Єдиний унікальний номер судової справи: № 487/2629/19
Номер провадження № 22-ц/812/12/21 Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2021 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

за участю: представника відповідача - Кузьменкова М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Долговим Антоном Геннадійовичем

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 грудня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Павлової Ж.П., в приміщенні того ж суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» (надалі - ПРАТ «Страхова компанія «Юнівес») за участю третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 через свого представника звернулася до суду з позовом до ПРАТ «Страхова компанія «Юнівес» в якому просила стягнути на свою користь 36 982 грн. у відшкодування різниці майнової шкоди на ремонт автомобіля та 11 683 грн. витрат на правничу допомогу.

Позивачка зазначала, що є власницею автомобіля марки «Chevrolet Aveo» номерний знак НОМЕР_1 , який згідно полісу від 11 червня 2017 року є застрахованим у ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес». 11 квітня 2018 року приблизно о 11- 45 год. зі сторони вул. Слобідській по вул. Кузнецькій на регульованому перехресті з вул. Садовою в м. Миколаєві відбулося зіткнення належного її автомобіля марки «Chevrolet Aveo» номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «ВАЗ 21072» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належний їй автомобіль отримав механічні пошкодження. Згідно звіту експертного дослідження № 550 від 15 червня 2018 року вартість матеріальної шкоди становить 12 316,99 грн., яка з урахуванням франшизи 1000 грн. була їй сплачена страховою компанією 27 червня 2018 року у розмірі 11 316,99 грн.

Постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23 травня 2018 року водія ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.4 ст.130, ст.124 КУпАП.

Відповідно до акту виконаних робіт ТОВ «КСН - Капітал» № 29 від 02 травня 2018 року розмір завданої матеріальної шкоди складає 49 300,00 грн. - фактичні витрати на запчастини та ремонт автомобіля. Вказаний акт направлявся на адресу страхової компанії, але не був взятий до уваги при формуванні висновку № 550 від 15 червня 2018 року, оскільки при визначенні суми відшкодування в більшій мірі враховували знос та орієнтовну ринкову вартість автомобіля, а не фактичні витрати на ремонт, понесені нею.

Посилаючись на те, що ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» відшкодувала тільки частину понесених витрат на відновлення автомобіля під час ДТП, а саме 12 316,99 грн., а сума фактичних витрат склала 49 300,00 грн., позивачка просила суд стягнути на її користь різницю між неоплаченою та оплаченою сумою, витрачену на ремонт автомобіля «Chevrolet Aveo» номерний знак НОМЕР_1 у розмірі 36 982 грн. Також просила стягнути з відповідача понесені нею витрати на правничу допомогу у розмірі 11 683 грн.

У відзиві на позов, представник страхової компанії просив відмовити у задоволенні вимог в повному обсязі у зв`язку з їх необґрунтованістю, посилаючись на те, що ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» було здійснено дії, направлені на своєчасне здійснення страхового відшкодування. Після отримання всіх документів, визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також здійснення розрахунку розміру завданого збитку ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 11 316,99 грн. та здійснено його виплату. Порядок розрахунку розміру шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, встановлений законодавчо, та регламентується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Страхова компанія виконала в повному обсязі зобов`язання щодо здійснення страхового відшкодування в порядку та на умовах, регламентованих Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не порушувало прав позивача.

Також зазначив, що наданий позивачем Акт виконаних робіт №29 від 02 травня 2018 року, виданий ТОВ «КСН-Капітал» не може бути доказом обґрунтуванням розміру матеріальної шкоди завданої позивачу, оскільки в ньому зазначена комерційна, а не оціночна пропозиція щодо вартості проведення відновлювального ремонту транспортного засобу.

13 вересня 2019 року від представника позивача адвоката Долгова А.Г. до суду надійшли пояснення на відзив, в якому зазначено, що ПрАТ «СК «Юнівес» були допущені помилки при оцінці вартості матеріального збитку автомобіля «Chevrolet Aveo», які в подальшому призвели до розбіжностей між Звітом №550 від 15 червня 2018 року та рахунком фактури №29. Після самостійного здійснення відновлювального ремонту даного автомобіля, ОСОБА_1 неодноразово направляла рахунок фактуру №29 до страхової компанії для правильного та більш точного формування Звіту №550 від 15 червня 2018 року про оцінку вартості матеріального збитку автомобіля «Chevrolet Aveo», але звернення позивача не були прийняті до уваги.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 грудня 2019 року у задоволені позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що страховик належним чином виконав свої зобов`язання перед позивачкою, виплатив суму страхового відшкодування у порядку та в спосіб, перебачений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на підставі заяви останньої та згідно звіту №550 від 15 червня 2018 року, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник позивача - адвокат Долгов А.Г., посилаючись на прийняте судом необ`єктивне рішення без повного дослідження всіх обставин справи та з порушенням прав сторін під час розгляду справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а також стягнути з відповідача витрати на правничу правову допомогу в суді першої та апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не взяв до уваги те, що страховою компанією були виявлені не всі фактичні пошкодження автомобіля, а також те, що відповідна сума 49 300 грн. не виходить за межі страхового відшкодування передбаченого страховим полісом (100 000 грн).

У відзиві на апеляційну скаргу представник страхової компанії посилаючись на необґрунтованість та безпідставність апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, допитавши свідка ОСОБА_4 , судового експерта Кульова О.Ю., дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За положеннями статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, для чого роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що 11 квітня 2018 року в м. Миколаєві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ВАЗ 21072» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу «Chevrolet Aveo» номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 .

Постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23 травня 2018 року водія ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 та ч.4 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 20 400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки (т. 1 а.с.27-28).

Власником транспортного засобу «Chevrolet Aveo» номерний знак НОМЕР_1 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є ОСОБА_1 (т.1 а.с. 60).

На момент ДТП транспортний засіб «ВАЗ 21072» номерний знак НОМЕР_2 був забезпечений за полісом № АМ/00040 ПрАТ «СК «Юнівес», за умовами якого ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду завдану майну встановлено 100 000 грн., розмір франшизи 1 000,00 грн. (т. 1 а.с.44).

Так, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

У частині першій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо-і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Таким чином, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки.

Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з пунктом 22.1. якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтями 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до пунктів 2.3. 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ.

Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Отже, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена в порядку, встановленому цим законом.

При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Подібні правові висновки висловлено у постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 420/998/18 (провадження № 61-11714св19).

Як встановлено, 20 квітня 2018 року на підставі заяви ОСОБА_1 року ПрАТ «СК «Юнівес» проведено огляд транспортного засобу «Chevrolet Aveo» номерний знак НОМЕР_1 та складено протокол (т. 1 а.с.69).

Згідно звіту №550 від 15 червня 2018 року про оцінку вартості матеріального збитку автомобіля «Chevrolet Aveo» номерний знак НОМЕР_1 , складений СОД ФОП ОСОБА_5 , вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу складає 12 316,99 грн. (т. 1 а.с. 47-55).

Відповідно до платіжного доручення № 27860 від 27 червня 2018 року ПрАТ «СК «Юнівес»» перераховано на користь позивачки ОСОБА_1 страхове відшкодування, розмір якого за мінусом франшизи склав - 11 316,99 грн. (т. 1 а.с.14).

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

За правилами статей 12,81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як на підставу задоволення своїх вимог, позивачка посилається на те, що розмір завданої матеріальної шкоди у зв`язку із пошкодженням належного їй транспортному засобу «Chevrolet Aveo» номерний знак НОМЕР_1 становить 49 300,00 грн., що значно більше визначеного страхового розміру страхового відшкодування.

Так, відповідно до Акту виконаних робіт №29 від 02 травня 2018 року ТОВ «КСН-Капітал» загальна вартість відновлювального ремонту становить 49 300 грн., які згідно копії квитанції до прибуткового касового ордера №34 від 02 травня 2018 року сплачені ОСОБА_1 (т. 1 а.с.21, 176).

Вказаний Акт було надіслано на адресу ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес», однак при визначенні суми страхового відшкодування врахований не був ( т.1 а.с. 22).

За клопотанням представника позивачки - адвоката Долгова А.Г. ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року для усунення розбіжностей при визначенні розміру відновлювального ремонту, у виконаних роботах та замінених деталях належного позивачці автомобіля у звіті №550 від 15 червня 2018 року та Акті №29 від 02 травня 2018 року, отриманих саме в ДТП, яка сталася 11 квітня 2018 року було призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи транспортного засобу, складеного судовим експертом Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Кульовим О.Ю. пошкодження автомобіля марки «Chevrolet Aveo» номерний знак НОМЕР_3 , а саме: фара передня права, показник повороту правий, протитуманна фара права, коректор вуглу нахилу фар, відбійник переднього бамперу, рульова тяга права, передній правий важіль (важіль), поворотний важіль правий, лампа галогенові 80 -100W, лампа галогенова 40 W, фарба, фарба-ґрунт, шпаклівка, а також ремонтно-відновлювальні роботи: демонтаж (в даному випадку демонтаж цих деталей передумовлений технологією ремонту та фарбування) - монтаж бамперу, фар, указник повороту, протитуманок, відбійнику переднього бамперу, рульової тяги, поворотного важеля, нижнього важеля, резонатора повітряного фільтру, переднього капоту, правого переднього крила, заміна ламп у фарах, рихтування правового переднього крила, переднього капоту, правого переднього лонжерона, лако-фарбові роботи (фарбування, поліровка), зварювальні роботи, відповідно до Акту виконаних робіт №29 від 02 травня 2018 року, складеного ТОВ «КСН Капітал» не протирічать характеру пошкоджень автомобіля марки «Chevrolet Aveo» номерний знак НОМЕР_3 отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 11 квітня 2018 року, за винятком лівої фари, лівої протитуманної фари, показника повороту лівого.

Вартість відновлювального ремонту вказаних пошкоджень станом на 02 травня 2018 року відповідно до проведеного дослідження, за вирахуванням деталей що не відносяться до даного ДТП, складає - 46 460 грн. (т. 2 а.с. 62-70).

Допитаний під час апеляційного розгляду судовий експерт ОСОБА_6 пояснив, що ним проводилася судова автотоварознавча експертиза в рамках поставлених питань на вирішення експертизи на основі матеріалів цивільної справи та ним було зроблено категоричний висновок шляхом співпаданням ремонтних робіт відповідно до Акту від 02 травня 2018 року складеного ТОВ «КСН-Капітал» та наявним пошкодженням на фото автомобіля відповідно до п.8.5.15 Методики. Оскільки ним вирішувалось питання щодо вартості відновлювального ремонту тому вартість фізичного зносу не було враховано відповідно до Методики а крім того, не було надано об`єктивних даних щодо вартості оригінальних складників та вартості матеріалів, а також даних щодо виконання ремонту відповідно до принципу заміщення. Тому ним було розраховано саме вартість відновлювального ремонту у сумі 46 460 грн. Під час проведення експертизи предметом дослідження був Протокол огляду транспортного засобу від 20 квітня 2018 року так і Звіт №550 від 15 червня 2018 року, складений страховою компанією.

Отже, з урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення зі страхової компанії різниці на відшкодування вартості суми на ремонт автомобіля «Chevrolet Aveo» номерний знак НОМЕР_1 є обґрунтованими, оскільки підтверджуються належними доказами, а відтак підлягає стягненню 34 143, 01 грн. (46 460 грн. - 12 316,99 грн.).

Що стосується витрат на професійну правничу розміру то колегія суддів виходить з наступного.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з п. 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 зазначеної норми права встановлено, що представництво це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч.1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час ( ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Аналіз змісту статей 10-13 ЦПК України в узагальненому вигляді свідчить про те, що при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч.1 ст. 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і ст. 81 та ст. 137 ЦПК України.

Так, відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов своє втілення також у положеннях частин 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

З матеріалів справи вбачається, що згідно ордерів від 04 квітня 2019 року та від 14 лютого 2020 року адвокат Долгов А.Г. надавав правничу допомогу ОСОБА_1 під час розгляду даної справи (т. 1 а.с. 10,123).

Відповідно до наданих розрахунків витрати на правову допомогу від 02 квітня 2019 року оплата витрат становить 11 683 грн. (7 год х 1 669,20 грн) та від 14 лютого 2020 року оплата витрат - 7 556 грн. (4 год х 1 889,20 грн), а всього 19 239 грн, які сплачені позивачкою, згідно квитанцій (т.2 а.с.132-135).

Заперечень щодо неспівмірності витрат на правничу допомогу представниками відповідача заявлено не було.

За таких обставин, рішення суду на підставі п.1 ч.1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки 34 143,01 грн. в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та 19 239 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі ст. 141 ЦПК України пропорційно задоволеним вимогам 92% з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 767,32 грн. (706,93 грн. (768,40 грн. х 92%) + 1060,39 грн. (1152,60 грн. х92%).

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах адвокатом Долговим Антоном Геннадійовичем задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 грудня 2019 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» за участю третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» (, юридична адреса: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд.72) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКПП НОМЕР_4 , паспорт серія НОМЕР_5 , виданий Миколаївським РВ УМВС України в Миколаївській області 24 вересня 2003 року, місце реєстрації - АДРЕСА_1 ) 34 143,01 грн. в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та 19 239 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» (, юридична адреса: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд.72) на користь держави судовий збір у розмірі 1 767,32 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 09 серпня 2021 року.