КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/1399/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 754/3035/20

13 січня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Желепи О.В.

- Олійника В.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 вересня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Галась І.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про врахування витрачених коштів на забезпечення дитини та матері дитини, як сплату аліментів на їх утримання,-

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив врахувати витрачені позивачем кошти, зазначені в додатках, на забезпечення сина ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_2 , як сплату аліментів на останню та дитину.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він перебував у шлюбі з відповідачкою, від даного шлюбу мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням суду від 20.09.2019 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04.11.2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 28.01.2019 року; та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на її утримання аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку доходу), щомісячно, починаючи з 28.01.2019 року включно.

Вказував на те, що приблизно з травня 2018 року, свій обов`язок щодо утримання дитини він виконує сумлінно, регулярно купує своєму синові високої якості одяг, екологічно якісні продукти харчування, популярні іграшки нових зразків для загального та всебічного розвитку особистості дитини. Крім того, він постійно оплачує всі витрати на лікування, медичну діагностику сина. Зазначає, що враховуючи те, що довіра до відповідачки зникла, кошти в натурі він не надавав наручно, так як вважає, що вони будуть використані не за належністю. Таким чином, прибуваючи за місцем перебування малолітнього сина для його належного забезпечення та виховання - він знімав готівку у найближчих банкоматах та здійснював придбання високої якості продукти харчування, засоби гігієни, іграшки та одяг.

Наголошував на тому, що належним чином виконував свої батьківські обов`язки по утриманню сина, як до так і після прийняття судового рішення про стягнення аліментів.

Також вказував на те, що під час забезпечення спільного сина, він неодноразово пропонував відповідачці купити їй речі, необхідні для життєдіяльності, на що отримував відмову. Також, він неодноразово здійснював поповнення мобільного рахунку відповідачки, а також пересилав з свого банківського рахунку невелику суму грошових коштів на рахунок відповідачки. Позивач вказує, що він поніс певні фінансові витрати за святкування дня народження сина у ресторані «Робін Гуд» за ініціативою відповідачки. Також наголошує, що забезпечив сина санчатами високої якості, сучасними іграшками, а саме: електромобілем Mercedes-Benz G65 AMG, м`якою великою іграшкою « Плюшевий В едмедик », про яку син давно мріяв.

Посилаючись на наведене, позивач просив суд позов задовольнити.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 16 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про врахування витрачених коштів на забезпечення дитини та ОСОБА_2 як сплату аліментів на утримання матері та дитини залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначав, що судом не було встановлено обставини та належно не досліджені докази, долучені позивачем до матеріалів справи, що мають істотне значення для справи, а сформовані висновки не відповідають фактичним обставинам справи.

Вказував на те, що позивач як до подання позову про стягнення аліментів, так і після прийняття судом рішення у справі, належним чином виконував та продовжує виконувати свій обов`язок як батька по утриманню дитини та жодним чином не відмовлявся щодо подальшого виконання такого обов`язку, проте зазначеного суд першої інстанції не урахував.

Вважає, що звернення до суду із даним позовом з наданням належних доказів є підставою для прийняття судом рішення про задоволення позову.

Посилався на те, що він надав належні докази на підтвердження вказаних ним обставин у позові як на підставу своїх вимог, тоді як відповідачка не спростовувала таких обставин належними та допустимими доказами. При цьому, наголошував, що відповідачка не заперечувала та підтвердила факт утримання позивачем їх спільного сина та її, під час розгляду справи про стягнення аліментів, що підтверджується звукозаписом судового засідання у справі про стягнення аліментів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 вересня 2020 року залишити без змін, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 вересня 2019 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 19 серпня 2016 року, актовий запис № 1567 в Дніпровському районному у м. Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві - розірвано.

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 вересня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі: 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 28.01.2019 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на її утримання, аліменти в розмірі: 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 28.01.2019 року і до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є недоведеними, належним чином не обґрунтованими, зокрема, позивачем не надано суду належних доказів того, що ці витрати були здійснені саме на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 та утримання ОСОБА_2 до досягнення дитиною трьох років в рахунок сплати аліментів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до ст.. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 1-3 ст. 181 СК України).

Той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (ч. 1 ст. 185 СК України).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 вересня 2019 року, залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі: 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 28.01.2019 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на її утримання, аліменти в розмірі: 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 28.01.2019 року і до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно.

Постановою державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 29 листопада 2019 року відкрито виконавче провадження № 60662285 з виконання виконавчого листа № 754/1158/19, виданого 04 листопада 2019 року Деснянським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на її утримання аліментів в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

Постановою державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 02 грудня 2019 року відкрито виконавче провадження № 60662351 з виконання виконавчого листа № 754/1158/19, виданого 04 листопада 2019 року Деснянським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив суд врахувати, як сплачені аліменти на утримання дитини та матері дитини, кошти, що були ним витрачені на придбання товарів, а саме: продукти харчування, засоби гігієни, іграшки, одяг, оплата медичних послуг та ліків, святкування дня народження дитини тощо.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Положеннями ст. 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно вимог ч. ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Так, на підтвердження заявлених вимог, позивачем було надано чеки, квитанції, товарні чеки, витяги з бакінгу Ошадбанку про операції розрахунку через додаток Ощад 24/7 за період з 25 липня 2017 року по лютий 2020 року, з яких дійсно вбачається, що позивач здійснював купівлю товарів, зокрема: овочі, фрукти, м`ясо, дитячі каші (молочні та без молочні), дитячі йогурти та фруктове пюре, памперси, одяг, взуття, іграшки та оплачував дитячі розваги тощо.

Разом з тим, жодний наданий позивачем доказ (чеки, квитанції, товарні чеки, витяги з бакінгу Ошадбанку про операції розрахунку через додаток Ощад 24/7 ) не містить вказівки на те, що купівля таких товарів здійснювалася в рахунок оплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 та/або на утримання відповідачки ОСОБА_2 до досягнення дитиною трьох років. Крім того, позивачем не було надано доказів на підтвердження тих обставин, що оплата товарів в рахунок сплати аліментів узгоджено з відповідачкою.

Колегія суддів зауважує, що більшість наданих позивачем чеків та квитанцій свідчать про оплату товарів задовго до ухвалення рішення про стягнення з позивача аліментів, а тому взагалі не можуть бути взяті до уваги у даній справі, оскільки позивачем заявлено вимоги про врахування витрачених коштів на утримання дитини та матері дитини саме в рахунок сплати аліментів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до вимог ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.

Таким чином, законодавець не ставить обов`язок по сплаті аліментів, у разі обізнаності платника аліментів про їх стягнення, в залежність від стягнення таких за виконавчим листом шляхом відрахування із заробітної плати чи іншого доходу, оскільки судові рішення, що набрали законної сили, підлягають обов`язковому виконанню.

Позивачем не заперечувалося, що він знав про судове рішення про стягнення аліментів та знав, що він зобов`язаний сплачувати аліменти за рішенням суду, а тому купівля товарів для дитини, поза межами виконання рішення, є його власним бажанням, що свідчить про добровільність понесення таких витрат.

Крім того, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця.

Відповідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Як передбачено ч.4 ст.19 закону України «Про виконавче провадження», боржник зобов`язаний невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення, а також про зміну проживання чи перебування або місцезнаходження, а боржник фізична особа також про зміну місця роботи.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, з тих підстав, що позивачем не надано доказів на підтвердження обставин, зазначених у позові.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було встановлено обставини, які мають значення для справи та, що були досліджені докази, долучені позивачем до матеріалів справи, оскільки такі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Так, суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не було враховано, що позивач належним чином виконував та продовжує виконувати свій обов`язок як батька по утриманню дитини, колегія суддів відхиляє, оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції.

Твердження про те, що звернення до суду із даним позовом з наданими належними доказами є підставою для прийняття судом рішення про задоволення позову, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки позивачем не було надано належних доказів на підтвердження вказаних ним обставин та підстав позову.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка не заперечувала та підтвердила факт утримання позивачем їх спільного сина та її, під час розгляду справи про стягнення аліментів, оскільки такі доводи не свідчать про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у даній справі. При цьому, утримання дитини до її повноліття є обов`язком батьків.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 вересня2020 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 вересня 2020 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді: