_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/5722/17
Провадження № 2/947/697/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2021 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Куриленко О.М.,

за участю секретаря - Баранової Ю.О.,

представника позивача Гудкова С.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному порядку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В :

18.05.2017 року позивач звернувся до суду з позовом, предмет якого в подальшому було змінено та згідно останньої редакції від 15 вересня 2021 року, просив ухвалити рішення, яким: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МL-500/099/2005 від 21.10.2005 у розмірі 310542,39 доларів США, що за курсом НБУ станом на 16.05.2017 становить 8220057,06 гривень звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом реалізації цих предметів іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації у розмірі 6103023,00 грн. Стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «ОТП БАНК» сплачений судовий збір.

Свої вимоги мотивував тим, що 21.10.2005 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та громадянином Російської Федерації ОСОБА_3 (надалі - Позичальник) було укладено Кредитний договір № ML-5OO/O09/2OO5, відповідно до умов якого Позичальникові було надано кредит в розмірі 300 000,00 (триста тися) доларів США.

24.10.2005 року в забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов`язань за Кредитним договором № РМL-500/099/2005 від 21.10.2005 між Банком, з одного боку, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , з іншого боку, був укладений Договір іпотеки № РМL-500/099/2005, згідно якого ОСОБА_3 та ОСОБА_2 передали Банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

Вказує, що у зв`язку з невиконанням Позичальником зобов`язань за вищезазначеним Кредитним договором, Банк в 2011 році звернувся до суду з позовом до Позичальника про стягнення заборгованості, та заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 09.01.2013 по справі № 2-1968/11 було задоволено позов АТ «ОТП Банк».

Однак, на день подачі позову, борг ОСОБА_3 не погашено та сума заборгованості за кредитним договором № ML-500/099/2005 від 21.10.2005 у розмірі 310 542,39 доларів США, що за курсом НБУ на 16.05.2017, становить 8 220 057,06 грн., у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 24.05.2017 року провадження по справі було відкрито та призначено судове засідання.

Одночасно з подачею позову, представник позивача звернувся до суду з заявою, в якій просив забезпечити позов шляхом накладення арешту квартиру АДРЕСА_1 , та на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 24 травня 2021 року було вжито заходи забезпечення позову шляхом какладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та на квартиру АДРЕСА_1 .

В ході судового засідання, яке відбулось 27.09.2017 року, представник позивача Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» - Гудков Сергій Олексійович звернувся до суду з клопотанням, в якому просив зупинити провадження у даній справі до вирішення іншої справи № 520/8601/17 за позовом АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 про визнання договорів недійсними.

Ухвалою суду від 29.07.2017 року провадження по цивільній справі № № 520/5722/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки було зупинено до набрання законної сили рішенням суду у цивільній справі № 520/8601/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання договорів недійсними.

Через досить тривале зупинення провадження судом було перевірено відомості Єдиного державного реєстру судових рішень та встановлено, що постановою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду від 25 березня 2021 року рішення Київського районного рішення від 19 грудня 2018 року у цивільній справі № 520/8601/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними залишено без змін.

У зв`язку з чим ухвалою суду від 02.04.2021 року було відновлено провадження у справі та призначено судове засідання.

В ході судового засідання, яке відбулось 24.06.2021 року, представник позивача Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» - Єршова Альона Сергіївна звернулась до суду з клопотанням, в якому просила скасувати вжиті ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24.05.2017 року у справі № 520/5722/17 заходи забезпечення позову, допустивши їх заміну на заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 ,та квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 24.06.2021 року клопотання представника позивача було задоволено.

В ході судового засідання, яке відбулось 15.09.2021 року, представник позивача Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» - Єршова Альона Сергіївна звернулась до суду з клопотанням, в якому просила прийняти до провадження суду заяву Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про зміну предмету позовних вимог. Змінити по справі процесуальний статус ОСОБА_5 , ОСОБА_6 з відповідачів на третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідачів.

Ухвалою суду від 15.09.2021 року клопотання представника позивача Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» - Єршової Альони Сергіївни про прийняття заяви про зміну предмету позовних вимог та зміну процесуального остатусу відповідачів було задоволено.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України

Представник позивача Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» - Гудков Сергій Олексндрович у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, наполягав на його задоволенні.

Інші сторони по справі у судове засідання не з`явились, про час та дату його проведення повідомлялись належним чином, про причини їх неявки суду не повідомили.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного.

Правовідносини між сторонами врегульовані Цивільним Кодексом України, зобов`язаннями щодо кредитного договору.

В судовому засіданні встановлено, що 21.10.2005 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та громадянином Російської Федерації ОСОБА_3 (надалі - Позичальник) було укладено Кредитний договір № РМL-500/099/2005, відповідно до умов якого Позичальникові було надано кредит в розмірі 300 000,00 (триста тися) доларів США.

24.10.2005 року в забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов`язань за Кредитним договором № РМL-500/099/2005 від 21.10.2005 між Банком, з одного боку, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , з іншого боку, був укладений Договір іпотеки № РМL-500/099/2005, згідно якого ОСОБА_3 та ОСОБА_2 передали Банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

Квартира АДРЕСА_1 , що є предметом іпотеки, на момент укладання договорів іпотеки належала на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 : Ѕ частина, - ОСОБА_3 на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 11.02.2005 по справі № 2-712/2005, яке набуло законної сили 12.03.2005 року, зареєстрованого в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» у книзі 169 доп. на стор. ЗО номер запису №3359, реєстраційний № 6957829; Ѕ частина - ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру № 98 , виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 10.11.2003 (бланк №027819), зареєстрованого в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» у книзі 160 доп. на стор. 12 номер запису № 3359.

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 09.01.2013 по справі № 2-1968/11 було задоволено позов АТ «ОТП Банк», стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» суму заборгованості за кредитним договором № PML- 500/099/2005 від 21.10.2005 року у розмірі 310 542,39 доларів США, що за курсом НБУ на 30.08.2011 становить 2 475 240, 23 грн., а саме: залишок заборгованості за кредитом 272 636,46 доларів США (2 173 103,43 грн.); сума відсотків несплачені Відсотки за користування кредитом 35 290,27 доларів США (281 288, 16 грн.); сума пені за прострочення виконання зобов`язань за період з 23.12.2009 року по 28.10.2010 року- 2615,66 Доларів США (20848,64 грн); загальна заборгованість 310 542,39 доларів США (2 475 240,23 грн.).

08.02.2016 року між ОСОБА_7 й ОСОБА_6 було укладено договір про виділення часток нерухомого майна в натурі (поділ), який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. за реєстровим №148, відповідно до якого предмет іпотеки - квартира АДРЕСА_1 - поділено між її співвласниками наступним чином: у власність ОСОБА_7 перейшла квартира АДРЕСА_1 ; - у власність ОСОБА_6 , перейшла квартира АДРЕСА_1 .

28.07.2016 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідчений 28.07.2016 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Корнік Д.А, за реєстровим № 907.

25 липня 2017 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» звернулось до Київського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , про визнання договорів недійсними.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19.12.2018 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 25.03.2021 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з одного боку та ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , з іншого боку, який посвідчено 14.01.2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального окургу Фроловою Р.В. за реєстровим номером № 148. Визнано недійсним договір про виділення часток нерухомого майна в натурі (поділ) квартири АДРЕСА_1 , укладений 08.02.2016 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , посвідчений 08.02.2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального окургу Сегеченко І.М. за реєстровим № 148. Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 28.07.2016 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , посвідчений 28.07.2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального окургу Корнік Д.А., за реєстровим № 907. Визнано недійсним договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 , укладений 16.08.2016 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального окургу Місік О.В. 16.08.2016 року.

Отже, заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 09.01.2013 року по справі №2-1968/11 встановлено факт невиконання взятих на себе ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором № РМL-500/099/2005 від 21.10.2005, а також обставини наявності заборгованості за даним кредитним договором.

Оскільки грошове зобов`язання не було виконанано відповідачем, ним було порушено вимоги ст. 1054 ЦК України, за якою позичальник зобов`язаний повернути банку суму кредиту в строки й у порядку, встановленому договором. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частинами першою та другою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно п. п. 1 та 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму, боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три Проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у Зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, невиконання Позичальником в односторонньому порядку договірних зобов`язань за кредитними договорами у вигляді, у тому числі, непогашення заборгованості за кредитом згідно встановленого графіку порушує права та інтереси Банку та завдає майнову шкоду у вигляді ненадходження грошових коштів, наданих у кредит на умовах строковості та повернення, а також доходу від користування кредитом.

Як зазначалось вище, Кредитний договір № РМL-500/099/2005 був забезпечений договором іпотеки № РМL-500/099/2005.

Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Договору іпотеки, останній забезпечують вимоги іпотекодержателя щодо сплати Позичальником кожного і всіх його платіжних зобов`язань за Кредитним договором у такому розмірі, у тій валюті, у той строк і в такому порядку, як встановленого в Кредитному договорі з усіма змінами і доповненнями до нього; зокрема: повернення кредиту (п.2.1.1.); сплата відсотків за користування Кредитом (п.2.1.2); сплата пені за прострочення повернення Кредиту та процентів (п.2.1.3.); відшкодування збитків та витрат, викликаних порушенням кредитного договору (п.2.1.4).

Відповідно до п. 6.2 ст.6 Договору іпотеки 1 (задоволення вимог іпотекодержателя із вартості Предмета іпотеки), Іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмета Іпотеки всі його вимоги негайно після виникнення будь-якої із таких обставин: несплата Боржником будь-якої суми у розмірі, валюті, строк та порядку , як встановлено Кредитним договором; порушенні іпотекодателем будь-якого із обов`язків ст.5 цього договору; інші обставини, передбачені чинним законодавством України, Кредитним договором та цим договором.

Частиною 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Статтею 7 (ч. 1, 2) Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання.

За змістом ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 1, 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: - загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; - опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; - заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); - спосіб реалізації предмета іпотеки; - пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; - початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, за умови подання будь-якою із сторін клопотання про необхідність визначення такої ціни (крім реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах).

У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до ст.2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статі 5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Розглядаючи справу по суті суд бере до уваги, що відповідач не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування, а саме не додано будь-яких документів підтверджуючих погашення боргу за кредитним договором та суми залишку.

Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

До відносин за договором застави застосовується положення параграфу 6 глави 49 ЦК України.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника (ст. 572 ЦК України).

Згідно ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язань, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Частинами 1, 2 статті 590 ЦК України встановлено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 592 ЦК України заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на предмет застави в інших випадках, встановлених договором.

Статтею 19 Закону України «Про заставу» встановлено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги у повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано (ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу»).

Згідно ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві.

Враховуючи, що відповідач не виконує належним чином зобов`язання за кредитним договором та договором застави майна та має заборгованість в розмірі 309 850 670,07 грн., тому, на підставі ст. 589, п. 3 ч. 2 ст. 592 ЦК України, ст. ст. 19-20 Закону України «Про заставу», позивач набув право звернення стягнення на предмет застави.

Таким чином, вимоги позивача про звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу вказаного майна на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження підлягають задоволенню.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Крім того, у відповідності зі ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Отже, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подані позовної заяви до суду судовий збір у розмірі 92 345,36 гривень.

Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Разом з тим, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача в частині заборгованості відповідача, оскільки за курсом НБУ на дату винесення судового рішення (100 дол. США = 26,2431 гривень).

Керуючись ст.ст. 526, 572, 589, 591, 625, 1048, 1054 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону України «Про заставу», ст.ст. 76- 81, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МL-500/099/2005 від 21.10.2005 у розмірі 310 542, 39 доларів США, що за курсом НБУ станом на дату винесення рішення становить 8 149 595 гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом реалізації цих предметів іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації у розмірі 6 103 023,00 грн.

Стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «ОТП БАНК» ()сплачений судовий збір у розмірі 92 345,36 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Куриленко О. М.