Справа № 578/258/21
провадження № 2/578/156/21
Рішення
Іменем України

05 серпня 2021 року смт Краснопілля

Краснопільський районний суд Сумської області у складі головуючого судді Зері Ю.О., за участю секретаря судового засідання Ткаченко Г.В., представника позивачів адвоката Макаренка О.С., представника відповідача Гамаюнова Д.Є.,розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі представника позивачів адвоката Макаренка Олега Степановича до Військової частини НОМЕР_1 (про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином,

установив:
11.03.2020 позивачі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в особі представника адвоката Макаренка Олега Степановича звернулися до суду з позовною заявою, відповідно до якої просять суд стягнути з відповідача на користь позивачів, кожного окремо в рахунок компенсації моральної шкоди по 500 000 грн або 220,3 прожиткових мінімумів для працездатних осіб на день ухвалення судового рішення; покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 16.03.2021 відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 15.04.2021.

08.04.2021 через загальну канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву за вх.№524/21 від 08.04.2021, у якому викладені заперечення проти позову, а також клопотання про проведення підготовчого судового засідання в режимі відеоконференції з Шевченківським районним судом м. Запоріжжя.

Ухвалою суду від 08.04.2021 задоволено клопотання відповідача та підготовче судове засідання у справі № 578/258/21 постановлено провести в режимі відеоконференції.

14.04.2021 на адресу суду за вх. № 558/21 від представника позивачів надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивачів зазначає, що заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, є необґрунтованими та безпідставними, наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Протокольною ухвалою від 15.04.2021 підготовче судове засідання відкладено до 11:00 год. 12.05.2021 у зв`язку з неотриманням відповідачем відповіді на відзив. Ухвалою суду від 15.04.2021 задоволено усне клопотання представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та постановлено підготовче судове засідання у справі № 578/258/21, призначене на 12.05.2021, проводити в режимі відеоконференції.

Позивачі та їх представник у підготовче засідання 12.05.2021 не прибули, представник позивачів подав до суду заяву (вх. № 689/21 від 11.05.2021), у якій просив провести підготовче засідання без його участі, просив суд закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті.

12.05.2021 протокольною ухвалою оголошено перерву у підготовчому засіданні до 14:00 год. 17.05.2021 у зв`язку з неотриманням судом заперечення від відповідача.

12.05.2021 засобами електронного зв`язку відповідач направив на адресу суду заперечення, у якому наполягає на відсутності правових підстав для задоволення позову.

Позивачі та їх представник у підготовче засідання 17.05.2021 не прибули, представник позивачів адвокат Макаренко О.С. подав до суду заяву (вх. № ЕП-718/21 від 17.05.2021), у якій просив провести підготовче засідання без його участі та участі позивачів, просив суд закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті.

Представник відповідача проти призначення справи до розгляду по суті не заперечував.

Судовою ухвалою від 17.05.2021 закрито підготовче провадження у справі № 578/258/21 та призначено справу до розгляду по суті, судове засідання призначено на 09.06.2021 із його проведенням в режимі відеоконференції.

09.06.2021 судовий розгляд був відкладений у зв`язку з перебуванням представника відповідача на лікарняному, судове засідання призначено на 20.07.2021 о 14:00 із його проведенням в режимі відеоконференції.

Під час розгляду справи по суті представник позивачів підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі з урахуванням поданих доказів.

У судовому засіданні 20.07.2021 представник позивачів зазначив, що з урахуванням того, що офіційною назвою відповідача є Військова частина НОМЕР_1 , він уточнив найменування відповідача та просить вважати вірним зазначення відповідача Військова частина НОМЕР_1 .

Також у судовому засіданні 20.07.2021 представник позивачів усно уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на користь позивачів у рахунок компенсації моральної шкоди по 500 000 грн кожному з позивачів, зазначивши, що моральну шкоду слід стягнути у твердій грошовій сумі, без прив`язки до вказаного у позові розміру прожиткового мінімуму доходів працездатних осіб на день ухвалення судового рішення.

Крім того у судовому засіданні 20.07.2021 представник позивачів усно уточнив підставу позову, вказавши, що позовні вимоги належить задовольнити на підставі ст. 1172 Цивільного кодексу України, виключивши із підстав позову посилання на спричинення смерті синові позивачів із застосуванням джерела підвищеної небезпеки транспортного засобу.

Представники відповідача судовому засіданні 20.07.2021 підтримали заперечення проти позовних вимог, викладені у відзиві на позовну заяву та у запереченні, просили суд відмовити у задоволенні позову з огляду на його безпідставність, наголошували, що Військова частина НОМЕР_1 не є особою, яка має відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачам третьою особою.

Для отримання від сторін документів у судовому засіданні 20.07.2021 оголошувалась перерва до 05.08.2021.

Відповідач 27.07.2021 за клопотанням від 22.07.2021 № 4382 подав для долучення до матеріалів справи витяги з наказів командира військової частини НОМЕР_1 № 158; № 68; № 396 від 04.09.2017 «Про результати службового розслідування»; копію акту службового розслідування.

У судовому засіданні 05.08.2021 представник позивачів підтримав уточнені позовні вимоги, наполягав на їх законності та правомірності, просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, посилаючись на відсутність підстав для його задоволення та недоведеність вини відповідача у спричинені моральної шкоди позивачам. Також представник відповідача наголошував, що позивачі за загибель сина військовослужбовця отримали від держави відповідну грошову допомогу у розмірі 800 тисяч гривень.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні у справі докази, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 18.12.1993, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є відповідно батьком та матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 6). Відповідно до наявних у матеріалах справи копій паспортів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вони проживали однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 30-32).

ОСОБА_3 , 1993 р.н., був мобілізований до лав Збройних сил України 31.05.2016. Під час строкової служби у в/ч НОМЕР_1 з ним було укладено контракт про проходження військової служби і надалі він продовжував її як солдат контрактної служби. Брав участь у бойових діях на Сході України та мав статус ветерана війни учасника бойових дій. За своїм статусом, званням та посадою, умовами контракту солдат ОСОБА_3 мав право вільного пересування, проживання в орендованому житлі поблизу розташування підрозділу. З 24 травня 2017 року по день загибелі 15 серпня 2017 року на підставі наказу командира військової частини пп НОМЕР_3 № 126 від 24.05.2017 солдат ОСОБА_3 був відряджений для виконання службових (бойових) завдань та безпосередньо брав участь в АТО, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення АТО-ООС на території Донецької області, зокрема, Добропільського району в районі с. Золотий Колодязь, де був тимчасово розташований його підрозділ, у зв`язку з чим відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вважався таким, що виконував обов`язки військової служби.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 помер, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть №251 від 16.08.2017, на підставі якого в подальшому видано свідоцтво про смерть Серії НОМЕР_4 від 18.08.2017.

Відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №2166 від 06.08.2018 травма солдата військової служби за контрактом ОСОБА_3 , 1993 р.н.: «Сукупна травма тіла», яка і стала причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 та підтверджується: лікарським свідоцтвом про смерть №251 від 16.08.2017 «Добропільського відділення судово-медичної експертизи» та свідоцтвом про смерть № НОМЕР_5 , яке видане Краснопільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Сумській області 18.08.2017 - травма і причина смерті одержані в результаті нещасного випадку, «ТАК», пов`язані з проходженням військової служби.

Так у лікарському свідоцтві про смерть №251 від 16.08.2017 вказано, що ОСОБА_3 , 1993 р.н., причина смерті сукупна травма тіла.

Солдат ОСОБА_3 загинув у результаті протиправних дій особи командного складу частини прапорщика контрактної служби ОСОБА_4 , який у стані алкогольного сп`яніння, керуючи чужим транспортним засобом трактором «Фотон-ТФ200», 15 серпня 2017 року в нічний час, рухаючись територією села Золотий Колодязь, порушив правила дорожнього руху та безпеки експлуатації автотракторної техніки та скоїв наїзд на солдата ОСОБА_3 , який стояв на лівому узбіччі дороги. Від отриманих множинних травм ОСОБА_3 помер на місці ДТП. Відповідно до вироку Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16.02.2018 у справі № 227/3134/17 смерть ОСОБА_3 настала від злочинних дій іншого військовослужбовця та знаходиться в прямому причинному зв`язку з його злочинними діями.

Вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16.02.2018 №227/3134/17 встановлено, що 15 серпня 2017 року, приблизно о 23 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , керуючи технічно справним трактором «Фатон-ТФ-200», без реєстраційного номеру, який належить на підставі договору купівлі-продажу від 29.10.2010 громадянину ОСОБА_5 , діючи в порушення п.п.2.1, 2.9 Правил дорожнього руху, відповідно до яких: п.2.1 - Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; п. 2.9 - Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин; не маючи посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, здійснював рух зі швидкістю приблизно 10 км/годину по проїжджій частині вул. Миру в с. Золотий Колодязь Добропільського району Донецької області, з боку автодороги сполученням «Добропілля-Краматорськ» у напрямку будівлі сільської ради.

Проїжджаючи ділянку вказаної дороги, розташовану по вул. Миру в с. Золотий Колодязь Добропільського району Донецької області, в районі магазину «Продукти», діючи в порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких: п.12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; проявляючи злочинну самовпевненість, діючи необережно, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної події, маючи об`єктивну можливість спостерігати за дорожньою обстановкою, перебуваючи під дією алкоголю, не маючи перешкод технічного характеру, не вибрав безпечну швидкість руху керованого ним трактора «Фотон ТФ-200», без реєстраційного номера, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не впорався з керуванням, втратив курсову стійкість транспортного засобу, що призвело до зміни його напрямку руху та некерованості, в результаті чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який знаходився на проїжджій частині біля лівого краю дороги.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пішохід ОСОБА_3 , 28.10.1993, отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події. Так, ОСОБА_3 було спричинено тілесні ушкодження.

За порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_3 , тобто, злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, засуджений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 №497 від 11.09.2017 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, солдат ОСОБА_3 , дійсно в період з 24.05.2017 по 15.08.2017 брав безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №69 від 08.09.2017, солдата ОСОБА_3 водія електрика радіовзводу польового вузла зв`язку, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 в результаті травматичного шоку, сукупної травми тіла, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 08.09.2017.

Вказані обставини встановлені у рішеннях Сумського окружного адміністративного суду від 18.07.2019 у справі № 480/1523/19, від 24.02.2020 у справі № 480/4200/19, від 03.04.2020 у справі № 480/5249/19, а також вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16.02.2018 у справі № 227/3134/17, відтак в силу положень ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України не потребують доказування.

У заяві, поданій до суду 11.05.2021 за вх. № 689/21, представник позивачів зазначив, що цивільний позов у кримінальному провадженні до особи, яка заподіяла смерть ОСОБА_3 , а також окремо від кримінального провадження позивачами не заявлявся.

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 13.03.2020 № 37 на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.07.2019 у справі № 480/1523/19 призначено одноразову грошову допомогу батьку та матері померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 внаслідок травми, одержаної в результаті нещасного випадку, пов`язаної з проходженням військової служби, солдата ОСОБА_3 ( ОСОБА_6 ), на підставі свідоцтва про смерть НОМЕР_4 від 18.08.2017 в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2017 року, в сумі 800000 (вісімсот тисяч) грн. 00 коп. у рівних долях кожному (а.с. 23).

Відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України по встановленню причинного зв`язку захворювань, (поранень, контузій, травм, каліцтв) від 16.01.2021 №20 травма солдата військової служби за контрактом ОСОБА_3 , 1993 р.н.: «Сукупна травма тіла», яка і стала причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 та підтверджується: лікарським свідоцтвом про смерть №251 від 16.08.2017 з Добропільського відділення судово-медичної експертизи, свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 18.07.2017, яке видане Краснопільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Сумській області та рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 03.04.2020 у справі № 480/5249/19 - травма та причина смерті, «ТАК», пов`язані з виконанням обов`язків військової служби (а.с. 12).

Довідкою № 543 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, виданою КЗОЗ «Добропільська лікарня інтенсивного лікування», встановлено, що ОСОБА_4 (особа, яка заподіяла смерть сину позивачів), особу якого встановлено згідно з посвідченням прапорщика НОМЕР_6 , на момент вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 268 КК України, перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до витягу з командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.06.2016 № 158 прапорщика ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення, з 14.06.2021 він є таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою (а.с. 211).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.09.2017 № 68 прапорщика ОСОБА_4 , командира відділення штабних машин польового вузла зв`язку частини, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.09.2017 № 171-рс з військової служби у запас за пунктом «е» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (через службову невідповідність), виключено із списків особового складу частини, всіх видів забезпечення і направлено до Прилуцько-Варвинського ОМВК Чернігівської області для постановки на військовий облік (а.с. 27).

Відтак слід зробити висновок, що до моменту звільнення з військової служби ОСОБА_4 перебував у службових відносинах з відповідачем військовою частиною НОМЕР_1 .

Представник позивачів адвокат Макаренко О.С., посилаючись на те, що заподіювач шкоди прапорщик контрактної служби ЗСУ ОСОБА_4 під час заподіяння смерті сину позивачів знаходився у службових відносинах з відповідачем Військовою частиною НОМЕР_1 та вчинив злочин під час виконання службового обов`язку, визначає Військову частину НОМЕР_1 відповідальною за заподіяну позивачам злочинним діями прапорщика ОСОБА_4 моральну шкоду.

За змістом частини 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 1 статті 4 цього Кодексу надає кожній особі право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічні положення містить і стаття 81 цього Кодексу.

Питання відшкодування шкоди урегульовані у Главі 82 «Відшкодування шкоди» Підрозділу 2 «Недоговірні зобов`язання» Розділу ІІІ «Окремі види зобов`язань» Книги п`ятої «Зобов`язальне право» Цивільного кодексу України.

Системний аналіз положень статей 1166, 1167, 1172, 1187, 1188 глави 82 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (у тому числі моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а також правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Правило генерального делікту закріплено у статті 1166 ЦК України стосовно відшкодування майнової шкоди та у статті 1167 ЦК України стосовно відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Стаття 1168 ЦК України визначає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Разом з тим, зміст положень глави 82 ЦК України свідчить, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду».

Статті 1172, 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб, і, у передбачених цими статтями випадках, обов`язок з відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу.

Так за змістом частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06.02.2019 у справі 640/4185/15-ц.

У ході судового розгляду встановлено, що позивачі є батьками загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 , якому смерть була заподіяна внаслідок неправомірних дій іншого військовослужбовця ОСОБА_4 , який на момент вчинення кримінального правопорушення перебував у службових відносинах з відповідачем, відтак з урахуванням вказаних положень законодавства позивачі мають право на відшкодування моральної шкоди у порядку статті 1172 ЦК України.

Посилання у позовній заяві (стор. 3 позову) на той факт, що військовослужбовець ОСОБА_4 заподіяв смерть синові позивачів із застосуванням джерела підвищеної небезпеки суд до уваги не приймає, оскільки під час розгляду справи по суті представник позивачів виключив даний факт з підстав позову.

Відповідно до положень статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пункт 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральною шкодою визначає втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі

незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У даній справі такими втратами для позивачів є втрата єдиного сина, стійкі глибокі емоційні та душевні страждання від безповоротної втрати рідної людини та неможливість за будь-яких обставин повернення до звичного способу життя.

За змістом пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з

урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Обґрунтовуючи розмір заявленої до відшкодування моральної шкоди, позивачі посилаються на те, що втрата сина завдала їм глибоких моральних страждань, які посилювались внаслідок того, що відповідач ухилявся від виконання покладених на нього обов`язків щодо належного проведення спеціального розслідування за фактом загибелі їхнього сина, а також внаслідок тривалого розгляду кримінального провадження.

Застосовуючи засади розумності, виваженості та справедливості при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує, що завдана позивачам моральна шкода спричинена злочином, внаслідок якого позивачі втратили єдиного сина, який був особою молодого віку та на допомогу якого вони розраховували у майбутньому. Внаслідок безповоротної втрати сина позивачі змушені змінити звичний спосіб життя та переживають триваючі моральні страждання, втративши душевний спокій та рівновагу.

Крім того судом враховані обставини, встановлені вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16.02.2018 у справі № 227/3134/17, зокрема ті, що передували вчиненню кримінального правопорушення, те, що поведінка ОСОБА_3 у момент заподіяння йому смерті не була протиправною, позицію потерпілих у даному кримінальному провадженні стосовно призначення судом покарання особі, винній у кримінальному правопорушенні ОСОБА_4 .

Окрім вказаного вище вироку від 16.02.2018, судом у ході розгляду справи було також досліджено зміст рішень Сумського окружного адміністративного суду від 18.07.2019 у справі № 480/1523/19, від 22.10.2019 у справі № 480/3176/19, від 24.02.2020 у справі № 480/4200/19, від 03.04.2020 у справі № 480/5249/19 на предмет ухилення відповідача від виконання покладених на нього обов`язків щодо належного проведення спеціального розслідування за фактом загибелі військовослужбовця ОСОБА_3 , а також органів військової адміністрації Міністерства оборони України від виплати позивачам передбачених законом соціальних виплат у зв`язку з загибеллю сина, від видачі свідоцтв про пільги родині загиблого.

Заперечення відповідача проти позову, викладені у відзиві на позовну заяву та у запереченні, які зводяться до того, що військовослужбовець ОСОБА_3 безпосередньо перед заподіянням йому смерті перебував без дозволу безпосередніх командирів у місцевому барі та вживав спиртні напої, а шкоду (матеріальну і моральну) батькам загиблого зобов`язувався відшкодувати ОСОБА_4 як особа, визнана винною у вчиненні злочину, суд оцінює критично, оскільки обов`язок відшкодування позивачам моральної шкоди відповідачем передбачений положеннями статті 1172 Цивільного кодексу України, а також випливає зі змісту частини 5 статті 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» № 160-ІХ від 03.10.2019, що не позбавляє відповідача у разі наявності відповідних правових підстав звернутись до безпосереднього заподіювача шкоди у регресному порядку.

Посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на постанову Верховного Суду від 12.09.2018 у справі № 335/11779/16-ц суд вважає помилковим, оскільки у цій справі судом встановлено відсутність підстав для покладання на Міністерство оборони України обов`язку по відшкодуванню особі моральної шкоди через те, що Міністерство оборони України не є правонаступником Міністерства оборони СРСР та було утворено після участі позивача у бойових діях і отримання поранень.

Також у даній справі Верховний Суд наголосив, що у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовці та особи, на яких поширюється дія Законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», користуються пільгами, гарантіями та компенсаціями, передбаченими цими законами, в тому числі, право на які виникає у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби.

Водночас предметом судового розгляду у даній справі є відшкодування моральної шкоди батькам військовослужбовця, якому заподіяно смерть внаслідок злочину, вчиненого іншим військовослужбовцем у період перебування на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 .

Також суд вважає безпідставними твердження відповідача про те, що позивачі вже отримали від держави відповідну грошову допомогу у розмірі 800000 грн., що є однією з підстав для відмови у позові, оскільки дана одноразова грошова допомога була виплачена батькам загиблого військовослужбовця на виконання вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у той час як предметом судового розгляду у даній справі є відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 1172 ЦК України.

Таким чином, враховуючи обставини, встановлені у ході розгляду справи, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, з огляду на нематеріальний характер моральних страждань та відсутність чітких критеріїв майнового вираження душевного болю, суд доходить висновку про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рахунок компенсації моральної шкоди по 300 000 грн. кожному.

Враховуючи часткове задоволення позову, а також те, що позивачі звільнені від сплати судового збору, суд відповідно до положень статей 133, 141 ЦПК України покладає на відповідача витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись статтями 12, 13, 76, 81, 82, 141, 212, 247, 259, 263-266, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі представника позивачів адвоката Макаренка Олега Степановича до Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином задовольнити частково.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_7 ; РНОКПП НОМЕР_8 ) 300 000 (триста тисяч) грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_8 ; РНОКПП НОМЕР_9 ) 300 000 (триста тисяч) грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншому відмовити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) на користь держави судовий збір у сумі 1362 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сумського апеляційного суду через Краснопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач 1: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_7 ; РНОКПП НОМЕР_8 ).

Позивач 2: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_8 ; РНОКПП НОМЕР_9 ).

Представник позивачів: адвокат Макаренко Олег Степанович (м. Суми, вул. Троїцька, 41/23; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 117, видане 14.12.2003)

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ).

Повне рішення складено 10.08.2021.

Суддя Ю.О. Зеря