня 6000 грн., з 1 грудня 6500 грн.

Таким чином розмір мінімальної заробітної плати, як базова величина, що враховується при розрахунку розміру моральної шкоди згідно із Законом № 266/94-ВР, станом на час розгляду даної справи складає 6000 грн.

Із урахуванням приписів частини третьої статті 13 Закону № 266/94-ВР, зазначеного вище розміру мінімальної заробітної плати та тривалості перебування позивача під слідством та судом (з 02.11.2015 по 10.09.2020), розмір завданої йому моральної шкоди становить 349800 грн. (58 х 6000 грн. + 9 днів х 200 грн.).

Однак, враховуючи глибину душевних страждань позивача, які носять триваючий характер, розпад його сімї, неможливість влаштуватися на роботу з метою отримання коштів для задоволення своїх мінімальних життєвих потреб, виходячи з міркувань розумності, співрозмірності та справедливості, з урахуванням того, що моральна шкода відшкодовується не з метою збагачення, а носить компенсаційних характер завданим стражданням, суд приходить до висновку, про стягнення на користь позивача моральної шкоди в сумі 400000 грн.. що, на думку суду, буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач пережив та переживає на даний час.

Судом також встановлено, що позивачем, з наданих суду доказів, доведено причинно-наслідковий зв`язок між противоправними діями правоохоронних органів та настання порушення його нормальних життєвих зв`язків.

Суд зазначає, що сам факт незаконного перебування позивача під слідством та судом, є достатньою підставою для отримання компенсації від держави у порядку Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Таким чином, суд приходить до переконання, що позивачем в обґрунтування викладених ним обставин надано належні та допустимі докази, які в своїй сукупності є достатніми для відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органу досудового слідства та прокуратури, а тому даний позов підлягає задоволенню в межах заявлених позовних вимог.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що ДКС України не порушувала прав та обов`язків позивача, не вступала із ним у будь-які правовідносини та не завдала йому жодної шкоди, тому не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу іншими суб`єктами, оскільки, згідно з п. 13 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, виконання рішень про стягнення коштів з державного бюджету здійснюється Державною казначейською службою України.

Пунктом 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, передбачено, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Тому суд вважає, що відшкодування моральної шкоди на користь позивача необхідно стягнути з державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

На підставі наведеного, керуючись ст. 5, 7,12, 81, 89, 141, 263 - 265 ЦПК України, суд

вирішив:
Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 в розмірі 400000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 10 листопада 2021 року.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

відповідачі:

Державна казначейська служба України, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ;

Прокуратура Черкаської області, місце знаходження: 18015, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 286, ;

Головне управління Національної поліції в Черкаській області, місцезнаходження: 18002, м. Черкаси, вул. Смілянська, 57, ;

Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, місцезнаходження: 18002, м. Черкаси, вул. Смілянська, 57, .

Суддя І.Я. Биченко