Житомирський апеляційний суд
Справа №278/1312/21 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 44 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря судового засідання Лісової Т.С.

з участю позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу судді Житомирського районного суду Житомирської області Дубовіка О.М. від 12 травня 2021 року

за матеріалами заяви представника позивача адвоката Багінської Лесі Володимирівни про забезпечення позову

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Профуна», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Громадська організація «Інститут розвитку суспільства через право», Громадська організація «Єдина планета», Громадська організація «Житомирська міська організація захисту тварин», Громадська організація «Емінал хелп Житомир», Громадська організація «Клуб Сінгурівської водойми» про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом. Просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Профуна» (далі ТОВ «Профуна») на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000,00 грн.

Одночасно з пред`явленням позову позивачем подано заяву про забезпечення позову. Просив накласти арешт на грошові кошти відповідача ТОВ «Профуна», які знаходяться на банківських рахунках, в межах суми пред`явлених позовних вимог. В обґрунтування поданої заяви позивач зазначав, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить або унеможливить виконання рішення суду та поновлення його порушених прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду.

Ухвалою судді Житомирського районного суду Житомирської області від 12 травня 2021 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

У поданій через свого представника ОСОБА_2 апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу судді скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити. На думку апелянта, ухвала незаконна та необґрунтована, постановлена з порушенням норм процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Зокрема вказує, що судом не було взято до уваги той факт, що відносно відповідача ТОВ «Профуна» наявні судові рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21.06.2019 у справі № 240/5150/19 та від 05.11.2019 у справі № 240/9382/19 від виконання яких відповідач ухиляється, що підтверджується наявністю кримінальних проваджень.А тому, на думку апелянта, відповідач може ухилятись від виконання рішення і у даній справі, у разі задоволення позову. Також вважає, що висновок суду першої інстанції щодо неприпустимості повного припинення господарської діяльності ТОВ «Профуна» з огляду на розмір позовних вимог, є безпідставним, оскільки заходи забезпечення позову у вигляді арешту грошових коштів заявлені в межах суми позовних вимог, що перебувають на рахунках, та не заважає відповідачу вільно користуватися та розпоряджатися своїми грошовими коштами. Крім того вказує, що в заяві про забезпечення позову наведена інформація про відомі позивачу рахунки відповідача, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони відкриті. Щодо можливих інших рахунків, відкритих відповідачем у банківських установах, у позивача відсутня така інформація, а отримати її не вбачається можливим, оскільки така інформація становить банківську таємницю.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або законних інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.4 Постанови від 22.12.2006 року №9 суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні такої відповідності слід врахувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову (правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 25.09.2019 року у справі №320/3560/18).

Крім того, звертаючись з відповідною заявою про забезпечення позову, позивач серед іншого, повинен обґрунтувати наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення і предметом позовної вимоги; взаємопов`язаність заходу забезпечення з обставиною утруднення виконання чи невиконання рішення суду, а саме, що обраний спосіб забезпечення спроможний запобігти відповідним утрудненням; імовірність утруднення виконання рішення або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів - саме з урахуванням предмета позову і неможливість виконання позовних вимог у випадку їх задоволення, тощо. Обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника (правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 11.09.2020 року у справі №910/16505/19).

В даному випадку зі змісту поданої до суду заяви про забезпечення позову вбачається, що необхідність застосування передбаченого п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України виду забезпечення позову, обґрунтовується представником позивача виключно тим, що, «невжиття таких заходів істотно ускладнить або унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позову».

Таким чином, зазначення представником позивача, як підстави забезпечення позову, відповідних положень ч.2 ст.149 ЦПК України, без обґрунтування обставин, зазначених у наведених вище постановах Верховного Суду, не відповідає засадам доказування, передбаченим ст.ст.76,77 ЦПК України.

З огляду на викладене, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ускладнення виконання або невиконання рішення суду без наведення відповідного обґрунтування не може бути достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Будь-яких доказів на підтвердження наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування саме такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на грошові кошти відповідача, представником позивача у поданій до суду заяві зазначено не було, як і не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у відповідача належного їм на праві грошових коштів з одночасним обґрунтуванням, крім іншого, можливості їх зникнення чи зменшення за кількістю на момент виконання рішення суду.

Крім того, при вирішенні заяви про забезпечення позову, судом враховано, що за змістом п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат. Разом з тим, відомості про наявність рахунків, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони відкриті, надаються суду заявником (правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 25.09.2019 року у справі №320/3560/18).

Всупереч викладеному, у поданій до суду заяві про забезпечення позову інформація про наявність у відповідачів відкритих рахунків у фінансових установах відсутня. При обранні заходів забезпечення позову, суд повинен також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачу майна чи зниження його вартості.

Таким чином, при вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти чи майно відповідача, суд повинен дотриматися розумного балансу між необхідністю забезпечити можливе майбутнє виконання судового рішення та неприпустимістю блокування господарської діяльності відповідача з огляду на значний розмір заявленого у позовній заяві боргу (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 16.12.2019 року у справі №904/3459/19).

Обраний позивачем захід забезпечення позову - накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунках в банках, з урахуванням відсутності інформації про наявність у відповідача готівкових коштів та відкритих рахунків у фінансових установах, не може свідчити про його відповідність вимогам, на забезпечення яких він застосовується, внаслідок чого суд приходить до висновку про неспівмірність обраного позивачем заходу, передбаченого п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України, позовним вимогам.

А тому заява про забезпечення позову, з урахуванням відсутності в ній належного обґрунтування взаємопов`язаності обраного позивачем заходу забезпечення з обставинами утруднення виконання чи невиконання майбутнього рішення суду та самої імовірності такого утруднення в разі невжиття таких заходів, виходячи з предмета позову, обгрунтовано не задоволена судом.

Доводи апеляційної скарги про ухилення відповідачем від виконання рішень суду в адміністративних справах висновків суду не спростовують, оскільки позивач не був стороною у вказаних справах.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем наявності підстав для забезпечення позову, передбачених ч.2 ст.149 ЦПК України.

Виходячи із наведеного, підстав для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали судді апеляційний суд не вбачає, оскільки вона постановлена із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Житомирського районного суду Житомирської області від 12 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і з цього дня протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 28.07.2021 року.