Справа № 336/8723/21
Пр. № 2/336/5355/2021
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2021 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору дарування від 09.06.2021 року недійсним, який укладено між відповідачами, які є родичами, в обґрунтування позову зазначив, що означений договір укладений з метою приховання майна, а саме будинку АДРЕСА_1 , який може бути реалізовано в рахунок погашення заборгованості за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01.07.2021 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 29.08.2020 року в сумі 24000 доларів США.

В межах виконавчого провадження, яке провадиться приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Сколибог О.С. позивачу стало відомо про укладення договору дарування між відповідачами.

Позивач посилається на те, що відповідач свідомо з метою уникнення реалізації майна в рахунок погашення заборгованості вчинив правочин з дарування належного йому будинку та може в подальшому реалізувати це майно третім особа, що унеможливить виконання рішення суду та суттєво порушить його права та інтереси, як кредитора.

Ухвалою судді від 05.11.2021 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

До суду разом з позовом надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок АДРЕСА_1 та заборони ОСОБА_3 та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного будинку до набрання законної сили за означеним позовом.

Побоюючись, що невжиття заходів забезпечення позову може завадити ефективному захисту порушеного права позивача, просить суд про задоволення заяви.

В силу ч. 1 ст. 153 ЦПК України учасники справи про розгляд заяви про забезпечення позову не повідомлялися.

Розглянувши доводи заяви та матеріали позову, суд доходить висновку про обґрунтованість заяви і необхідність її задоволення з таких міркувань.

В силу ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

В цій самій статті цивільного процесуального законодавства містяться підстави для застосування заходів забезпечення позову, якими є істотне ускладнення чи неможливість виконання рішення суду, ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі невжиття таких заходів.

З наведеного положення цивільного процесуального законодавства випливає, що ризики ускладнення або неможливості виконання рішення суду, як і ризик неотримання ефективного судового захисту, можуть зумовити забезпечення позову.

Підставою для звернення до суду є необхідність отримання захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22.12.200 року № 9 «про застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має пересвідчитись в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення можливого рішення суду про задоволення позову, відповідність виду забезпечення позову, який просять застосувати, заявленим позовним вимогам.

Виходячи з наведених положень цивільного процесуального законодавства, об`єктом судового захисту кожного учасника цивільних правовідносин, наділеного цивільною процесуальною правоздатністю, є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, які і можуть бути підставою для звернення особи за судовим захистом.

Порушенням суб`єктивного права є такий негативний вплив на нього, при якому воно звужується за своїм змістом або перестає існувати, що позбавляє його носія можливості реалізувати його повністю або частково.

Позивач звернувся за захистом своїх прав та інтересів з метою визнання правочину недійсним та уникнення порушення свого права як кредитора.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Вимоги до чинності правочину передбачені ст. 203 ЦК України, підстави його недійсності визначені ст. 215 ЦК України. Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлені чим правочином.

Фіктивний правочин характеризуються тим, що сторони вчиняють його лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний, і вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином, а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

Означена позиція узгоджується з висновками Верховного суду в постановах від 07.12.2018 року у справі № 910/7547/17, від 28 лютого 2019 року у справі № 646/3972/16-ц стосовно недопустимості зловживання цивільними правами з метою завдання шкоди забезпечення прав та інтересів кредиторів.

Згідно із ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту та забороною вчиняти певні дії.

Судом встановлено, що позивач оспорює правомірність вчинення договору дарування, який учинено з метою уникнення сплати боргу за судовим рішення, яке набрало законної сили, дії відповідачів свідчать по свідоме зловживання своїм цивільним правом з метою завдання шкоди майновим інтересам позивача, такі дії порушують майнові інтереси кредитора і направлені на недопущення звернення стягнення на майно боржника, тому у суду є підстави вважати, що невжиття заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту за цим позовом може утруднити ефективний захист права позивача, що дає підстави для забезпечення позову у зазначений спосіб.

Підстав, передбачених частиною 3 ст. 154 ЦПК України для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення, немає.

Керуючись ст. ст. 149-153, 352-354 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101) та заборонити ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного будинку до набрання законної сили за означеним позовом в межах, якого подана заява про його забезпечення.

Направити копії ухвали сторонам.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя О.В. Щаслива