Справа № 461/2881/20 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/811/1785/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

розглянувши у м.Львові в порядку спрощеного провадження без участі учасників справи цивільну справу №465/7204/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 09 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду із позовом до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, стягнення компенсації за відрив від звичайних занять.

Позовна заява обґрунтована тим, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 1 квітня 2010 року у справі №2-1474/2010 стягнуто з КС «Перше кредитне товариство» на його користь 1445 грн. депозитного вкладу - 80,20 грн., інфляційних втрат за час прострочення, 20, 66 грн. - 3% річних від простроченої суми, 14, 80 грн. судових витрат, всього: 1 650, 66 грн. Рішення суду набрало законної сили. 30 листопада 2010 року видано виконавчий лист № 2-1474/10, який ним (позивачем) скеровано на виконання до відділу ДВС Приморського районного управління юстиції у м. Одесі. На даний час у Другому Приморському відділі ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження № 57669494 за вказаним виконавчим листом та тривають виконавчі дії, однак боржник ухиляється від виконання рішення суду. Позивач стверджує, що рішення суду не виконано та заборгованість не погашено. У зв`язку з цим, відповідно до п.п.4.1, 4.2 договорів про внесення депозитного вкладу на депозитний рахунок за період із 01 квітня 2019 року по 30 квітня 2019 року ним нарахована пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в розмірі 15533,75 грн. Просить стягнути з відповідача на його користь пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договорами № ЛВ -20/0027/08/986 від 14 липня 2008 pоку, № ЛВ -20/0041/08/986 від 19 вересня 2008 року про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок за період з 01 квітня 2019 року по 30 квітня 2019 року в сумі 15533,75 грн., а також стягнути з відповідача на його користь компенсацію за відрив від звичайних занять в розмірі 2361,50 грн.

Оскаржуваним рішенням суду в задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Рішення оскаржив ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням, вважає його незаконним та необґрунтованим. Стверджує, що уклавши договір №ЛВ-20/0027/08/986 від 14.07.2008 року про залучення внеску(вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, відповідно до п.4.1 відповідач погодився нести відповідальність за порушення умов цього договору згідно чинного законодавства України, а саме ст.ст.509,549,551,599,600,601,611 ЦК України та ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань». Стверджує, що вимога про стягненні пені за порушення відповідачем виконання грошового зобов`язання за договором , підтвердженого рішенням суду, яке набрало законної сили , передбачено на підставі Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та правовій позиції викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц. Звертає увагу, що відповідач не надав суду доказів про те, що грошове зобов`язання виконане , а тому вважає, що позов підлягав до задоволення. Ухвалюючи рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу, суд не врахував, що відповідач не надав суду детального опису робіт(наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг . Зазначає, що пошук та аналіз судової практики та засвідчення копій на суму 1500 грн. не має відношення до надання правничої допомоги. Крім цього, звертає увагу, що звільнений від сплати судових витрат, як інвалід ІІ групи. Процесуальні порушення полягають у тому, що суд не надав йому можливості ознайомитись з клопотанням про стягнення судових витрат та висловити відносно нього свої заперечення. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення,яким позов задовольнити . Стягнути з відповідача судові витрати у виді компенсації за відрив від звичайних занять в розмірі 3000 грн.

На виконання вимог ст.360 ЦПК України представник відповідача - авдокат Розенбойм Ю.О. подав відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві зазначає, що рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, а доводи апеляційної скарги є помилковими. Звертає увагу, що положення депозитних договорів не містять умов щодо погодження сторонами пені за прострочення повернення КС «ПКТ» суми депозитних вкладів та нарахованих процентів. З врахуванням цього, положення ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» не є підставою для стягнення з відповідача в користь позивача пені. Крім того, даний закон регулює договірні відносини між платниками та одержувачами грошових коштів , а не правовідносини щодо невиконання рішення. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання , а також фізичні особи-суб`єкти підприємницької діяльності, однак матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 є фізичною особою-суб`єктом підприємницької діяльності, а тому до даних правовідносин закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» не підлягає застосуванню. Такий висновок відповідає рішенню Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 у справі №1-12/2013 року та постанові Верховного Суду від 16 квітня 2021 року у справі №461/709/19 у тотожній справі за позовом ОСОБА_1 . З приводу витрат на правову допомогу, зазначає, що відповідачем до матеріалів справи надано всі передбачені законодавством України та договором документи , які в сукупності є достатніми для стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу. Просить рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у даній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційна скарга підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За змістом ч.2 ст. 247 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційний суд дійшов висновку , що апеляціна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1,6 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судом встанолено такі обставини.

Заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 1 квітня 2010 року у справі №2-1474/2010 вирішено стягнути з КС «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 1445 грн. - депозитного вкладу, 80,20 грн. - інфляційних втрат за час прострочення, 20, 66 грн. - 3% річних від простроченої суми, 14, 80 грн. - судових витрат, а усього: 1 650, 66 грн.

Рішення суду набрало законної сили та на даний час у Другому Приморському відділі ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження № 57669494 та тривають виконавчі дії.

Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка відповідно до свого статуту залучає на договірних умовах внески (вклади) своїх членів на депозитні рахунки як у готівковій, так і в безготівковій формі. Зобов`язання кредитної спілки перед одним своїм членом не можуть бути більше 10 відсотків від загальних зобов`язань кредитної спілки.

Згідно з ч.7 ст.10 Закону України «Про кредитні спілки» повернення вкладів провадиться за взаємною згодою сторін або не пізніше строку, передбаченого відповідним договором.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 549 та частини другої статті 551 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції правильно встановив, що умовами укладених між сторонами договорів не передбачено відповідальності кредитної спілки за несвоєчасне виконання зобов`язання щодо повернення депозиту у вигляді сплати пені, а тому підстав для задоволення позову немає.

Посилання позивача на положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», як на підставу для стягнення пені, є помилковими, оскільки зазначений Закон регулює правовідносини між підприємствами, установамии та організаціями незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності.

Такий висновок відповідає правовій позиції висловленій у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2021 року у справі №461/709/19 .

Оскільки відомостей та доказів того, що ОСОБА_1 є фізичною особою - суб`єктом підприємницької діяльності не надано, пеня на підставі Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» не може бути нарахована та стягнута.

Посилання в апеляційній скарзі на частину другої статті 625 ЦК України, апеляційний суд визнає безпідставним, оскільки позовних вимог на цій підставі позивач не заявляв, та не просив стягнути 3% річних та інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання, а просив лише стягнути пеню у розмірі 15533,75 грн. розраховану на підставі ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Також, зважаючи на вищенаведене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у виді компенсації за відрив від звичайних занять у розмірі 2361,50 грн. у зв`язку з тим, що у позові відмовлено в частині стягнення пені.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення в цій частині немає.

З приводу доводів апеляційної скарги в частині оскарження рішення щодо стягнення з позивача в користь відповідача судових витрат на правничу допомогу, апеляційний суд вважає такі частково обґрунтованими.

Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом «Про судовий збір», відповідно до якого позивач звільнений від сплати судового збору, як особа з інвалідністю ІІ групи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Приписами ч. 4 ст. 137 ЦПК України запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Колегія суддів враховує те, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Витрати повинні перебувати у безпосередньому причинному зв`язку із наданням правової допомоги у конкретній справі, а їх розмір повинен бути розумним.

Згідно з роз`ясненнями наданими у п.4 ч.6 ст.19 ЦПК України дана справа є малозначною та розглянута судом у порядку спрощеного позовного провадження.

З врахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що заявлений представником відповідача, розмір судових витрат на правничу допомогу адвоката та стягнутий судом першої інстанції в розмірі 3000 грн. є неспівмірним з складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, розмір таких витрат не відповідає критерію реальності, розумності їхнього розміру . Такий розмір судових витрат на правничу допомогу адвоката є завищеним з врахуванням того, що дана справа є незначної складності, підготовка цієї справи до розгляду в суді першої інстанції не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи,а тому суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що рішення в частині стягнення судових витрат на правничу допомогу слід змінити зменшивши такий до 1000 грн.

Згідно з ч. 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374 ч.1 п.п.1,2, 375, 376 ч.1 п.3, 383,384, ЦПК України, суд апеляційної інстанції , -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 березня 2021 року в частині стягнення судових витрат на правовничу допомогу змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» () витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000 гривень.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.ст.389-391 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 12 листопада 2021 року.

Головуючий суддя: Ю.Р. Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк