Справа № 944/4968/20 Головуючий у 1 інстанції: Кондратьєва Н.А.
Провадження № 22-ц/811/1731/21 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Савуляка Р.В., Шандри М.М.,

секретарка: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні позивачки ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Яворівського районного суду Львівської області в складі судді Кондратьєвої Н.А. від 23 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування Яворівської районної державної адміністрації Львівської області про визначення місця проживання дитини, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 23 квітня 2021 року позов задоволено.
Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_5 судові витрати, пов`язані з сплатою судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.
Дане рішення оскаржив ОСОБА_3 .
В апеляційній скарзі просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити ОСОБА_6 в задоволенні позову повністю.
Вважає, що зазначене рішення є незаконним та необґрунтованим, порушує права дитини на нормальне життя та спокійний розвиток, і таке що завдасть страшного емоційного стресу дитині, а тому підлягає скасуванню, оскільки висновок суду не відповідає обставинам справи. Звертає увагу, що ОСОБА_7 давно усунулася від участі у вихованні доньки і саме він, вкладав доньку спати коли ОСОБА_8 спала і в іншій кімнаті. Саме він є тато, який відвозив та відвозить доньку на лікування та періодичні медичні огляди. Також зазначає, що він не проти участі ОСОБА_9 у вихованні їхньої доньки та їхніх побачень, однак він категорично проти зміни місця проживання ОСОБА_10 , оскільки це стрес для дитини, ця психічна травма може негативно відобразитися на її здоров`я та подальшому розвитку. Зазначає, що позовні вимоги є необґрунтовані та не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки участь в АТО та наявність посвідчення учасника бойових дій не дають преференцій у вихованні дитини, як і не роблять мамою. Також відмічає, що ОСОБА_8 станом на 23 квітня 2021 року перебувала на 7 місяці вагітності і двохкімнатна квартира буде дуже тісна для 5 чоловік, а саме ОСОБА_7 , ОСОБА_11 (співмешканець, чоловік), ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ще ненарджене немовля. Дані обставини суд не прийняв до уваги та не розглядає комфорт проживання і прислуховується до позиції Позивачки. Окрім того вважає, що Позивачем не надано докази, які є належними та допустимими в підтвердження позовних вимог щодо необхідності задоволення позову. Також зазначає, що районний суд не встановив належним чином обставини, які найкраще будуть відповідати інтересам дитини.
В судове засідання окрім позивачки ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 решта учасників справи не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності зважаючи на те, що такі особи повідомлялися про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заяву представника ОСОБА_3 ОСОБА_14 про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 хворіє та не має можливості прибути в судове засідання, колегія суддів вважала безпідставною та відхилила, зважаючи на те, що будь-яких доказів на підтвердження вказаної заяви суду представлено не було. Окрім цього, до заяви не додано доказів неможливості явки в судове засідання представника відповідача.

Позивачка на час розгляду спарви судом апеляційної інстанції втретє вийшла заміж та змінила прізвище з ОСОБА_15 на ОСОБА_16 (свідоцтво про шлюб а.с. 135).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачки та її представника в заперечення поозву, дослідивши матерали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, апеляційної скарги, а також усних та письмових пояснень учасників справи у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч.ч.1,2 ст. 3, ст. 141 ЦПК України, ч.1 ст. 141, ч.1 ст. 160, ч.1 ст. 161 СК України, ч.ч.1,4 ст. 29 ЦК України, принцип 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, ч.1 ст.3, п.1 ст.9, ст.ст. 18,27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, та задовольняючи позов, виходив з того, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_17 21.11.2018 року виконавчим комітетом Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис № 175. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 20.10.2020 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розірвано. Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 27.10.2020 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 є батьками малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності №243223969 від 05.02.2021 року, житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності в цілому ОСОБА_3 . Даний будинок відповідає технічним вимогам, що підтверджується технічним паспортом, який виготовлено 21.10.2020 року. Відповідно до довідки №970/02-18 від 23.11.2020 року, виданої Завадівською сільською радою, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на даний час зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно із актом обстеження комісії 13.10.2020 року було проведено обстеження житлових умов ОСОБА_3 , жителя АДРЕСА_1 , внаслідок чого встановлено, що заявник проживає за вказаною адресою разом із своєю дочкою та мамою ОСОБА_18 . Дружина (мати ОСОБА_10 ) ОСОБА_5 з 02.02.2020 року за даною адресою не проживає. Дитина доглянута та забезпечена всіма необхідними умовами проживання та розвитку, за час відсутності матері ОСОБА_5 дитина забезпечена та доглянута. Згідно із актом встановлення місця проживання та виховання малолітньої дитини від 21.01.2021 року, зі слів сусідів ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , ОСОБА_3 на даний час сам виховує дочку ОСОБА_4 , яка забезпечена всіма умовами проживання та розвитку, дитина доглянута та забезпечена всіма умовами проживання. Мати ОСОБА_5 у вихованні дочки участі не бере та не відвідувала дочку з 25.10.2020 року по 21.01.2021 року. Відповідно до характеристики №860/02-18 від 13.10.2020 року, виданої Завадівською сільською радою, ОСОБА_3 одружений, на даний час один виховує неповнолітню дочку, не працює, спиртними напоями не зловживає, за характером спокійний, врівноважений, працьовитий. Згідно із відповіддю Яворівської РДА Львівської області №2274/15 від 09.10.2020 року, 08.10.2020 року комісією було здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1 , за підсумками якого встановлено, що за даною адресою проживають батько з дочкою та бабуся дитини. Для дитини створені належні умови для проживання, а саме: передбачено ліжечко, наявний одяг відповідно до сезону, іграшки та продукти харчування. Відповідно до довідки КНП ЯРР ЛО «Немирівська міська лікарня», дитина ОСОБА_4 проживає в АДРЕСА_1 , не задекларована, але проживає на території обслуговування КНП ЯРР ЛО «Немирівська міська лікарня». Батько періодично звертається за медичною допомогою з приводу консультації чи профілактичного огляду. На момент останнього огляду дитина соматично здорова, активна, охайна, фізичний і психо-емоційний розвиток відповідає віку; батько добре орієнтується в стані здоров`я дитини, має тісний психо-емоційний контакт з нею. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання №1325 від 27.10.2020 року, виданої Яворівською міською радою Львівської області, ОСОБА_5 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно із актом обстеження умов проживання, складеним органом опіки та піклування Яворівської РДА, проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_3 , за результатами якого мати дитини ОСОБА_5 створила належні умови для виховання дочки, має бажання піклуватись та брати активну участь у розвитку та вихованні дочки. Відповідно до акту перевірки житлових умов ОСОБА_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 , датованого 16.11.2020 року, комісія дійшла висновку, що житлові умови дозволяють проживати неповнолітній дитині з матір`ю в приміщенні, де є вільна кімната для їх перебування. Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №24635461 від 01.12.2009 року, ОСОБА_21 на праві приватної власності належить 1/6 житлового будинку в АДРЕСА_5 . Згідно із довідкою №1001 від 17.11.2020 року, виданою Ганнівською сільською радою Донецької області, територія Добропільського району Донецької області не окупована та бойові дії не проводяться. Суд встановив, що розпорядженням голови Яворівської районної державної адміністрації №716/02-06 від 05.11.2020 року визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її матір`ю ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3 . Зобов`язано ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у спілкуванні з його малолітньою дитиною ОСОБА_4 та у її вихованні. Відповідно до постанови Яворівського районного суду Львівської області від 07.12.2020 року, 06 листопада 2020 року о 12 год 44 хв, ОСОБА_3 , перебуваючи в житловому приміщенні за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров?ю його дружині ОСОБА_5 , а саме: висловлювався нецензурною лайкою в її сторону, погрожував фізичною розправою, чинить перешкоди у спілкуванні з малолітньою донькою, тобто своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Вказаною постановою встановлено винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та у зв`язку із малозначністю правопорушення, оголошено усне зауваження, провадження у справі закрито. Відповідно до відповіді Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області від 10.11.2020 року, ОСОБА_5 неодноразово, протягом 2019 року зверталась в Яворівський ВП з приводу вчинення відносно неї неправомірних дій її колишнім чоловіком ОСОБА_3 та свекрухою ОСОБА_18 , які були розглянуті відповідно до ЗУ «Про звернення громадян». Звернення ОСОБА_5 з приводу ненадання можливості бачитись з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період 2019-2020 років в Яворівський ВП не надходило. Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 №77 від 02.04.2020 року, ОСОБА_5 вибула у відрядження на 242 загальновійськовий полігон смт. Гончарівське Чернігівської області з 03.04.2020 року, для проведення польового виходу та заходів удосконалення навченості особового складу, підготовки озброєння та військової техніки до бойового застосування в польових умовах. Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №95 від 27.04.2020 року, 28.04.2020 року ОСОБА_5 вибула з району проведення польового виходу військової частини НОМЕР_2 у район здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в складі підрозділу. Згідно із довідкою № 1781 від 09.10.2020 року, виданою військовою частиною НОМЕР_2 , ОСОБА_5 в період з 30.04.2020 року по 22.09.2020 року брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених дій. Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 19.03.2018 року ОСОБА_17 є учасником бойових дій. Відповідно до свідоцтва про шлюб, після реєстрації шлюбу, позивач змінила прізвище ОСОБА_22 на ОСОБА_15 . Згідно із довідкою про заробітну плату №3004 від 25.09.2020 року, виданою військовою частиною НОМЕР_2 , ОСОБА_5 проходить службу в військовій частині НОМЕР_2 та за період березень 2020 серпень 2020 року отримала заробітну плату у сумі 122186.74 грн. Згідно із службовою характеристикою, виданою військовою частиною НОМЕР_2 , ОСОБА_5 характеризується позитивно. Відповідно до інформації, наданої військовою частиною НОМЕР_2 №121вих від 13.01.2021 року, ОСОБА_5 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді кухаря господарчого відділення взводу матеріального забезпечення мотопіхотного батальйону. З 30.04.2020 року по 22.09.2020 року брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсіч і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів. В особовій справі ОСОБА_5 наявні відомості про сина ОСОБА_23 , однак про народження ОСОБА_4 солдат ОСОБА_5 відомостей до особової справи не надала. Також, суд встановив, що згідно із висновком Яворівської районної державної адміністрації Львівської області №2761-15 від 29.12.2020 року щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Яворівська РДА як орган опіки та піклування, вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з її матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем її проживання. Суд зазначив, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Суд встановив, що шлюб між сторонами розірвано, сторони по справі проживають окремо, дитина проживає з батьком. Доказів жорстокого поводження матері з дитиною, а також підстав, передбачених ч. 2 ст. 161 СК України, які роблять неможливим передачу дитини для проживання з матір`ю, суду не надано. Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, враховуючи, що матір має належні житлові умови, офіційно працевлаштована та має постійний стабільний дохід, створила належні умови для проживання, виховання та забезпечення дитини, виходячи в першу чергу з інтересів дитини, враховуючи її малолітній вік, суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з матір`ю. Позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Водночас суд зазначив, що визначення місця проживання дитини з одним із батьків не є перешкодою для іншого щодо виконання як обов`язків так і здійснення прав, оскільки батьки мають рівні права і обов`язки щодо виховання та розвитку дитини незалежно від того, що проживають окремо один від одного. Враховуючи задоволення позову, керуючись положенням ст. 141 ЦПК України, суд вважав, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судового збору.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають, обставини які суд вважав встановленими не доведені, а тому рішення суду підлягає скасуванню.

19.11.2020 ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_5 звернувся в суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Орган оіпіки та піклування Яворівської державної адміністрації Львівської області, у якому просили:

?визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з її матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання матері по АДРЕСА_3 ;
?стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати.
В обґрунтування позову покликалися на те, що 21.11.2018 року виконавчим комітетом Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 175. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 20.10.2020 року шлюб між ними розірвано. Від подружнього життя у них народилась дитина - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час місце реєстрації проживання дитини та місце її фактичного проживання (перебування) є АДРЕСА_1 , тобто дитина проживає разом із відповідачем. У лютому місяці 2020 року відповідач несподівано та без будь-якого попередження вигнав її з будинку, тобто її було силоміць та із словесними образами виштовхнуто на двір, а особисті речі виставлено за вхідними дверима будинку. Відповідач цілком надумано та безпідставно звинуватив її в аморальній поведінці, дитину забрати із собою не дав можливості. На той момент, у зимовий період, позивачка змушена була піти тимчасово проживати у військовий гуртожиток. Майже кожного дня вона прибувала до місця проживання дитини та вмовляла відповідача аби він відпустив дитину проживати разом із нею, однак він категорично заперечував проти цього та не допускав наблизитись до дитини аби часом не забрала її із собою. 02.04.2020 року вона виїхала у відрядження на 242 загальноосвітній полігон селище міського типу Гончарівське Чернігівської області для проведення польового виходу та заходів удосконалення навченості особового складу, підготовки озброєння та військової техніки до бойового застосування в польових умовах, 27.04.2020 року вибула з району проведення польового виходу військової частини у район здійснення заходів і забезпечення національного безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях. Згодом, а саме 30.04.2020 року по 22.09.2020 року позивач брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів, тобто є учасником бойових дій та проходить військову службу за контрактом кухарем взводу матеріального забезпечення мотопіхотного батальйону у військовій частині НОМЕР_2 . ОСОБА_5 має стабільний самостійний дохід, по місцю військової служби характеризується позитивно, на праві приватної спільної часткової власності має житловий будинок АДРЕСА_6 , однак як співвласник згідно правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно вона зазначена ОСОБА_24 (дівоче прізвище). На даний час вона фактично проживає у АДРЕСА_3 , де цілковито створено усі належні умови для проживання та виховання доньки. 05.11.2020 року розглянувши особисту заяву, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 30.10.2020 року та висновок служби у справах дітей від 30.10.2020 року № 779, головою Яворівської районної державної адміністрації було прийнято розпорядження, яким визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із її матір`ю. Розпорядження голови Яворівської районної державної адміністрації від 05.11.2020 року про визначення місця проживання дитини відповідач не має наміру виконувати і не виконує, на її прохання виконати вказане розпорядження відповідач реагує агресивно та висловлюється образливими словами. З приводу невиконання відповідачем розпорядження голови Яворівської районної державної адміністрації від 05.11.2020 року про визначення місця проживання дитини вона звернулась у правоохоронні органи. За наслідками звернення до Яворівського ВП ГУНП у Львівській області відносно відповідача було складено матеріали про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП та скеровано 16.11.2020 року в Яворівський районний суд Львівської області для прийняття рішення по суті. На час подання позову про визначення місця проживання малолітньої дитини рішення суду у справі про адміністративне правопорушення відносно відповідача ще не прийнято. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин четвертої статті 29 ЦК України , місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) викладено висновок про те, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим, положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_17 21.11.2018 року виконавчим комітетом Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис № 175 (а.с.5).

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 20.10.2020 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розірвано (а.с.40).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 27.10.2020 року, сторони ОСОБА_5 та ОСОБА_3 є батьками малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Відповідно до довідки №970/02-18 від 23.11.2020 року, виданої Завадівською сільською радою, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на даний час зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.42). Однак, як ствердила сама позивачка вона тривалий час проживає в місті Новояворівську у орендованій двокімнатній квартирі, за яку нею сплачується 3 тис. грн. в місяць як орендна плата. Вказане, а саме те, що позивачка проживає за вказаним нею місцем проживання, також, підтверджується актом обстеження умов проживання, складеним органом опіки та піклування Яворівської РДА, згідно якого проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_3 , за результатами якого мати дитини ОСОБА_5 створила належні умови для виховання дочки, має бажання піклуватись та брати активну участь у розвитку та вихованні дочки (а.с.21).

Відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності №243223969 від 05.02.2021 року, житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності в цілому ОСОБА_3 (а.с.84).

Даний будинок загальною площею 49,3 кв.м., складається з трьох житлових кімнат та кухні, житлова площа 38,5 кв.м. відповідає технічним вимогам, що підтверджується технічним паспортом, який виготовлено 21.10.2020 року (а.с. 69-71).

Згідно із актом обстеження комісії 13.10.2020 року було проведено обстеження житлових умов ОСОБА_3 , жителя АДРЕСА_1 , внаслідок чого встановлено, що заявник проживає за вказаною адресою разом із своєю дочкою та мамою ОСОБА_18 . Дружина (мати ОСОБА_10 ) ОСОБА_5 з 02.02.2020 року за даною адресою не проживає. Дитина доглянута та забезпечена всіма необхідними умовами проживання та розвитку, за час відсутності матері ОСОБА_5 дитина забезпечена та доглянута (а.с.64).

Відповідно до характеристики №860/02-18 від 13.10.2020 року, виданої Завадівською сільською радою, ОСОБА_3 одружений, на даний час один виховує неповнолітню дочку, не працює, спиртними напоями не зловживає, за характером спокійний, врівноважений, працьовитий (а.с. 66).

Згідно із актом встановлення місця проживання та виховання малолітньої дитини від 21.01.2021 року, зі слів сусідів ОСОБА_25 та ОСОБА_20 , ОСОБА_3 на даний час сам виховує дочку ОСОБА_4 , яка забезпечена всіма умовами проживання та розвитку, дитина доглянута та забезпечена всіма умовами проживання. Мати ОСОБА_5 у вихованні дочки участі не бере та не відвідувала дочку з 25.10.2020 року по 21.01.2021 року (а.с. 87).

Згідно відповіді Яворівської РДА Львівської області №2274/15 від 09.10.2020 року, 08.10.2020 року комісією в складі працівника служби у справах дітей райдержадміністрації, психолога та фіхівця із соціальної роботи Яворівського районного уентру соціальних служб для сім?ї, дітей та молоді, інспектора ювенальної превенції Яворівського віділу поліції був здійснений виїзд за адресою: АДРЕСА_1 , за підсумками якого встановлено, що за даною адресою проживають батько з дочкою та бабуся дитини. Будинок складається з двох кімнат та кухні, вікна дерев?яні, кімнати обставлені меблями в достатній кількості. Під час обстеження було прибрано та тепло, речі поскладані. Для дитини створені належні умови для проживання, а саме: передбачено ліжечко, наявний одяг відповідно до сезону, іграшки та продукти харчування (а.с.67).

Відповідно до довідки КНП ЯРР ЛО «Немирівська міська лікарня», дитина ОСОБА_4 проживає в АДРЕСА_1 , не задекларована, але проживає на території обслуговування КНП ЯРР ЛО «Немирівська міська лікарня». Батько періодично звертається за медичною допомогою з приводу консультації чи профілактичного огляду. На момент останнього огляду дитина соматично здорова, активна, охайна, фізичний і психо-емоційний розвиток відповідає віку; батько добре орієнтується в стані здоров`я дитини, має тісний психо-емоційний контакт з нею (а.с.68).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання №1325 від 27.10.2020 року, виданої Яворівською міською радою Львівської області, ОСОБА_5 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.4).

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №24635461 від 01.12.2009 року, ОСОБА_21 на праві приватної власності належить 1/6 житлового будинку в АДРЕСА_5 , загальна площа 58,54 кв.м., житлова площа 20,8 кв.м. (а.с19).
Відповідно до акту перевірки житлових умов ОСОБА_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 , датованого 16.11.2020 року, комісія дійшла висновку, що житлові умови дозволяють проживати неповнолітній дитині з матір`ю в приміщенні, де є вільна кімната для їх перебування (а.с.38).

Згідно із довідкою №1001 від 17.11.2020 року, виданою Ганнівською сільською радою Донецької області, територія Добропільського району Донецької області не окупована та бойові дії не проводяться (а.с39).

Розпорядженням голови Яворівської районної державної адміністрації №716/02-06 від 05.11.2020 року визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її матір`ю ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3 . Зобов`язано ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у спілкуванні з його малолітньою дитиною ОСОБА_4 та у її вихованні (а.с.9).

Відповідно до постанови Яворівського районного суду Львівської області від 07.12.2020 року, 06 листопада 2020 року о 12 год 44 хв, ОСОБА_3 , перебуваючи в житловому приміщенні за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров?ю його дружині ОСОБА_5 , а саме: висловлювався нецензурною лайкою в її сторону, погрожував фізичною розправою, чинить перешкоди у спілкуванні з малолітньою донькою, тобто своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Вказаною постановою встановлено винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та у зв`язку із малозначністю правопорушення, оголошено усне зауваження, провадження у справі закрито (а.с.41).

Відповідно до відповіді Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області від 10.11.2020 року, ОСОБА_5 неодноразово, протягом 2019 року зверталась в Яворівський ВП з приводу вчинення відносно неї неправомірних дій її колишнім чоловіком ОСОБА_3 та свекрухою ОСОБА_18 , які були розглянуті відповідно до ЗУ «Про звернення громадян». Звернення ОСОБА_5 з приводу ненадання можливості бачитись з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період 2019-2020 років в Яворівський ВП не надходило (а.с.61).

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 №77 від 02.04.2020 року, ОСОБА_5 вибула у відрядження на 242 загальновійськовий полігон смт. Гончарівське Чернігівської області з 03.04.2020 року, для проведення польового виходу та заходів удосконалення навченості особового складу, підготовки озброєння та військової техніки до бойового застосування в польових умовах (а.с.11).

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №95 від 27.04.2020 року, 28.04.2020 року ОСОБА_5 вибула з району проведення польового виходу військової частини НОМЕР_2 у район здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в складі підрозділу (а.с.12).

Згідно із довідкою № 1781 від 09.10.2020 року, виданою військовою частиною НОМЕР_2 , ОСОБА_5 в період з 30.04.2020 року по 22.09.2020 року брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених дій (а.с.13).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 19.03.2018 року ОСОБА_17 є учасником бойових дій (а.с.14).

Відповідно до свідоцтва про шлюб, після реєстрації шлюбу, позивач змінила прізвище ОСОБА_26 на ОСОБА_15 .

Згідно із довідкою про заробітну плату №3004 від 25.09.2020 року, виданою військовою частиною НОМЕР_2 , ОСОБА_5 проходить службу в військовій частині НОМЕР_2 та за період березень 2020 серпень 2020 року отримала заробітну плату у сумі 122186.74 грн. (а.с.15).

Згідно із службовою характеристикою, виданою військовою частиною НОМЕР_2 , ОСОБА_5 характеризується позитивно (а.с.16).

Відповідно до інформації, наданої військовою частиною НОМЕР_2 №121вих від 13.01.2021 року, ОСОБА_5 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді кухаря господарчого відділення взводу матеріального забезпечення мотопіхотного батальйону. З 30.04.2020 року по 22.09.2020 року брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсіч і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів. В особовій справі ОСОБА_5 наявні відомості про сина ОСОБА_23 , однак про народження ОСОБА_4 солдат ОСОБА_5 відомостей до особової справи не надала (а.с.77-78).

Згідно із висновком Яворівської районної державної адміністрації Львівської області №2761-15 від 29.12.2020 року щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Яворівська РДА як орган опіки та піклування, вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з її матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем її проживання (а.с.35).
Згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_4 від 23 лютого 2021 року, ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_27 , який зареєстрований ВК Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області 23.02.2021 року (а.с. 135).

Додатково з пояснень обох сторін судом встанвонео, що у період травень 2019-серпень 2019 року позивачка проживала у Донецькій області де працювала у військовому госпіталі з метою заробітку коштів. У цей час опіку над дитиною здійснював виключно батько. З позиції відповідача, також, вбачається, що він негативно відносився до такого розлучення дитини та матері у такому ранньому віці.

Також, з позиції відповідача вбачається, що він категорично заперечував перебування позивачки у збройних силах та участь позивачки у бойових діях в зоні АТО та знову ж розлучення матері та дитини у ранньому віці.

Крім цього, з копії свідоцтва про шлюб, а також пояснень позивачки вбачається, що нею у лютому 2021 року укладено новий шлюб та у такому у неї народилася третя дитина, яка на час розгляду справи апеляційним судом є 4 місячним немовлям. Як ствердила, також, позивачка її чоловік ОСОБА_27 на даний час є військовослужбовцем та перебуває в зоні проведення антитерористичної операції.

З наведеного вище Контракту позивачки від 10.12.2019 року, також, вбачається, що такий укладено на три роки, тобто до 10.12.2022 року, хоч сама позивачка стрведжує про те, що вона у зв`язку із народженням третьої дитини перебуває у відпустці по догляду за дитиною.

З наведеного вище, чого не оспорено сторонами та визнано, вбачається, що донька сторін проживала без матері у період травень 2019-серпень 2019 року, а також з лютого 2020 року дотепер і відповідно донька сторін, якій на даний час 2 роки і 10 місяців не має належного контакту з матір`ю та не ідентифікує її як свою матір.

Також, з матеріалів справи вбачається, чого сторонами не оспорено, відповідач не чинив та не чинить будь-яких перешкод позивачці у спілкуванні, побаченні з дочкою, а, також, участі у її вихованні та позивачка не зверталась про усунення перешкод у спілкуванні з дочкою, її виховання у будь-які компетентні органи, зокрема ні в оган опіки та піклування, органи поліції, ані в суд.

Випадок домашнього насильства, що був зафіксований працівниками поліції та, стосовно якого судом розглянута адміністративна справа, про що йшлося стосувався, як вказує відповідач, бажання матері на власний розсуд змінити місце проживання доньки сторін, проти чого батько категорично заперечив та відповідно вчинив адміністративне правопорушення. Вказаного жодним чином не заперечувалось позивачкою та не спростовано.
Також, з наведеного вище колегією суддів встановлено, що протягом практично трьох років від народження малолітня ОСОБА_13 проживала переважну більшість часу виключно разом з батьком; зареєстрована з ним за однією адресою у його власному житлі; при цьому відповідачем були створені належні умови для проживання та розвитку дитини; батько постійно піклується про неї, бере участь у духовному та фізичному розвитку, матеріально забезпечує її, здійснює заходи щодо охорони її здоров`я. За місцем проживання дитини разом з батьком, відповідачем створено належні для проживання, відпочинку, навчання та розвитку малолітньої дитини необхідні умови. У дитини є особисті речі, одяг, іграшки. Батько добре орієнтується у стані здоров?я дитини, має тісний психо-емоційний контакт з нею.
Колегія суддів вважає безпідставним посилання позивачки та її представника на відсутність доходів у відповідача, оскільки такі не підтверджені будь-якими доказами, заперечуються відповідачем з посиланням на неофіційні доходи, а також наявність достатніх доходів у відповідача підтверджується непрямо вказаними вище доказами, оскільки утримання себе і доньки у належному стані, а також здійснення належної опіки доньки батьком протягом майже трьох років, що підтверджено вказаними вище доказами, без достатньго доходу було б неможливим. Неофіційна ж робота батька не може його негативно характеризувати чи свідчити про відсутність доходів.

Колегія суддів, також, безумовно не вважає службу позвачки за контрактом та участь у бойових діях, а, також, незгоду між нею та відповідачем з приводу рівня життя у їх сім`ї та бажання мати вищі доходи обставинами, що її негативно характеризують чи свідчать про неналежне виконання нею своїх материнських обов`язків.

Оданк колегія суддів вважає, що є ряд обставин які об`єктивно свідчать про більш тісний зв`язок батька з донькою; відсутність належних стосунків між матір`ю та донькою на даний час; та встановлення у доньки сторін сталого сімейного середовища протягом майже трьох її перших років життя.

Також, колегія суддів вважає, що зміна на даний час місця проживання доньки сторін, що буде для нею надзвичайно різкою та раптовою, буде для неї однозначно значним випробуванням, стресом незалежно від того чи мати вирішить проживати у Донецькій області де у її власності є частина будинку із своєю матер`ю та сином 13 років, який там перордично проживає з бабцею; чи на орендованій квартирі у Яворівському районі (Новояворівську) де позивачка проживає на даний час. Так, зміна в першу чергу сімейного середовища, оточення, розрив звичних життєвих зв`язків, однозначна зміна особистого сприйняття оточення, перебування у колі практично нових та чужих для дитини людей, тощо, можна однозначно ствердити, не матиме позитивного впливу на доньку сторін, її психоемоційний стан, впдиватиме на її подальший розвиток та належне виховання.

Також, позивачка, мати дитини не пояснила детально та мотивовано можливість її опікуватися одночасно трьома дітьми, з яких одне немовля, один старший син 13 років та донька сторін (віком майже три роки) та здійснені нею кроки або сплановані майбутні кроки щодо їх спільного проживання, можливості співжиття, виховання, тощо, враховуючи також, тривалий час роздільного проживання із донькою сторін, окрім емоційних бажань проживати одночасно з трьома дітьми, які будь-якими аргументованими доводами, а тим більше з посиланням на певні докази, не підтверджені. Так, позивачка не навела жодних аргументів про можливість нею одною (оскільки як сама вона стверила чоловік на даний час не перебуває за місцем проживання) займатися питання як утримання, навчання, станом здоров`я і тд. трьох дітей різного віку. Наявність у неї для цього достатніх фізичних та матеріальних можливостей. Також, колегія суддів ввраховує і те, що позвачка під час перебування у декретній відпустці не матиме попередніх доходів, якщо вона у такій перебуває як ствердила, а також у випадку повернення на службу (можливу участь у бойових діях), вона не вказала як має намір забезпечити побут та стабільне життя трьох дітей, зокрема, і доньки сторін за її відсутності.

Звичайно матеріально побутові умови, фінансовий стан, фізичні можливості і т.і., на думку, колегії суддів не є визначальними при вирішенні даної справи, однак при порівнянні певної неповної, нестабільної ситуації у сімейному житті позивачки (відсутність конкретних, чітких планів на майбутнє) та стабільного, усталеного життєвого середовища, хоч можливо із забезпеченням не такого високого рівня доходів як у позивачки, у батька дитини сторін, колегія суддів вважає такі умови не співмірними та вважає, що останнє сімейне середовище матиме більш сприятливий ефект для особистого життя дитини сторін та однозначно відповідатиме її інтересам, зважаючи, також, і на відсутність будь-яких життєвих зв`язків у дитини сторін із сім`єю позивачки та неналежних стосунків між ними особисто.

Тому, надавши оцінку усім обставинам справи, приймаючи не простий вибір у даному спорі, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про зміну місця проживання дитини сторін і визначення такого з матір`ю слід вважати необгрунтованими та такими, що до задоволення не підлягали та помилково були задоволені судом першої інстанції, а тому дитину сторін слід залишити проживати у її звичному сімейному, життєвому середовищі разом з батьком, що більш відповідатиме її інтересам.

При цьому колегія суддів з наведених вище мотивів вважає, також, помилковими висновок, розпорядження та позицію по справі органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини сторін з матір`ю.

Колегією суддів не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з мамою, що фактично призводить до зміни місця проживання дитини, буде мати більш позитивний вплив на дитину. При розгляді спору, суд апеляційної інстанції в першу чергу враховує інтереси дитини, яка проживає в стабільній атмосфері любові, турботи, захисту, і змінювати місце проживання вагомих підстав немає.

Мама дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, також, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати.

Виходячи із обставин цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини та забезпечити доброзичливе спілкування один з одним, колегія суддів вважає, що залишивши проживати дитину з батьком, який теж відіграє одну з найважливіший ролей у її житті, відповідатеме якнайкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному вихованню та розвитку.

У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Також, колегія суддів враховує і те, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц, провадження 61-327цс18 відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених остановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість братии до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини.

У постанові справі Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 539/1406/17 (провадження № 61-15082св18), зроблений висновок про те, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Враховуючи вказане, апеляційну скаргу слідзадовольнити. Рішення ж Яворівського районного суду Львівської області від 23 квітня 2021 року слід скасувати та ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позову, залишивши місце проживання дитини з батьком незмінним.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 23 квітня 2021 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування Яворівської районної державної адміністрації Львівської області про визначення місця проживання дитини відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний тект постанови складено 09 листопада 2021 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Р.В. Савуляк

М.М. Шандра