ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
У Х В А Л А

03 серпня 2021 року

м. Харків

справа № 645/1040/19

провадження № 22-ц/818/3806/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №3, який діє в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 січня 2020 року, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року заступник керівника Харківської місцевої прокуратури №3, який діє в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 січня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 455 763,41 грн. та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 455 763,41 грн. Стягнуто з відповідачів сплачений судовий збір у розмірі 6 836,45 грн. з кожного.

На вказане рішення суду першої інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги.

Постановою Харківського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року апеляційні скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 залишені без задоволення, рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 січня 2020 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 14 квітня 2021 року скасовано постанову Харківського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Зокрема зазначено, що встановивши, що земельна ділянка, площею 0,2115 га по АДРЕСА_1 у період з 01 березня 2016 року до 30 листопада 2018 року не була сформована як об`єкт права оренди, оскільки не мала ані визначених меж, ані кадастрового номера, інформація про неї не занесена до Державного земельного кадастру, та враховуючи, що позивач не надав витягу з нормативно-грошової оцінки, не довів обставин щодо користування відповідачами саме земельною ділянкою площею у розмірі 0,2115 га, суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 30 квітня 2021 року справу за вищевказаним позовом прийнято до провадження та призначено справу до розгляду.

Під час розгляду цивільної справи встановлено, що ухвалою Верховного Суду від 06 червня 2021 року справу № 646/4738/19 передано на розгляд Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду з підстав неоднакового застосування статті 79-1 Земельного кодексу України та Закону України «Про державний земельний кадастр» до правовідносин, що виникають у зв`язку із безпідставним отриманням чи збереженням земельної ділянки, зокрема, при розгляді позову про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді недоотриманої орендної плати. У вищевказаній ухвалі, колегія суддів зауважила, що спірна земельна ділянка у період з липня 2016 року по 30 червня 2019 року не була сформована як об`єкт права оренди, оскільки не мала а ні визначених меж, а ні кадастрового номера, інформація про неї не занесена до Державного земельного кадастру.

При цьому в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 645/1040/19 (провадження № 61-19442св20), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року у справі № 646/4546/19 (провадження № 61-7171св20) міститься правовий висновок про те, що для вирішення спору щодо фактичного користування земельною ділянкою без укладення правовстановлюючих документів та без державної реєстрації прав на неї встановленню підлягають обставини, зокрема, чи є земельна ділянка, за фактичне користування якою позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти, сформованим об`єктом цивільних прав протягом усього періоду, зазначеного у позові.

Разом із тим, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 липня 2020 року у справі № 463/12532/18 (провадження № 61-21651св19) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року у справі № 638/13423/18 (провадження№ 13423св19) суд касаційної інстанції, установивши, що фактичний розмір земельної ділянки визначено актом обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки, складеним Департаментом територіального контролю Харківської міської ради, дійшов висновку про наявності правових підстав для стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за земельну ділянку.

Зазначене свідчить про застосування судом касаційної інстанції у різних складах принципово різного підходу для вирішення справ, що випливають з одних і тих правовідносин, у яких один і той же предмет спору, і які врегульовані одними і тими ж нормами права, що викликає необхідність усунення виявлених розбіжностей у практиці їх розгляду Верховним Судом, так як, застосовуючи положення статті 79-1 ЗК України до правовідносин, що виникають у зв`язку із безпідставним отримання чи збереженням земельної ділянки, помилковим буде врахування лише положень щодо сформованості земельної ділянки.

Предметом цивільної справи, що розглядається апеляційним судом є стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати.

У витягу з Державного реєстру, що міститься в матеріалах справи, не виявлено сформованої земельної ділянки.

Тому для однакового застосування статті 79-1 Земельного кодексу України при вирішенні спору, що випливає з одних і тих правовідносин, у яких один і той же предмет спору, і які врегульовані одними і тими ж нормами права провадження в даній справі слід зупинити.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України, визначено, що суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Оскільки правовідносини у даній справі є подібними до правовідносин у справі № 646/4738/19, яка передана на розгляд Об`єднаної Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною Палатою Верховного Суду цивільної справи № 646/4738/19.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Зупинити провадження по цивільній справі № 645/1040/19 за позовом заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №3, який діє в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів до розгляду Об`єднаною Палатою Верховного Суду цивільної справи № 646/4738/19 та оприлюднення повного тексту судового рішення, ухваленого за результатами такого розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня постановлення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 03.08.2021 року.