Справа № 186/513/19
Провадження номер № 2/0186/5/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року м. Першотравенськ

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Кривошеї С.С.

секретар - Кравченко А.Г.

за участю представника позивача ОСОБА_1 адвоката Циб С.В. (який приймає участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в дистанційному провадженні в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання договору дарування недійсним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_8 звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним.

Ухвалою Першотравенського суду Дніпропетровської області від 10 червня 2019 року до участі у справі залучено ОСОБА_5 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог у цивільній справі.

05 грудня 2019 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог залучено ОСОБА_6 .

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_8 зазначив, що 17 травня 2011 року рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області по справі № 2-618/11 позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя задоволено частково, та виділено ОСОБА_6 1/2 частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно 1/2 частка квартири АДРЕСА_2 , залишилась у власності відповідача ОСОБА_3 .

07 вересня 2015 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області було відкрито провадження у справі №186/1335/15-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договором позики.

28 вересня 2015 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області було відкрито провадження у справі №186/1438/15-ц за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договором позики.

У судове засідання при розгляді справи №186/1335/15-ц ОСОБА_3 , не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав в повному обсязі, просив розстрочити виплату суми боргу на 6 (шість) місяців.

02 листопада 2015 року рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики в розмірі 32400 грн. Виплату суми боргу за договором позики в розмірі 32400,00 грн. розстрочено на 6 (шість) місяців.

Чергове засідання по справі № 186/1438/15-ц було призначене на 30.11.2015 року, про що було відомо ОСОБА_3 .

У судове засідання 30.11.2015 року по справі № 186/1438/15-ц ОСОБА_3 не з`явився а його представник надав суду заяву про розгляд справи за відсутності відповідача.

30.11.2015 року рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_8 , суму боргу за договором позики в розмірі 51 000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень 00 копійок, проценти за користування грошовим коштами в розмірі 17465 (сімнадцять тисяч чотириста шістдесят п`ять) гривень 71 копійка, інфляційні втрати з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 37001 (тридцять сім тисяч одна) гривня 42 копійки, та судовий збір в розмірі 1054 (одна тисяча п`ятдесят чотири) гривні 67 копійки, а всього стягнуто 106521 (сто шість тисяч п`ятсот двадцять одна) гривня 80 копійок.

Рішення суду ОСОБА_3 не оскаржувались та 26.01.2016 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції Голеньких В.В. було відкрито виконавче провадження № 49957827 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 заборгованості в розмірі 106521,80 грн.

Рішення суду ОСОБА_3 добровільно не виконав, у зв`язку з чим, 24.07.2018 року державним виконавцем звернуто стягнення на все майно боржника та накладено на нього арешт. Проте, майна достатнього для виконання рішення суду у боржника ОСОБА_3 не виявлено, тому рішення суду до цього часу не виконано, що підтверджується інформацією про виконавче провадження, а тому з 24 липня 2018 року право ОСОБА_8 на виконання судового рішення було порушено.

Оскільки зверненням стягнення на все майно боржника та здійсненням дій про звернення стягнення на пенсію, не забезпечило реального виконання рішення суду, тому вони звернулись за професійною юридичною допомогою, щодо юридичного аналізу ситуації.

Для перевірки даної інформації, за його дорученням, 13.02.2019 року адвокатом зроблено інформаційний запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, 13.02.2019 року їм стало відомо, що 19.11.2015 року ОСОБА_3 був укладений у Першій Павлоградській державній нотаріальній конторі Дніпропетровської області договір дарування нотаріальні бланки серії НАС 651067, НАС 651068, серія та номер: р. № 1-3579, 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 , яка залишилась у власності ОСОБА_3 , на користь своєї доньки ОСОБА_4 , що підтверджується інформаційною довідкою № 156197347.

Даний договір дарування за своєю суттю є фіктивним, ОСОБА_3 , відчужуючи належне йому на праві власності нерухоме майно своїй донці, був обізнаний про судове рішення про стягнення з нього заборгованості від 02 листопада 2015 року та передбачав, що 30 листопада 2015 року буде винесено, ще одне рішення про стягнення з нього грошових коштів. Судові рішення від 02.11.2015 року та 30.11.2015 року ОСОБА_3 , не оскаржувались у судові засідання він не з`являвся направляючи заяви про розгляд справи без його участі, що свідчить про усвідомлення ОСОБА_3 своїх боргових зобов`язань, на момент укладання договору дарування.

Відповідач ОСОБА_3 після укладання договору дарування продовжував фактично проживати у подарованому майні та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 по теперішній час.

Сукупність даних фактів свідчить що договір дарування був укладений з метою приховати майно від виконання в майбутньому за його рахунок судових рішень про стягнення грошових коштів, а дарувальник продовжує фактично володіти та користуватися майном.

Договір дарування на його думку, за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, укладений з метою приховати майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, що є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 Цивільного кодексу України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання договору недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Просить суд, визнати недійсним договір дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 , нотаріальні бланки серії НАС 651067, НАС 651068, серія та номер: р. № 1-3579, від 19.11.2015 р., укладений у Першій Павлоградській державній нотаріальній конторі Дніпропетровської області між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_8 помер та 06 лютого 2020 року судом провадження по даній справі було зупинено до з`ясування кола спадкоємців ОСОБА_8 та вирішення питання про залучення їх до участі у справі.

05 жовтня 2020 року провадження по справі було поновлено залучено до участі у справі в якості позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_7 .

В ході судового розгляду представник позивача ОСОБА_8 , а в подальшому представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_9 , заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та прохав суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 за дорученням ОСОБА_10 надав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що відповідач позовні вимоги вони не визнає, оскільки матеріали справи не містять доказів вчинення фіктивного правочину з обох сторін та на підтвердження умислу відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на укладення договору дарування без наміру створення правових наслідків, які ними обумовлювалися, оскільки реєстрація права власності на спірну квартиру за ОСОБА_4 свідчить про реальність настання правових наслідків правочину. На час укладення правочину нерухоме майно, що належало йому на праві приватної власності, під будь-якою забороною не перебувало, в рамках виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення боргу жодних обтяжень на спірне майно державним виконавцем накладено не було.

Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суд повинен встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

За вказаними нормами, його дії не є підставою для висновку про фіктивність правочинів у розумінні положень статті 234 ЦК України, оскільки реєстрація права власності на спірну квартиру за відповідачем - ОСОБА_4 , свідчить про реальність настання правових наслідків правочину. Інформація про вказаний правочин знаходиться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, доступ до якого не обмежено з 06.10.2015 року.

Про рішення суду стосовно стягнення з нього боргу на користь ОСОБА_8 , відповідачу ОСОБА_4 , також не було відомо в силу відсутності у неї на той момент відповідного вікового інтересу. Випадково дізнатись від батьків, відповідач ОСОБА_4 , також не могла, оскільки він на момент укладання правочину не проживав разом з колишньою сім`єю, що підтверджується рішенням суду від 25.03.19 року у цивільній справі №186/163/19 про заборону йому користуванням житловим приміщенням, а саме спірною квартирою.

Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_11 свого часу мав змогу забезпечити свої позовні вимоги про стягнення з нього боргу шляхом подання до суду відповідного клопотання. Також, ОСОБА_8 мав змогу звернутись до ДВС за місцем знаходження його майна із заявою про звернення стягнення на майно та накладення обтяження у вигляді заборони на відчуження або арешту. Натомість, ОСОБА_8 не вживались жодні із вказаних дій, до моменту звернення з даним позовом. Матеріали справи не містять доказів вчинення ОСОБА_8 вказаних процесуальних дій. На час укладення правочину нерухоме майно під будь-якою забороною не перебувало, в рамках виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення боргу жодних обтяжень на спірне майно державним виконавцем накладено не було.

Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

22 вересня 2021 року представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_12 , подала до суду заяву про застосування строків позовної давності в якій прохала застосувати позовну давність у цивільній справі №186/513/19 про визнання договору дарування недійсним.

Заяву обґрунтувала тим, що договір дарування Ѕ частки квартири АДРЕСА_2 було укладено 19 листопада 2015 року, тому вона вважає, що з 20 листопада 2015 року розпочав діяти перебіг строку позовної давності щодо вимог позивача та закінчився 20 листопада 2018 року, так як у відповідність до ст.256 ЦК України загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки.. до суду із позовом про визнання договору дарування недійсним позивач звернувся у травня 2019 року, тобто із пропуском строку позовної давності.

У судове засідання позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_9 у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та прохав суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_12 в судове засідання не з`явилися. Представник ОСОБА_12 надала суду 30 вересня 2021 року заяву в якій прохала розглядати дану справу за її відсутності та відсутності відповідача ОСОБА_3 .

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала та прохала суд застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволені позову.

Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, прохав задовольнити позовні вимоги.

Треті особи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

02 листопада 2015 року рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області стягнуто з ОСОБА_3 на користь третьої особи у справі ОСОБА_5 заборгованість за договором позики у розмірі 32400 грн. Виплату суми боргу за договором позики в розмірі 32400 (тридцять дві тисячі чотириста) гривень 00 копійок розстрочено на 6 (шість) місяців (Т-1, а.с.102-103).

19 листопада 2015 року ОСОБА_3 був укладений у Першій Павлоградській державній нотаріальній конторі Дніпропетровської області договір дарування нотаріальні бланки серії НАС 651067, НАС 651068, серія та номер: р. № 1-3579, 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 , на користь своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка діяла зі згоди свого законного представника матері ОСОБА_6 , що підтверджується копією договору дарування ( Т.1 а.с.144-147).

30 листопада 2015 року рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 , суму боргу за договором позики в розмірі 51 000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень 00 копійок, проценти за користування грошовим коштами в розмірі 17465 (сімнадцять тисяч чотириста шістдесят п`ять) гривень 71 копійка, інфляційні витрати з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 37001 (тридцять сім тисяч одна) гривня 42 копійки, та судовий збір в розмірі 1054 (одна тисяча п`ятдесят чотири) гривні 67 копійки, а всього стягнуто 106521 (сто шість тисяч п`ятсот двадцять одна) гривня 80 копійок ( Т-1, а.с.214-215).

26 січня 2016 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції Голеньких В.В. за зверненням ОСОБА_8 , було відкрито виконавче провадження № 49957827 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 заборгованості в розмірі 106521,80 грн (Т-1, а.с.29).

24 липня 2018 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції Кайдаш Ю.Ю. звернуто стягнення на все майно боржника та накладено на нього арешт.

30 липня 2018 головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції Кайдаш Ю.Ю. винесено постанову про передачу виконавчого документа для утримання боргу з пенсії боржника ОСОБА_3 (Т-1 а.с.31-32).

Згідно довідки №7829, виданої 04 листопада 2019 року в.о. начальника Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Бухтіяровою Є.В., по виконавчому провадженню №49957827 було стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 заборгованість за період з вересня 2018 року по жовтень 2019 року включно в розмірі 2165,42 грн. (Т.2.а.с.17).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , яке видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Васильківському, Межівському, Покровському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (Т.2 а.с.26).

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його діти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (Т-2 а.с.36-39).

На теперішній час рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2015 року у повному обсязі не виконано.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Частинами першою, другою статті 234 ЦК України передбачено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1873цс16, від 23 серпня

2017 року у справі № 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) не відступила від зазначених вище висновків Верховного Суду України та зазначила, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

Позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), і послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь своєї доньки після виникнення у нього зобов`язань із повернення суми позик діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредиторів, оскільки укладається договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до суперечливої поведінки й зловживання правом.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Як наслідок, не виключається визнання недійсним договору, спрямованого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України), заборони суперечливої поведінки та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

Як встановлено судом, ОСОБА_3 , відчужуючи належне йому на праві приватної власності 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 своїй доньці ОСОБА_4 був обізнаний про наявність рішень Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2015 року та 30 листопада 2015 року, що набрали законної сили 13 листопада 2015 року та 11 грудня 2015 року відповідно, про стягнення з нього на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_8 сум боргу в розмірі 32400,00 грн. та 106521,80 грн. відповідно, суд вважає, що боржник міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання вказаних судових рішень.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 , який відчужив майно (1/2 частку квартири АДРЕСА_2 ) на підставі договору дарування після пред`явлення до нього позовів про стягнення заборгованості по договорам позики, та винесення рішення про стягнення з нього суми позики на користь третьої особи по справі ОСОБА_5 , діяв очевидно недобросовісно та зловживав правами, оскільки вчинив оспорюваний договір дарування, який порушує майнові інтереси кредиторів і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Перехід права власності на вказану частку квартири за 11 днів до винесення рішення судом про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 суми заборгованості по договору позики свідчить про мету приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів на підставі укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 договору позики, свідчить про недійсність правочину та порушує права позикодавця.

Крім того, суд приходить до висновку, що при укладенні 19 листопада 2015 року оспорюваного правочину воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву та вони не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених вказаним правочином, їх дії вчинені на перехід права власності на нерухоме майно з метою приховання майна від виконання в майбутньому рішень суду про стягнення грошових коштів з ОСОБА_3 .

Відповідачі у справі не довели суду, що їхні дії, як сторін договору дарування, не були направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно, як до близьких родичів, з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за рахунок відповідача ОСОБА_3 рішень суду про стягнення з нього грошових коштів.

Також суд вважає посилання відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на те, що позивачі пропустили строк звернення до суду з даним позовом, що є підставою для відмови у задоволенні позову безпідставними.

Відповідно до вимог ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з даною вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно вимог ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до вимог ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно вимог ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

З матеріалів справи вбачається, що позивачами у лютому 2019 року отримано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, у якій відображено факт дарування 19 листопада 2015 року відповідачем ОСОБА_3 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 , до суду позивачі звернулись 29 березня 2019 року, тому суд приходить до висновку, що позивачами не пропущено визначений ст.257 ЦК України строк позовної давності.

Суд, з`ясувавши дійсні обставини справи та аналізуючи зібрані в справі докази, дійшов висновку, що договір дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 , укладений 19 листопада 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яка діяла зі згоди її законного представника матері ОСОБА_6 , підлягає визнанню недійсним.

Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11,60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, - суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання договору дарування недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 , нотаріальні бланки серії НАС 651067, НАС 651068, реєстраційний номер 1-3579, від 19 листопада 2015 року, укладений між ОСОБА_3 , неповнолітньою ОСОБА_4 та її законним представником ОСОБА_6 , посвідчений державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шкицькою Ю.А.

Стягнути з ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , витрати на сплату судового збору в сумі 576 (п`ятсот сімдесят шість) гривень 30 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , витрати на сплату судового збору в сумі 576 (п`ятсот сімдесят шість) гривень 30 копійок.

Скасувати заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 21 травня 2019 року у виді заборони ОСОБА_4 , відчужувати, реалізовувати, передавати іншим особам та переоформляти документи на нерухоме майно, а саме на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , яка належить їй на праві приватної власності, на підставі договору дарування, нотаріальні бланки серії НАС №651067, НАС №651068, серія та номер: р. №1-3579, виданий 19 листопада 2015 року державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шкицькою Юлією Анатоліївною.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області, а з дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення було виготовлено 12 листопада 2021 року.

Суддя С.С. Кривошея