22-ц/804/1873/21
265/4428/18

Головуючий у 1-й інстанції Костромітіна О.О.
Суддя-доповідач: Попова С.А.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 серпня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Попової С.А.,
суддів Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.,
за участю секретаря Лазаренко Д.Т.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі
апеляційну скаргу ОСОБА_1
на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 червня 2021 року, постановлену у складі судді Костромітіної О.О., повний текст рішення складено 07 червня 2021 року
у цивільній справі
на дії державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),
заінтересована особа ОСОБА_2 ,
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст вимог скарги
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Бутузової К.В. (т. 3 а.с. 70), посилаючись на наступні обставини.
В провадженні Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває виконавче проваження АСВП № 56599473 за судовим наказом Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області № 265/4428/18 від 01.06.2018 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.05.2018 і до досягнення дитиною повноліття.
17.03.2021 заявник ОСОБА_1 звертався із заявою до Лівобережного ВДВС із вимогою про направлення йому постанови про закінчення вказаного виконавчого провадження, обчислення розміру заборгованості із сплати аліментів за цим виконавчим провадженням та повідомлення його про вчинений розрахунок заборгованості.
08.04.2021 заявник отримав відповідь Лівобережного ВДВС з відомостями про те, що державний виконавець не має права нараховувати заборгованість за судовим наказом, виданим по справі 265/4428/18.
Положеннями п. 5 ч. 4 ст. 71 Закону України Про виконавче провадження чітко передбачено, що виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі закінчення виконавчого провадження, чого зроблено не було.
Вважає бездіяльність посадової особи органу державної виконавчої служби, яка відмовила у обчисленні розміру заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням № 56599473, такою, що порушує права його дитини ОСОБА_5 , оскільки відсутність розрахунку заборгованості унеможливлює її стягнення в судовому порядку.
Просив суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Лівобережного ВДВС у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харьків), щодо необчислення розміру заборгованості із сплати аліментів за виконавчим провадженням № 56599473 та неповідомлення стягувачу про розрахунок заборгованості, зобов`язати державного виконавця Лівобережного ВДВС у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харьків), обчислити розмір заборгованості із сплати аліментів за вказаним виконавчим провадженням та повідомити його про розрахунок заборгованості.
У відзиві на скаргу Лівобережний ВДВС у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (т. 3 а.с. 81-82) вказує на безпідставність заявлених доводів і вимог про обчислення заборгованості боржника по аліментам, зважаючи на скасування 17.12.2019 рішенням суду судового наказу від 01.06.2018, на підставі якого було відкрито виконавче провадження зі стягнення аліментів з боржника ОСОБА_2 , і прийняття державним виконавцем у зв`язку із цим постанови від 24.06.2020 про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 5 ч.1 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження. Таким чином, у боржника відсутня будь-яка заборгованість в межах вказаного виконавчого провадження за скасованим судовим наказом від 01.06.2018 і відсутні підстави для учинення розрахунку такої заборгованості, оскільки ст. 40 цього Закону передбачено скасування інших вжитих виконавцем заходів щодо виконання рішення.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 червня 2021 року (т. 3 а.с. 97-98) у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця Лівобережного ВДВС у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо необчислення розміру аборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням № 56599473 та неповідомлення стягувачу про розрахунок заборгованості, зобов`язання державного виконавця обчислити розмір заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням № 56599473 та повідомити ОСОБА_1 про розрахунок заборгованості - відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення - судовий наказ № 265/4428/18 від 01.06.2018 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 було скасовано за рішенням Орджонікідзеського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17.12.2019. Оскільки скасовано будь-які заходи примусового виконання рішення, то відповідно державний виконавець не має права нараховувати заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим документом, у зв`язку з чим у боржника ОСОБА_3 відсутня будь-яка заборгованість зі сплати аліментів.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 (т. 3 а.с. 100), посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просив ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги скарги.
Апеляційна скарга вмотивована наступними доводами. Суд не врахував, що оскаржувались не дії, а бездіяльність державного виконавця, яка полягала у необчисленні розміру заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням № 56599473 та неповідомленні стягувача про розрахунок такої заборгованості. Суд помилково ототожнює винесення постанови про закриття виконавчого провадження та скасування заходів примусового виконання рішення з відсутністю заборгованості зі сплати аліментів, що не відповідає вимогам закону, оскільки закриття виконавчого провадження не тягне за собою автоматичного скасування заборгованості, а наслідками закінчення виконавчого провадження відповідно до ст. 40 Закону України Про виконавче провадження є зняття арешту, виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників, а також припинення інших заходів, передбачених п.п. 1-4 ч. 9 ст. 71 цього Закону.
Як вбачається зі змісту викладених вище норм, заборони на право державного виконавця «нараховувати заборгованість зі сплати аліментів» закон не містить, а п. 5 ч. 4 ст. 71 названого Закону навпаки, чітко передбачає, що виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику саме у разі закінчення виконавчого провадження, обчисливши такий розмір заборгованості, чого зроблено не було.
Можна дійти висновку, що закон не пов`язує підстави, які були приводом для закриття виконавчого провадження з обов`язком виконавця щодо обчислення розміру заборгованості та повідомленням сторін виконавчого провадження про розрахунок заборгованості. Тому є очевидним, що посадова особа органу державної виконавчої служби позбавлена свободи розсуду та у будь-якому випадку повинна була обчислити розмір заборгованості зі сплати аліментів станом на день винесення постанови про закінчення виконавчого провадження.
Також, слід зазначити, що рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 17.12.2019 по справі № 265/4428/18 боржник не звільнялась від сплати заборгованості по аліментам, в порядку передбаченому ст. 197 СК України, а ухвалою Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 25.05.2020 по справі № 265/8093/19 позовну заяву ОСОБА_3 про звільнення від заборгованості по сплаті аліментів залишено без розгляду за заявою самої ж боржниці.
Процедура розгляду справи апеляційним судом
Справа розглядається за участі ОСОБА_3 , яка заперечувала проти вимог апеляційної скарги, та у відсутність належним чином повідомлених про дату і час розгляду справи заявника ОСОБА_1 (т. 3 а.с. 117, 119, 123-124 телефонограма № 2101 і розписка від 31.07.2021 про отримання судового повідомлення), представника Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (т. 3 а.с. 117, 121 телефонограма № 2102 і розписка про отримання судового повідомлення), неявка яких в силу ч. 2 ст. 382 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, згідно судового наказу від 01.06.2018 № 265/4428/18, виданого 07.06.2018 Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.05.2018 і до досягнення дитиною повноліття (т. 1 а.с. 12, 20).
Постановою державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області від 14.06.2018 відкрито виконавче провадження АСВП № 56599473 з виконання вказаного судового наказу № 265/4428/18 (т. 2 а.с. 44, т. 3 а.с. 84).
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполь від 17.12.2019, залишеним без змін за постановою Донецького апеляційного суду від 13.05.2020, зазначений судовий наказ від 01.06.2018 у справі № 265/4428/18 (провадження № 2-н/265/188/18) про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 аліментів - скасовано і відмовлено заявнику ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 на його користь аліментів (т. 2 а.с. 114-118, 235-240). Постановою Верховного Суду від 22.07.2020 ОСОБА_1 відмовлено у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на рішення суду першої інстанції від 17.12.2019 і постанову апеляційного суду від 13.05.2020.

У зв`язку із цим виконавче провадження № 56599473 за постановою державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Бутузової К.В. від 24.06.2020 закінчено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження у зв`язку із скасуванням судового наказу від 01.06.2018 (т. 3 а.с. 66, 92).

2. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини 3 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою, - і за її межами.

За положеннями п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження: 2 червня 2016 року № 1404-VIII з подальшими змінами, чинними на момент тривання правовідносин у даній справі (далі за текстом Закон № 1404-VIII) виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 71 Закону України Про виконавче провадження виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі закінчення виконавчого провадження.

Згідно із ч. 1 ст. 40 Закону України Про виконавче провадження унормовано наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа. Так, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Звертаючись до суду зі скаргою в порядку ст. 447 ЦПК України, ОСОБА_1 наголошує, що відмова державного виконавця у обчисленні розміру заборгованості із сплати аліментів за виконавчим провадженням № 56599473 є такою, що порушує права його неповнолітньої дитини, оскільки відсутність розрахунку заборгованості унеможливлює її стягнення в судовому порядку.

З таким твердженням не погодився суд першої інстанції, що схвалює і колегія суддів, оскільки кожна особа вправі розраховувати на дотримання її прав і інтересів, втілених, зокрема, в чинних нормативно-правових актах, цивільно-правових договорах, рішеннях суду (підстави виникнення цивільних прав і обов`язків згідно із ст. 11 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 18 ЦПК України обов`язковими для виконання всіма органами державної влади (включаючи і органи держаної виконавчої служби) є судові рішення, що набрали законної сили.

Разом з тим, у даній справі встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 17.12.2019, що набуло чинності 13.05.2020 року, було скасовано судовий наказ цього суду від 01.06.2018 про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_1 з відмовою останньому у видачі судового наказу, на підставі якого відкривалося виконавче провадження № 56599473. Вказане судове рішення від 17.12.2019 після відмови Верховного Суду у відкритті касаційного оскарження за касаційною скаргою ОСОБА_1 є остаточним і на нього поширюється втілений у практиці Європейського Суду з прав людини принцип res judicata (принцип правової визначеності і поваги до остаточного судового рішення).

Тож, з урахуванням положень в ч. 1 ст. 40, п. 5 ч. 4 ст. 71 Закону № 1404-VIII, за відсутності позитивного судового рішення, яким би встановлювався обов`язок ОСОБА_7 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_1 , у державного виконавця в площині виконання судового наказу, що був згодом скасований, як правильно визначено в листі начальника Лівобережного ВДВС від 01.04.2021 (т. 3 а.с. 72), були відсутні правові підстави для учинення розрахунку заборгованості по аліментам.

Таким чином, як правильно визначився суд першої інстанції, у боржника відсутня будь-яка заборгованість по аліментам в межах вказаного виконавчого провадження за скасованим судовим наказом від 01.06.2018 і відсутні підстави для учинення розрахунку такої заборгованості, і подальшого спрямування такого розрахунку на вимогу стягувача ОСОБА_1 .

Невчинення державним виконавцем розрахунку заборгованості, за відсутності такої заборгованості у притягнутої у якості боржника ОСОБА_3 у зв`язку із скасуванням судового наказу, цілком відповідає функції державного виконавця, унормованої ч. 1 ст. 40 Закону № 1404-VIII, що регламентує скасування інших вжитих виконавцем заходів, спрямованих на виконання судового рішення.

Висловлене заявником ОСОБА_1 намагання пред`явити в подальшому визначену державним виконавцем заборгованість по аліментам ОСОБА_3 до стягнення в судовому порядку, не має під собою правового підґрунтя внаслідок скасування судового наказу від 01.06.2018. До того ж, відсутні дані про звернення ОСОБА_1 із позовом про стягнення з ОСОБА_3 аліментів після скасування судового наказу від 01.06.2018 і постановлення рішень апеляційної і касаційної інстанції у справі № 265/4428/18).

Доводи скарги з приводу безумовного здійснення державним виконавцем розрахунку заборгованості по аліментам по закінченні виконавчого провадження № 56599473 в будь-якому випадку, безвідносно до факту скасування судового наказу, на підставі якого стягувались такі аліменти, є необґрунтованими з правової точки зору.

Доводи апеляційної скарги з приводу відсутності судового рішення в межах справи № 265/4428/18 про звільнення ОСОБА_3 від сплати заборгованості по аліментам в порядку ст. 197 СК України не мають правового значення для розв`язання вимог скарги ОСОБА_1 у даній справі, оскільки у боржника, як вірно встановив суд першої інстанції, відсутня така заборгованість у зв`язку із скасуванням судового наказу від 01.06.2018. А також є похідним, що не впливає на правильність висновків суду, довід заявника в апеляційній скарзі про залишення без розгляду ОСОБА_3 у справі № 265/8093/19 її позовної заяви про звільнення від заборгованості по сплаті аліментів.

Зважаючи на встановлені судом обставини, колегія суддів, з огляду на наявні у справі докази, впевнилася у дотриманні державним виконавцем Лівобережного ВДВС у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) вимог Закону Про виконавче провадження, через що відсутні підстави для визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця, на яку без достатнього обґрунтування посилається заявник.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Нових обставин, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли вплинути на правильність висновків суду не виявлено. Порушень норм процесуального та матеріального права, які могли призвести до неправильного вирішення справи, або тих, що є обов`язковою підставою для скасування ухвали суду, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду, як така, що прийнята з додержанням норм матеріального права, залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 серпня 2021 року.

Судді: С.А.Попова

С.А.Зайцева

О.М.Пономарьова