Справа № 487/5211/21
Провадження № 2-о/487/123/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2021 року Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді - Нікітіна Д.Г., при секретарі - Оцабера М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту народження дитини, -

ВСТАНОВИВ:

28.07.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Завдського районного суду м. Миколаєва з заявою, в якій просила встановити факт народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - в м. Севастополь, Автономна Республіка Крим, Україна. Батько - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин Російської Федерації, мати - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянка України.

Заяву обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у Севастопольській міській лікарні №5 "Центр охорони здоров`я матері та дитини" ОСОБА_1 народила доньку, про що отримала медичне свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 від 19.01.2021. 09.02.2021 року ОСОБА_1 отримала довідку про народження №Р-00458 та свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 . У виданому свідоцтві про народження на бланку увесь текст, що стосується запису про народження дитини здійснено на російській мові. Коли заявник звернувся до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) з метою реєстрації народження доньки, співробітником відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) їй було відмовлено, тому що, відповідно до ч.2 , 3 ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", який набрав чинності 27.04.2014 року, будь-які органи, їх діяльність вважаються незаконним, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь який акт (рішення, документ), виданий органами та /або особами, передбаченими ч.2 цієї статті, є недійсними і не створює правових наслідків.

В судове засідання заявник, не прибув, надав заяву, в якій заяву про встановлення факту підтримав, просив її задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій заяву про встановлення факту підтримав, просив її задовольнити.

Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в селищі Шаумяні Марнеульського району, Грузія, ІНФОРМАЦІЯ_4 на тимчасово окупованій території України народила доньку, що підтверджується довідкою свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 09.02.2021 року.

За змістом ст. 293 ЦПК України, в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Перелік фактів, що можуть визнаватися судом, не є вичерпним.

У зв`язку з тим, що державні органи на території України не визнають документів наданих «державними органами» на території не підконтрольній Україні, їй, було відмовлено щодо реєстрації народження дитини.

Отже, Свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане Відділом запису актів громадянського стану Ленінського району міста Севастополя Управління РАЦС міста Севастополя 09.02.2021 року не може бути підставою для державної реєстрації народження дитини.

Відповідно до ч. ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території незалежно від місця проживання заявника.

Відповідно до п. 1ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» від 15 квітня 2014 року(далі - Закон), сухопутна територія Автономної Республіки Крим визначається тимчасово окупованою територією.

Згідно ч. 1ст. 18 зазначеного Закону, громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Зі змісту ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону, вбачається, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до ст. 144 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно п. 4 ч. 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» за відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Відповідно до ч.2 ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".

Відповідно до п.11 ч.1 ст.9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" внутрішньо переміщена особа має право на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування.

Відповідно до висновків, викладених Верховним Судом у постанові №235/2357/17 від 22.10.2018 року, в даному випадку мають бути застосовний принцип - "намібійські винятки" Міжнародного суду ООН: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Враховуючи викладене, а також ту обставину, що факт народження ОСОБА_1 доньки ІНФОРМАЦІЯ_4 на тимчасово окупованій території України доведений, суд задовольняє заяву ОСОБА_1 та встановлює юридичний факт.

На підставі викладеного, Керуючись ст. ст. 13,13,18,258,263,315,319,354 ЦПК України, ст. 144 Сімейного кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту народження дитини - задовольнити.

Встановити факт народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - в м. Севастополь, Автономна Республіка Крим, Україна, стать - жіноча. Батько - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин Російської Федерації, мати - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянка України.

Зобов`язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) зареєструвати факт народження з наданням свідоцтва про народження відповідного державного зразка громадянину України - ОСОБА_2 , жіночої статі, народженої ІНФОРМАЦІЯ_4 у місті Севастополь, АРК Крим, Україна. Вказавши у свідоцтві про народження відомості про матір - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянка України, відомості про батька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин Російської Федерації.

Допустити рішення до негайного виконання

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами які не були присутніми під час його проголошення - протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя Д.Г. Нікітін