Справа № 755/1242/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.,

при секретарі Локотковій І.С.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, - Литовське закрите акціонерне товариство «Skanios konstrukcijos», третя особа - ПрАТ «Європейський Страховий Союз» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, - Литовське закрите акціонерне товариство «Skanios konstrukcijos», третя особа - ПрАТ «Європейський Страховий Союз» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

Позовні вимоги мотивує тим, що 23.04.2017 р. о 20 год. 15 хв. на перехресті бульвару Перова та вул. Кибальчича в м Києві відбулась ДТП за участю автомобіля «Chevrolet Aveo» д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Hyundai Sonata» д/н НОМЕР_2 , що належить на праві власності Литовському закритому акціонерному товариству «Skanios kunslrukcijos» під керуванням ОСОБА_1 . Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 07.09.2017 p. y справі № 755/12031/17 Відповідача було визнано винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України. Позивач вважає, що Відповідач повинна відшкодувати йому завдану транспортному засобу матеріальну шкоду і просив стягнути вказану майнову шкоду та судові витрати, задовольнивши позов у повному обсязі.

02 травня 2018 року відповідач ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву в якому просила в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі , посилаючись на те, що дійсно відбулася ДТП і Відповідача притягнуто до кримінальної відповідальності, але Позивачем не доведено законність володіння даним транспортним засобом та права на звернення до Суду з даним позовом у власних інтересах, оскільки власник транспортного засобу - Литовське закрите акціонерне товариство «Skanios kunslrukcijos» - вимог до Відповідача не пред`являло, а Позивачем подано позов від власного імені, а не як представником власника. Також посилались на недоведеність розміру заявленої шкоди, зокрема з урахуванням того, що незадовго до ДТП за участі ОСОБА_2 23.04.2017 р. транспортний засіб ?Hyundai Sonata? д/н НОМЕР_2 вже мав пошкодження у іншому ДТП 02.11.2016 року, відомостей про проведений ремонт немає, тому не можна встановити, які саме із заявлених пошкоджень були завдані внаслідок ДТП за участю Сторін, а які - вже були у транспортного засобу, яким керував Позивач, раніше.

31 травня 2018 року позивач подав відповідь на відзив в якому просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Позивач в судове засідання не з`явився. Подав заяву про проведення розгляду справи за відсутності позивача та його представника.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Подав заяву про слухання справи у його відсутність. В задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08 травня 2018 року заяву-заперечення проти розгляду справи у спрощеному провадженні представника відповідача за довіреністю Москаленко А.В. задоволено. Розгляд цивільної справи № 755/1242/18 за позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, - Литовське закрите акціонерне товариство «Skanios konstrukcijos», до ОСОБА_2 , третя особа - ПрАТ «Європейський Страховий Союз», про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, призначено за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 червня 2018 року забезпечено надсилання і вручення власнику транспортного засобу - Литовському закритому акціонерному товариству UAB «Skanios konstrukcijos» судової повістки про виклик до суду в судове засідання у даній справі із копією позовної заяви Позивача і відзиву Відповідача з нотаріально засвідченим перекладом на литовську мову. Звернутися за правовою допомогою до Міністерства юстиції Литовської республіки для з`ясування змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування доктриною у відповідній іноземній державі. Провадження по справі було зупинено.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 червня 2018 року провадження у цивільній справі відновлено.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 червня 2018 року зобов`язано відповідача ОСОБА_2 у строк до 26.06.2018 здійснити у порядку, встановленому чинним законодавством, офіційний переклад на російську мову судового доручення Дніпровського районного суд м. Києва щодо вручення виклику до суду та судового доручення Дніпровського районного суд м. Києва про надання правової допомоги.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 серпня 2018 року замінено головуючого суддю та визначеного Яровенко Н.О.

08 січня 2019 року на адресу суду від ГТУЮ у м. Києві надійшов лист про повернення без виконання доручення Дніпровського районного суду м. Києва представнику UAB «Skanios konstrukcijos» у зв`язку із неявкою на виклики до суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 квітня 2021 року поновлено провадження по справі.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 квітня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Витребувано інформацію та належним чином завірені докази з Житомирської митниці ДФС.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що 23.04.2017 р. о 20 год. 15 хв. на перехресті бульвару Перова та вул. Кибальчича в м Києві відбулась ДТП за участю автомобіля «Chevrolet Aveo» д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Hyundai Sonata» д/н НОМЕР_2 , що належить на праві власності Литовському закритому акціонерному товариству «Skanios kunslrukcijos» під керуванням ОСОБА_1 на підставі доручення №19721 від 04.01.2016 р.

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 07.09.2017 p. y справі № 755/12031/17 встановлено, що Відповідач здійснила зіткнення з автомобілем Позивача, чим порушила п. 2.3.б), 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху України та була визнана винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України.

В судовому засіданні встановлено, що винними діями Відповідача на автомобілі "Chevrolet Aveo" автомобілю Позивача було завдано матеріальної шкоди. Матеріальна шкода полягає в витратах Позивача на ремонтно-відновлювальні роботи пошкодженого його автомобіля та інші витрати, пов`язані з цим.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Згідно ст. 22 Закону, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Під час розгляду справи встановлено, що Відповідач повідомила Позивача, що її цивільно-правова відповідальність застрахована в ПрАТ "Європейский Страховий Союз", на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/3961433.

Позивач не надав суду доказів факту звернення до ПрАТ "Європейский Страховий Союз" та не виконання ним своїх зобов`язань шодо виплати страхового відшкодування, а саме: заяву про страхове відшкодування та рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування, яке на думку Позивача є невмотиваним.

Крім цього, позивач після початку процедури ліквідації ПрАТ "Європейский Страховий Союз" мав право звернутися до МТСБУ. У матеріалах судової справи наявний лист МТСБУ від 14.05.2018 р. № 3.1-05/15252 (а.с. 194 т. 1) про те, що ОСОБА_1 не звертався до останнього за отриманням страхового відшкодування, на власний розсуд не скористався наданим правом отримати відшкодування шкоди у страховика, що є зобов`язаннями страховика на підставі закону та договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/3961433.

Отже, наданими суду доказами підтверджується настання цивільно-правової відповідальності Відповідача ОСОБА_2 при експлуатації ТЗ автомобіля «Chevrolet Aveo» д/н НОМЕР_1 , що була на час ДТП застрахована ПрАТ «Європейський Страховий Союз» (тертя особа) на підставі страхового полісу АК/3961433, то обов`язок по відшкодуванню заподіяної шкоди майну потерпілої особи (Позивачу) забезпеченим (застрахованим) транспортним засобом покладається на вказану компанію в межах загального ліміту відповідальності страховика.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі N 755/18006/15-ц (провадження N,14-17бцс18) від 4 липня 2018 року, розмежувавши інститути регресу та суброгації. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком замість завдавана шкоди. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону та ст. 1191 ЦК України, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Натомість, згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування", до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

З огляду на це відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що Позивачем не вірно визначено коло осіб, які в силу наведеного вище мають нести майнову відповідальність за спричинений матеріальний збиток. Позивачем не пред`явлено жодної вимоги до страховика - ПрАТ «Європейський Страховий Союз або МТСБУ хоча на момент ДТП у Відповідача був чинний договір № АК/3961433 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Окрім того, посилання Позивача на правомірність володіння транспортним засобом «Hyundai Sonata» д/н НОМЕР_2 , що належить на праві власності Литовському закритому акціонерному товариству «Skanios kunslrukcijos» та була передана у керування ОСОБА_1 на підставі доручення №19721 від 04.01.2016 р. з іноземною реєстрацією спростовується нормами українського законодавства, оскільки Позивачем не доведено правомірність використання вказаного автомобіля на території України, а отже і правових підстав володіння ним, зокрема не надано доказів того, що саме він особисто ввіз транспортний засіб на митну територію України.

Пунктом 2.2. Правил дорожнього руху України власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Отже п. 2.2. Правил визначає лише положення про передачу права керування (користування) транспортним засобом, а не про передачу права володіння ним чи інших прав, відмінних від права власності.

Позивачем не доведено, що ним було виконано обов`язок зареєструвати транспортний засіб, не спростовано доводів Відповідача про те, що державного реєстраційного знаку України транспортний засіб не отримував, а таким чином транспортний засіб взагалі не мав дійсного державного реєстраційного знака на дату 23.04.2017 р. Відтак Суд доходить висновку про те, що Позивач використовував його з порушенням законодавства України.

Оскільки, Закон України «Про дорожній рух» і Правила дорожнього руху є спеціальними нормативно-правовими актами, які регулюють дорожній рух та умови експлуатації транспортних засобів на дорогах України, ці нормативні акти не регулюють відшкодування шкоди та відносини у сфері виникнення, переходу та припинення речових прав на транспортні засоби, такі цивільно-правові відносини щодо права власності на відшкодування шкоди регулюються нормами цивільного законодавства.

Спеціальним актом цивільного законодавства, який регулює відшкодування шкоди, є Цивільний кодекс України.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Ч. 3 ст. 386 ЦК України наділяє правом на відшкодування шкоди, завданої майну, саме його власника, оскільки саме власник є особою, якій завдано збитків в результаті пошкодження належного йому майна.

Натомість згідно зі ст. 317 ЦК України «Зміст права власності» власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Тобто володіння є однією з правомочностей права власності, яке здійснюється його власником як складова права власності, в тому числі через свого представника. Однак позовні вимоги про відшкодування шкоди заявлено Позивачем від власного імені, хоча а не від імені власника, у тому числі не як представником останнього.

Згідно зі ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно з ч. 3 ст. 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Згідно зі ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

З огляду на вищезазначене, суд вважає, що доводи Позивача про наявність у нього «іншого» речового права на майно прямо суперечить ст. ст. 237, 238, 239 ЦК України, оскільки представник діє від імені особи, яку він представляє, а не у своїх власних інтересах, і реалізує правомочності власника, а не свої власні.

Що стосується розміру завданої шкоди, суд враховує, що Листом Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 15.05.2018 р. № 586аз/41/11/4/03-2018 (а.с. 190 т. 1) надано інформацію про те, що згідно з підсистемою «ДТП» ІПС АРМОР у м. Києві зареєстровано дві дорожньо-транспортні пригоди за участю вказаного автомобіля, у тому числі 02.11.2016 року на проспекті Степана Бандери, 20-Б у м. Києві, та засвідчену копію Постанови Оболонського районного суду м. Києва в особі судді Римаря Є.В. від 05.12.2016 р. (а.с. 250 т.1), у якій Судом встановлено, що автомобіль ?Hyundai Sonata? д/н НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження внаслідок удару з автомобілем "Mitsubishi Carisma", д/н НОМЕР_3 у ДТП 02.11.2016 р. Відтак встановлено, що до ДТП 23.04.2017 р. транспортний засіб вже мав певний обсяг механічних пошкоджень, що не було враховано під час оцінки, проведеної на замовлення Позивача. Обсяг і вартість конкретних механічних пошкоджень, спричинений саме ДТП 23.04.2017 р., з урахуванням попереднього ДТП 02.11.2016 р., Позивачем не доведений.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 15, 16, 18 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що позовні вимоги позивача частково задоволено, то на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за не можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на судовий збір через відмову в задоволенні позову.

Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов задоволенню не підлягає повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 22, 317, 386, 1160 ЦК України, ст. 3, 12, 28, 29, 30, 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, - Литовське закрите акціонерне товариство «Skanios konstrukcijos», третя особа - ПрАТ «Європейський Страховий Союз» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 28 липня 2021 року.

Суддя Н.О. Яровенко