ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 січня 2021 року

м. Харків

Справа № 642/4758/20

Провадження № 22-ц/818/20/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: судді Тичкової О.Ю.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова, ухвалене 5 листопада 2020 рокуу складі судді Грінчук О.П.,

установив:

П`ятнадцятого вересня 2020 ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, після уточнення якого у вересні 2020 року (а.с. 22-23) просив стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, до закінчення навчання або до досягнення нею 23-ох років у розмірі 2000 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для однією особи, починаючи з 01.09.2019.

Позов обґрунтований тим , що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка у 2019 році розпочала навчання у Національному технічному університеті «Харківський політехнічний інститут» на контрактній основі. Відповідач не надає матеріальної допомоги доньці на її навчання. Кінцевий термін навчання 30.06.2023. За весь час навчання ОСОБА_1 необхідно буде сплатити 58 510 грн. ОСОБА_2 є здоровою працездатною особою, яка не має на утриманні інших дітей або осіб, які б потребували його допомоги.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 5 листопада 2020 рокупозов ОСОБА_1 задоволений частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у зв`язку із продовженням навчання у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 17.09.2020 та до закінчення навчання в Національному технічному університеті «Харківський політехнічний інститут», а саме до 30.06.2023. В задоволенні іншої частини вимог відмовлено. Стягнуто зі ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави в розмірі 840 грн. 80 коп. Рішення суду в межах суми платежу за один місяць допущене до негайного виконання.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач довела продовження навчання після досягнення нею 18ти років та потребу у зв`язку з цим матеріальної допомоги. З витребуваної судом інформації не встановлений дохід ОСОБА_2 за останні шість місяців, однак відповідач визнав позов у розмірі 1000 грн. За недоведеністю можливості відповідача надавати доньці матеріальну допомогу в більшому розмірі, позов задоволений частково. Суд не застосував вимоги ст. 183 Сімейного кодексу України з посиланням на те, що ОСОБА_1 вже не має правового статусу дитини, і норма ст.183 СК України у вигляді мінімального розміру аліментів не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не може бути застосована. Стягнення аліментів вирішено проводити з дати подачі позову відповідно до ст. 191 СК України, а не з дати зарахування ОСОБА_1 до вищого навчального закладу.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, у якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, порушив норми матеріального та процесуального права. А саме, суд не врахував, що для нормальної життєдіяльності ОСОБА_1 потрібні значні фінансові витрати: оплата за навчання, придбання підручників, проїзд до інституту, харчування, що складає не менше 5000 грн на місяць. ОСОБА_2 з 2004 року не цікавиться життям доньки, не допомагає. Позивач із матір`ю неодноразово зверталися до відповідача з проханням надати матеріальну допомогу, проте ОСОБА_2 такі прохання ігнорував. ОСОБА_1 надала суду всі докази понесених нею витрат на навчання, які судом не були враховані. Також суд першої інстанції не врахував позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 21.02.2020 у справі № 208/3075/16.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи у межах доводів апеляційної скарги, суд уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 375 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як установлено судовим розглядом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 5).

ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо місця реєстрації № 6316-1 від 22.02.2018 та інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 18.09.2020 (а.с. 8, 18).

ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за іншою адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 19), що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 18.09.2020 (а.с. 19).

Статтею 199 Сімейного кодексу України (надалі СК України) передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину ( стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 346/103/17 (провадження № 61-20178св18).

На підтвердження потреби у матеріальній допомозі батька ОСОБА_1 надала лише копію договору № 2995 від 02.08.2019 із Національним технічним університетом «Харківський політехнічний інститут» та копію довідки Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» № 66-04-300/246 від 09.09.2020 (а.с. 9-10).

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1,2 ст.77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).

Колегія суддів не погоджується із доводом апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 надала всі необхідні докази на підтвердження понесення нею витрат на оплату навчання, підручники, проїзд до інституту, харчування. З наданих позивачем копії договору від 02.08.2019 та копії довідки від 09.09.2020 вбачається лише те, що ОСОБА_1 зарахована на навчання до Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» на денну форму навчання з 01.09.2019 до 30.06.2023 на контрактну форму навчання. Доказів проведення оплати за договором № 2995 від 02.08.2019, придбання підручників, витрат на проїзд до університету чи харчування позивач не надала.

З наданої Головним управлінням Державної податкової служби України у Харківській області довідки № 21695/9/20-40-12-03-10 від 30.10.2020 вбачається, що відомості про отримання ОСОБА_2 про доходи за період з 01.01.2020 по 30.06.2020 відсутні (а.с. 55-56).

Оскільки ОСОБА_1 не довела ні понесення нею витрат, пов`язаних із навчанням, ні наявності у ОСОБА_2 можливості надавати їй допомогу у розмірі більшому за 1000 грн на місяць, відповідач рішення суду від 05.11.2020 не оскаржив, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Висновки суду у дійсній справі не суперечать правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду у справі № 208/3075/16 від 21.02.2018 До того ж зазначена цивільна справа мала відмінні обставини від дійсної цивільної справи (у відповідача у власності було у власності рухоме та нерухоме майно, суду була надана довідка про його доходи).

З огляду на вищезазначене, судова колегія вважає, що суд ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Апеляційна скарга висновків суду не спростовує, тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції від 05.11.2020 залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 5 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 4 січня 2021 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук