Справа № 2-6471/2006
Провадження № 4-с/686/60/21
19 липня 2021 року м. Хмельницький
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області
у складі: головуючого судді - Заворотної О.Л.
секретаря судового засідання Сікори Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хмельницький справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця щодо нарахування заборгованості зі сплати аліментів за минулий період
В квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця щодо нарахування заборгованості зі сплати аліментів за минулий період, в обґрунтування якого вказав, що заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 30.11.2006 року прийнятим у справі №2-6471/06 задоволено позов ОСОБА_2 та вирішено стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в розмірі ј частини із всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.10.2006 року і до досягнення дитиною повноліття. Оригінал виконавчого листа ОСОБА_2 отримала 01.12.2006 року, проте даний виконавчий лист ОСОБА_2 до примусового виконання не пред`явила, в силу чого виконавче провадження не було відкрито, і будь - які дії з його примусового виконання виконавчою службою не вчинялись. Із заявою про видачу дублікату виконавчого листа ОСОБА_2 звернулась через свого представника лише 06.02.2019 року, тобто більше ніж через 13 років після рішення суду, про що в грудні 2019 року була винесена відповідна ухвала Хмельницького міськрайонного суду, на підставі якої, 17.01.2020 року було видано дублікат виконавчого листа. 29 березня 2021 року скаржник отримав від виконавця копію постанови та розрахунку у виконавчому провадженні № 61020536. Ознайомившись із даним документами скаржник з`ясував, що 21 січня 2020 року старшим державним виконавцем Хмельницького РВ ДВС Центрально-Західного управління юстиції (м. Хмельницький) Редіною Олександрою Андріївною (на даний час в ДВС не працює) винесено постанову, якою відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-6471/2006 виданого 17.01.2020 року на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду, згідно якого вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.10.2006 року і до досягнення дитиною повноліття.
Вважає дії державного виконавця, щодо нарахування заборгованості зі сплати аліментів за минулий час та відповідний розрахунок протиправними з огляду на таке.
Стягувач достовірно знаючи про вищевказане судове рішення Хмельницького міськрайонного суду від 30.11.2006 року та про те, що виконавчий лист нею до примусового виконання не пред`являвся, не зверталась з 01.12.2006 р. по 06.02.2019 року до Хмельницького міськрайонного суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, та не вживала будь-яких інших заходів спрямованих на одержання аліментів від відповідача, хоча могла та не була позбавлена можливості це зробити.
Виконавче провадження з примусового виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду від 30.11.2006 року прийнятим у справі №2-6471/06 було відкрито лише 21.01.2020 року, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження у ВП №61020536.
01.06.2021 скаржник подав додаткові обґрунтування до скарги, де вказав, що ОСОБА_1 почав виплачувати аліменти для ОСОБА_2 з лютого 2007 року в період роботи в ПрАТ «Строммашина». Виконавчий лист у справі №2-6471/06 від 30.11.2006 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та виконавчий лист у справі № 2- 1298/2008р. від 25.02.2008 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 направленні у виконавчу службу 05.09.2017року. Береговий був звільнений 10 серпня 2017 року, а тому державний виконавець не мав права нараховувати заборгованість за минулий час, а саме з 01.01.2010 по 10.10.2017 року, ще й з тих підстав, що згідно ч. 7 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-ХІУ в редакції станом на 05.01.2017р. у разі стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови державного виконавця. При цьому розмір аліментів у разі їх стягнення у частці від заробітку (доходу) не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. У разі якщо стягнути аліменти в зазначеному розмірі неможливо, адміністрація підприємства, установи, організації, фізична особа, фізична особа - підприємець, які проводили відрахування, нараховують боржнику заборгованість із сплати аліментів,у разі невірного відрахування із заробітної плати, то підприємство, а не боржник, буде відповідати за таку заборгованість, з огляду нащо, державний виконавець мав би роз`яснити відповідні положення закону стягувану, а не виносити оскаржуваний розрахунок, та нараховувати заборгованість зі сплати аліментів за минулий час.
В судове засідання представник скаржника не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника, вимоги скарги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.
Представник стягувача в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву в якій просить справу розглядати за її відсутності, в задоволенні скарги просить відмовити.
Державний виконавець в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.
Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 30.11.2006 року у справі №2-6471/06 стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в розмірі ј частини із всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.10.2006 року і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11.12.2019 року задоволено заяву ОСОБА_2 та видано дублікат виконавчого листа по справі № 2-647/2006.
Постановою державного виконавця від 21.01.2020 відкрито виконавче провадження ВП № 61020536 з примусового виконання виконавчого листа № 2-6471/2006 від 17.01.2020 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в розмірі ј частини із всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.10.2006 року і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».
Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, необхідно розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (часина третя статті 451 ЦПК України).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої, пункту 1) частини другої статті 18 Закону України № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 71 Закону № 1404-VIII порядок стягнення аліментів визначається законом.

Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України (частина третя статті 71 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частин першої та третьої статті 194 Сімейний кодекс України (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин СК України) Аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (частини перша, третя статті 195 СК України).

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 71 Закону 1404-VIII виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі надходження виконавчого документа на виконання від стягувача.

У пункті 4 Розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5) зазначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (частина третя статті 195 СК України).

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (частина восьма статті 71 Закону 1404-VIII).

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Право та порядок на звернення до суду за захистом прав, свобод чи законних інтересів визначається процесуальним законом.

ЦПК України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 201/10329/16-ц, провадження № 14-496цс19.

Заявник із розрахунком заборгованості не погоджується, оскільки вважає, що стягувач не зверталась із заявою про примусове виконання протягом тривалого періоду часу, а з його боку не було жодних дій, спрямованих на ухилення від сплати аліментів. Він постійно працював, із його заробітної плати підприємством утримувались аліменти.

Відповідно до частини третьої статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

З огляду на викладене, неподання протягом певного періоду часу стягувачем виконавчого листа до виконання, не припиняє права стягувача у майбутньому звернутися до виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого документа за відсутності сплати боржником аліментів на утримання дитини згідно із судовим рішенням.

Отже, здійснюючи розрахунок заборгованості боржника зі сплати аліментів за 2010-2017 роки державний виконавець діяв у межах повноважень, наданих йому законом, та на підставі наявних в матеріалах виконавчого провадження доказів. Незгода боржника зі здійсненим державним виконавцем розрахунком заборгованості за аліментами є підставою для його звернення до державного виконавця із заявою про здійснення перерахунку заборгованості, чи з позовом до суду, а не підставою для визнання дій державного виконавця неправомірними.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 359/10588/15-ц, провадження № 61-3735св19.

Враховуючи вищевикладене, скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 447-451, 353 ЦПК України, ст.ст. 194 Сімейного кодексу, Законом України «Про виконавче провадження», суд -

ухвалив:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця щодо нарахування заборгованості зі сплати аліментів за минулий період - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в 15-денний строк з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Дата виготовлення повного тексту ухвали 23.07.2021.

Суддя: