ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/520/21 Справа № 215/3713/19 Суддя у 1-й інстанції - Коноваленко М. І. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року м.Кривий Ріг

справа № 215/3713/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Кислиця І.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2020 року, яке постановлено суддею Коноваленко М.І. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 10 липня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Донченко Вікторія Леонідівна, про визнання недійсним одностороннього правочину, а саме - згоди подружжя на вчинення іншим з подружжя правочину, та визнання недійсним договору купівлі - продажу нежитлової будівлі.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що 22.06.2016 року її чоловік, відповідач у справі, ОСОБА_4 продав ОСОБА_2 за 141176 грн. нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Донченко В.Л. за реєстровим номером 670. Грошові кошти від продажу ОСОБА_4 не отримував. Позивач вважає, що даний договір є недійсним через помилку, тому як позивач ОСОБА_1 не володіє українською мовою, при підписанні правочину вона наполягала на здійсненні перекладу фахівцем із знанням азербайджанської мови, підпис в договорі позивач поставила вважаючи що підписує договір іпотеки в забезпечення укладеного між відповідачем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_4 договору займу в розмірі 50000 доларів США. Будь-які роз`яснення щодо дійсної природи правочину, умови та наслідки правочину їй були не зрозумілі.

На підставі наведеного вище позивач просила суд визнати недійсним односторонній правочин, а саме згоду ОСОБА_1 від 15 червня 2016 року за реєстровим № 640 на вчинення ОСОБА_3 продажу нежитлової будівлі за адересою: АДРЕСА_1 , та визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, що знаходиться за адересою: АДРЕСА_1 , що посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Донченко В.Л. за реєстровий номером 670.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог з тих підстав, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, що позивач не володіє українською мовою, вказаний факт підтверджується заявою позивача на ім`я приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Донченко В.Л. в якій, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не може самостійно прочитати заяву за її дорученням заяву прочитано вголос нотаріусом та судом не прийнято до уваги як доказ довідку № 469 від 06.09.2018 року з комунального закладу Криворізької загальноосвітньої шкоди I-III ступеню № 117, відповідно до якої ОСОБА_1 не володіє українською мовою та не розуміє співбесідників.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 повторно надійшла заява про вступ у справу як представника, в якій останній просив про відкладення судового засідання у зв`язку із його зайнятістю в судовому засіданні Саксаганському районному суді м. Кривого Рогу, яка колегією суддів залишена без задоволення, з наступних підстав.

В силу положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Згідно із ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у Постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

Враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, доводи представника позивача, які не підтверджено належними та допустимими доказами та необґрунтуваність належним чином неможливість розгляду справи за відсутності представника позивача, враховуючи, що представником позивача подано повторну заяву про відкладення розгляду справи, так як 26 жовтня 2020 року ним вже подавалась заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з його зайнятістю в судовому засіданні Саксаганському районному суді м. Кривого Рогу, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача, який належним чином був повідомлений про розгляд справи.

Відповідач ОСОБА_4 у відзиві на апеляційну скаргу просить розглядати справу за його відсутності, а відповідач ОСОБА_2 , будучи завчасно належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася та про причини своєї неявки суд не повідомила, що, у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 22.06.2016 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Донченко В.Л. посвідчено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, відповідно до якого ОСОБА_3 продав ОСОБА_2 за 141 176 грн. нежитлову будівлю магазину по АДРЕСА_1 (а.с.12-13).

Вказана угода посвідчена нотаріально, позивач ОСОБА_1 - дружина продавця, дала згоду на продаж спільного сумісного майна подружжя, про що свідчить нотаріально посвідчена позивачем заява. (а.с.7). Згода другого з подружжя на відчуження спільного сумісного майна надана у письмовій формі з дотриманням частини четвертої статті 203 ЦК України.

Звертаючись до суд з позовом про визнання недійсним одностороннього правочину, а саме - згоди подружжя на вчинення іншим з подружжя правочину, та визнання недійсним договору купівлі - продажу нежитлової будівлі позивач посилалась на те, що вказані правочини вчинені нею через помилку, оскільки позивач не володіє українською мовою, підпис в договорі купівлі-продажу позивач поставила вважаючи що підписує договір іпотеки в забезпечення укладеного між відповідачем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_4 договору займу в розмірі 50000 доларів США. При цьому позивач зауважує на тому, що будь-які роз`яснення щодо дійсної природи правочину, розуміння нею умов та наслідків правочину їй були не зрозумілі.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено незнання нею української мови, як підстави для визнання договору купівлі-продажу недійсним, та з того, що при нотаріальному посвідченні спірного договору купівлі-продажу нотаріусом були дотриманні права сторін правочину.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст.655-662 ЦК України, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з нормами, викладеними у ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За приписами ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Порядок здійснення подружжям прав спільної сумісної власності та право подружжя на розпорядження спільним сумісним майном визначено у ст.ст. 63, 65 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладання одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово(частини друга та третя статті 65 СК України).

Суд встановив, що сторонами за оспорюваним договором купівлі-продажу є ОСОБА_4 (продавець) - чоловік позивача та ОСОБА_2 (покупець).

Позивач по справі ОСОБА_1 - дружина продавця, дала згоду на продаж спільного сумісного майна подружжя, про що свідчить нотаріально посвідчена позивачем заява. (а.с.7). Згода ОСОБА_1 на відчуження спільного сумісного майна надана у письмовій формі з дотриманням частини четвертої статті 203 ЦК України.

При цьому посилання позивача на те, що вона не володіє українською мовою, при підписанні правочину та вона наполягала на здійсненні перекладу фахівцем із знанням азербайджанської мови, підпис в договорі позивач поставила вважаючи що підписує договір іпотеки в забезпечення укладеного між відповідачем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_4 договору займу в розмірі 50000 доларів США колегія суддів вважає недоведеними позивачем, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, наявним в матеріалах справи рішеннями Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.10.2017 року та від 25.04.2019 року, що набрали законної сили, дослідженими судом першої інстанції було встановлено, що посилання позивача ОСОБА_1 на незнання державної мови є недоведеним, оскільки посвідку на постійне проживання в Україні вона отримала у 2012 році (а.с.8), з 2004 року вона перебуває в шлюбі з ОСОБА_4 , шлюб зареєстровано в Жовтоводському міському відділі РАЦС (а.с.9), що знаходячись у нотаріуса позивач підписала заяву, при цьому клопотання щодо не знання мови на якій посвідчувалася угода не заявляла.

Наведені судові рішення повністю спростовують доводи позивача, викладені в апеляційний скарзі про те, що суд першої інстанції під час ухвалення судового рішення не взяв до уваги її доводів про незнання української мови.

При цьому, як вбачається із матеріалів справи, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не може сама прочитати заяву на вчинення іншим з подружжя правочину, за її дорученням заяву прочитано уголос приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Донченко В.Л. та зазначено, що ОСОБА_1 зміст заяви зрозумілий та відповідає волі ОСОБА_1 , що остання засвідчила власним підписом (том 1 а.с.7).

Окрім того колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що позовна заява ОСОБА_1 про визнання недійсним одностороннього правочину, а саме - згоди подружжя на вчинення іншим з подружжя правочину, та визнання недійсним договору купівлі - продажу нежитлової будівлі, що є предметом розгляду, як і інші процесуальні заяви, що подані у справі позивачами, складені українською мовою та підписані самою позивачем, без будь яких приміток щодо неможливості прочитати самостійно або прочитання вголос.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що судом не прийнято до уваги, як доказ, довідку № 469 від 06.09.2018 року з комунального закладу Криворізької загальноосвітньої шкоди I-III ступеню № 117, відповідно до якої ОСОБА_1 не володіє українською мовою та не розуміє співбесідників, оскільки вказана довідка, в сукупності із дослідженими судом першої інстанції доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме: копіями рішень Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.10.2017 року та від 25.04.2019 року, що набрали законної сили, посвідкою на постійне проживання в Україні, яку позивач отримала у 2012 році, не доводить незнання позивачем ОСОБА_1 української мови, що могло б слугувати підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним. При цьому слід зауважити, що знаходячись у нотаріуса позивач підписала заяву, при цьому клопотання щодо не знання мови на якій посвідчувалася угода не заявляла.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем, відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, не доведено незнання нею української мови, на що вона посилається як на підставу для визнання недійсним одностороннього правочину, а саме - згоди подружжя на вчинення іншим з подружжя правочину.

Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини першої статті 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, установлених законом.

Слід враховувати, що правочин, учинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент учинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Помилка, допущена внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін, не є підставою для визнання правочину недійсним.

Правочини, вчинені внаслідок помилки належать до категорії правочинів, в яких внутрішня воля співпадає з волевиявленням та дійсно спрямована на досягнення мети правочину, але формування такої волі відбулося під впливом обставин, які спотворили справжню волю особи. Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Для визнання правочину недійсним як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, розуміється помилка щодо, зокрема, природи правочину, прав та обов`язків сторін.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Так, відповідно до ч.1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення відчужувача, і має істотне значення.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач була достатньо обізнана щодо правової природи договору купівлі-продажу, і після роз`яснення нотаріусом всіх прав та обов`язків за договором купівлі-продажу, складання та підписання позивачем згоди подружжя на вчинення іншим з подружжя правочину, договір купівлі-продажу був укладений.

Посилаючись, як на підставу своїх вимог, на укладення оспорюваного правочину внаслідок помилки щодо його правової природи та незнання української мови і необізнаності відносно прав та обов`язків сторін за цим видом правочину позивач, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не довела ці обставини належними та допустимими доказами.

Таким чином, суди першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 січня 2021 року.

Головуючий:

Судді: