Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2021 року Галицький районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді Мисько Х.М.,

з участю секретаря судового засідання Рум`янцевої Ю.П.,

представника позивача Посікіри Р.Р.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Скрута Л.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом адвоката Посікіри Романа Романовича (адреса: АДРЕСА_1 ) в інтересах ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Акціонерного товариства «ОКСІ БАНК» (адреса: 79019, м.Львів, вул.Газова, будинок 17; ), третя особа на стороні відповідача: Комунальне підприємство «Реєстрація майна та бізнесу» (79495, Львівська обл., м.Винники, вул.Галицька, буд.20; ) про скасування рішення державного реєстратора та поновлення записів про право власності, -

в с т а н о в и в :

26.12.2019 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до АТ «ОКСІ БАНК», в якому просять: визнати недійсним правочин, вчинений на підставі іпотечного застереження, наведенного у договорі іпотеки №19/12 від 08.05.2012 року, який посвідчено приватним нотаріусом Юзвою Н.Б. та зареєстровано в реєстрі №1405, на підставі якого АТ «ОКСІ БАНК» набуло у власність об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 ; скасувати запис про право власності №26369978 від 30.05.2018 року, згідно з яким право власності на об`єкт нерухомого майна флігеля будинку за адресою: АДРЕСА_3 , було зареєстровано на праві власності за АТ «ОКСІ БАНК»; поновити право власності ОСОБА_4 , ОСОБА_3 по Ѕ флігеля шляхом поновлення запису про державну реєстрацію права власності за останніми на флігель буд. АДРЕСА_3 ; стягнути з відповідача судові витрати.

В обгрунтування заявленного позову вазують на те, що 08.05.2012 року між ПАТ «ОКСІ БАНК» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №19/12, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит у сумі 570 000,00 грн. строком до 05.08.2017 року під 23% річних. Цього ж дня для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, між Банком та ОСОБА_3 , ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Юзвою Н.Б. та зареєстровано в реєстрі за №1405. Предметом іпотеки за вказаним договором є нерухоме майно флігель (35/100 частин будинку) загальною площею 302,9 к.вм., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та належить іпотекодавцям на праві спільної часткової приватної власності на підставі договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО Дудко О.О. 15.08.2003 року. Як видно з інформаційної довідки №187205742 від 01.11.2019 року, предмет іпотеки - нерухоме майно знаходиться у власності АТ «ОКСІ БАНК» на підставі рішнення державного реєстратора Бойко Х.Р. від 30.05.2018 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Підставою виникнення права власності зазначено: «Вимога про усунення порушень з відміткою про отримання, серія та номер: 1060/216, виданий 26.04.2016 року, видавник ПАТ «ОКСІ БАНК»; договір іпотеки серія та номер 1405, виданий 08.05.2012 року, видавник ПАТ «ОКСІ БАНК»/ ОСОБА_4 ». Позивачі вважають вказане рішення державного реєстратора незаконним, прийнятим з порушеннням норм законодавства та таким, що порушує їх право власності на нерухоме майно предмет іпотеки. Відтак, даний правочин разом із відповідним записом про право власності підлягають сксуванню. Зокрема, зазначають, що згідно вимог ЗУ «Про іпотеку», набуттю права власності повинна передувати оцінка майна, погоджена з позивачами, яка відповідачем проведена не була. Також, оскільки в порушення ст.35 ЗУ «Про іпотеку», іпотекодержатель письмових вимог про усунення порушення зобов`язання ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не направляв, державним реєстратором неправомірно прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, відповідач не надав державному реєстратору ОСОБА_6 доказів невиконання боржником умов кредитного договору, а остання не встановила розміру вимоги за кредитним договором, яка була задоволена шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивачі також вважають, що оскаржуване рішення реєстратора прийнято з порушенням вимог ст.9 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки об`єкт нерухомості належить до житлової нерухомості. Зокрема, відомості, зазначені в Інформаційній довідці про те, що нерухоме майно флігель (35/100 частин будинку) загальною площею 302,9 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 не є об`єктом житлової нерухомості, не відповідають дійсності, оскільки у попередньому записі в реєстрі прав відомості про те, що спірне майно не є життловим приміщенням, були відсутні. Вказане підтверджується Довідкою з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації №420 від 24.04.2014 року, виданої Львівським міським нотаріальним округом з обслуговування та ремонту житла «Айсберг», в якому зазначено, що у флігелі житлового будинку АДРЕСА_4 (43,7 кв.м.), №6 (60 кв.м.), кв.№11 (63,0 кв.м.), №12 (10,6 кв.м.), №13 (17,1 кв.м.), №15 (52,4 кв.м.), санвузол загального користування (23,0 кв.м.) та рішенням Виконавчого комітету ЛМР №632 від 27.06.2008 року, з якого вбачається, що флігель будинку АДРЕСА_3 є житловим.

20.03.2020 року адвокат Посікіра Р.Р. подав заяву про зміну предмету позову, зважаючи на те, що після подання позову змінились норми права, які встановлюють належний та ефективний спосіб захисту у спірних правовідносинах. Так, у вказаній заяві просить захистити право власності позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на нерухоме майно флігель (35/100 частин будинку), загальною площею 302,9 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , скасувавши рішення Державного реєстратора комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Х.Р. про державну реєстрацію від 30.05.2018 року за індексним номером 411335463; поновити право власності ОСОБА_4 , ОСОБА_3 по Ѕ флігеля шляхом поновлення запису про державну реєстрацію права власності за останніми на флігель буд. АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі продажу від 15.08.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дудко О.О.

В подальшому, 21.07.2020 року представник позивача адвокат Посікіра Р.Р. подав до суду заяву про уточнення предмету позову, вказавши, що просить захистити право власності ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на нерухоме майно флігель, загальною площею 302,9 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом припинення права власності АТ «ОКСІ БАНК», скасувавши рішення Державного реєстратора комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Х.Р. про державну реєстрацію від 30.05.2018 року за індексним номером 411335463; поновити право власності ОСОБА_4 , ОСОБА_3 по Ѕ флігеля шляхом поновлення запису про державну реєстрацію права власності за останніми на флігель буд. АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі продажу від 15.08.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дудко О.О.

Подану заяву мотивує тим, що необхідність уточнення предмета позову полягає в тому, що ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» від 05.12.2019 року, який набрав чинності 16.01.2020 року, були внесені зміни до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до яких, абзаци 1-3 частини 3 ст.26 Закону викладено у такій редакції: «Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсним чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням чим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності) таких прав». Також зазначив, що уточнення позовних вимог шляхом формулювання вимоги про припинення права власності АТ «ОКСІ БАНК» та зазначення реєстраційного номера об`єкта нерухомого майна буде сприяти ефективному захисту прав позивачів, у разі задоволення позовних вимог.

17.08.2020 року представник відповідача адвокат Скрут Л.Б. скерував на адресу суду відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову у зв`язку з його безпідставністю, оскільки до позовної заяви не додано жодного доказу на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог. Зокрема, зазначає, що АТ «ОКСІ БАНК» звернув стягнення на предмет іпотеки відповідно до п.5.3.1 Договору іпотеки та ЗУ «Про іпотеку», у зв`язку з порушенням (невиконанням) кредитних зобов`язань іпотекодавцями. При цьому, факт порушення умов кредитного договору позивачами не оспорюється. Посилання позивачів на норми законодавства про те, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, вважає такими, що не відповідають обставинами справи та діючому законодавству України, оскільки ЦК України передбачені положення про зобов`язальне право та наслідки неналежного виконання умов договору. Також зазначив, що відповідач АТ «ОКСІ БАНК» неодноразово надсилав ОСОБА_4 , ОСОБА_3 вимоги про усунення порушень умов кредитного договору та сплати кредиту, однак такі повертались «за закінченням терміну зберігання», тобто позивачі не мали наміру отримувати листи від кредитора. Водночас, отримавши вимогу під розписку 15.07.2016 року, позивачі звернулись у листопаді 2018 року до банку з проханням оплатити суму позичених коштів у подвійному розмірі. Крім того, представник АТ «ОКСІ БАНК» зазначає, що звернення стягнення на предмет іпотеки нежитлові приміщення, за адресою: АДРЕСА_3 проведено відповідно до умов укладеного між сторонами договору іпотеки, умов ст.ст.36, 37 ЗУ «Про іпотеку».

17.08.2020 року представник відповідача - адвокат Скрут Л.Б. надав суду додаткові пояснення, в яких вказує, що твердження позивачів щодо відсутності оцінки предмета іпотеки не відповідають дійсності, оскільки оцінювачем ПП «Каштан-ЛВ» було надано висновок про вартість майна «Флігель будинку», розташований за адресою: м.Львів, пл.Ринок, 27, згідно якого ринкова вартість об`єкта станом на травень 2018 року становить 2 952 000,00 грн. без ПДВ. Також зазначив, що згідно ч.5 ст.67 ЗУ «Про іпотеку», у разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90% вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Відповідно, колишнім власникам (іпотекодавцям) належить до виплати відповідна сума коштів різниця між розміром заборгованості перед АТ «ОКСІ БАНК» та ринковою вартістю нерухомого майна. Про ці кошти ОСОБА_3 було повідомлено в телефонній розмові, однак, останній про намір отримати вказані кошти банк не повідомляв.

22.03.2021 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача адвоката Скрута Л.Б., у яких просить відмовити в задоволенні позову, у зв`язку наступним. Так, у вимогах банку від 26.04.2016 року, вручених позивачам особисто, зазначено про вимогу сплати простроченої заборгованості в розмірі 605 785,33 грн. Жодного зазначення про «дострокове погашення всього кредиту», про «настання строку оплати всього кредиту» у вказаній вимозі немає. При цьому, заборони надсилати боржникам, порушникам умов кредитних договорів, вимог про погашення простроченого боргу відсутні, відповідно, після надсилання вимоги про погашення простроченого боргу - відсотки за користування кредитними коштами продовжують нараховуватись. Також звертає увагу суду на те, що звернення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до АТ «ОКСІ БАНК» в листопаді 2018 року про бажання «отримати нерухомість від банку», сплативши заборгованість в подвійній сумі від виставленої вимоги 2016 року 1 170 000,00 грн. свідчить про визнання позивачами факту переходу права власності на предмет іпотеки до АТ «ОКСІ БАНК» внаслідок порушення та невиконання ними умов кредитного договору.

Представник позивача ОСОБА_4 адвокат Посікіра Р.Р. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та заявах про зміну і уточнення предмету позову. Крім того, під час виступу в судових дебатах, просив врахувати практику Верховного Суду.

Представник позивача ОСОБА_3 адвокат Жук Р.С. позовні вимоги підтримав, просив такі задоволити.

Представник відповідача АТ «ОКСІ БАНК» - Скрут Л.Б. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив з мотивів безпідставності таких.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні 17.05.2021 року просив надати час для мирного врегулювання спору, зокрема, для сплати заборгованості за кредитом.

Представник третьої особи КП «Реєстрація майна та бізнесу» в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Суд, вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності представника третьої особи, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.129 Конституції України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Нормами ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 08.05.2012 року між Публічним акціонерним товариством «ОКСІ БАНК» та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір №19/12, згідно п.1.1, 1.2, 1,3, 1,4 якого, банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 570 000,00 грн. на споживчі потреби, в порядку та на умовах, визначених цим договором на строк до 05.05.2017 року із встановленою платою в розмірі 23% річних (а.с.12-15).

Цього ж дня, 08.05.2012 року, між Публічним акціонерним товариством «ОКСІ БАНК» та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юзвою Н.Б. та зареєстрований в реєстрі за №1405 (а.с.16-21).

Згідно п.1.1 вказаного договору, такий забезпечує виконання зобов`язань позичальника та вимог іпотекодержателя за Кредитним договором №19/12 від 08.05.2012 року, а також усіх додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому, стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойок і штрафів у повному обсязі (основне зобов`язання).

Згідно п.1.2 договору, предметом іпотеки є нерухоме майно флігель (35/100 частин будинку), загальною площею 302,9 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та належить іпотекодавцям на праві спільної часткової власності, а саме: Ѕ частина належить ОСОБА_3 та Ѕ частина належить ОСОБА_4 на підставі Договору купівлі продажу, посвідченого 15.08.2003 року приватним нотаріусом ЛМНО Дудко О.О. за №1998.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №187205742 від 01.11.2019 року вбачається, що флігель будинку АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), на праві приватної власності належить Публічному акціонерному товариству «ОКСІ БАНК» на підставі рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Х.Р., індексний номер 41335463 від 30.05.2018 року. Підстава виникнення права власності вимога про усунення порушень з відміткою про отримання, виданого ПАТ «ОКСІ БАНК» 26.04.2016 року (а.с.22-27).

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або належного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки.

Згідно частини 1 статті 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частинами 2 та 3 статті 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Як вбачається з п.5.1 договору іпотеки, право звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває у разі: якщо у момент настання терміну виконання зобов`язань за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором термін суми кредиту та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строк суми відсотків, комісій, неустойки (пені, штрафних санкцій).

Відповідно до п.5.2 вказаного договору, іпотекодержатель у разі виникнення у нього права на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки на власний розсуд звертає стягнення на предмет іпотеки: на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса або у позасудовому порядку продає від свого імені предмет іпотеки чи приймає предмет іпотеки у свою власність, згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Пунктом 5.3.1 договору передбачено, що рішення про прийняття у власність предмета іпотеки приймається іпотекодержателем одноосібно. Підписанням цього договору іпотекодавець майновий поручитель засвідчує, що він надає іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя. Іпотекодавець майновий поручитель засвідчує, що достатньою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки є цей договір та письмове рішення іпотекодержателя про прийняття у власність предмета іпотеки. Цей договір та письмове рішення іпотекодержателя мають силу договору купівлі продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іпотекодавцем майновим поручителем.

Пунктом 60 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127, передбачено, що для державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці або податковій заставі, також подається документ, що підтверджує наявність факту згоди іпотекодержателя або контролюючого органу на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна.

Крім того, пунктом 61 Порядку передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У наведених вище правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Таким чином, на державного реєстратора під час вчинення відповідної реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 61 Порядку, необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити їх відповідність вимогам законодавства.

За змістом ч.1 ст.12, ч.1 ст.33 та ст.35 Закону, реалізації права іпотекодержателя звернення стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до ч.2 ст.35 Закону. Недотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки є однією з підстав для відмови в позові. Такий висновок зробив Верховний Суд у справі №310/11024/15-ц у постанові від 29.05.2019 року.

Вказана норма спрямована на фактичне повідомлення іпотекодавця для надання йому можливості усунути порушення і цим запобігти зверненню стягнення на його майно. Відтак, повідомлення іпотекодавця слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому, право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежить не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору та відповідно проведення стягувачем законної процедури, що передує зверненню стягнення на предмет іпотеки, яка в даному випадку була виконана.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем скеровувались на адресу позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вимоги про усунення порушень простроченої заборгованості за кредитним договором від 26.04.2016 року (а.с.116-121), однак, такі повертались на адресу банку за закінченням терміну зберігання (а.с.123-126). Так, голова правління ПАТ «ОКСІ БАНК» ОСОБА_7 вимагав у адресатів в 30-денний термін з моменту отримання даної вимоги погасити прострочену заборгованість за кредитним договором, сплативши на користь ПАТ «ОКСІ БАНК» кошти в сумі 605 785,33 грн., в т.ч. відсотки та штрафні санкції, які будуть донараховані на дату фактичного погашення заборгованості. Також боржників попереджено, що у випадку незадоволення даної вимоги, Банк буде змушений звернути стягнення на заставлене майно одним із способів на свій вбір. В подальшому, вказані вимоги були отримані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується особистими розписками останніх (а.с.111, 112).

Крім того, у листопаді 2018 року позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 письмово звернулись до ПАТ «ОКСІ БАНК» про надання їм можливості сплатити суму позичених 570 000,00 грн. в подвійній сумі 1 170 000,00 грн. та отримання нерухомості флігеля на АДРЕСА_3 , що свідчить про те, що позивачами не заперечується факт порушення ними умов кредитного договору (а.с.122).

Доводи позивача про непроведення ПАТ «ОКСІ БАНК» оцінки майна у встановленому законом порядку, спростовується наявним в матеріалах справи Висновком оцінювача ПП «Каштан-ЛВ» про вартість майна «флігель будинку, розташований за адресою: АДРЕСА_3 », затверджений директором ПП «Каштан-ЛВ» 29.05.2018 року, згідно якого ринкова вартість об`єкта станом на травень 2018 року становить 2 952 000,00 грн. (а.с.129, 147-194).

Вказане узгоджується з п.5.3.1 Договору іпотеки, відповідно до якого, у випадку набуття права зверення (стягнення) на предмет іпотеки іпотекодавець майновий поручитель передає у власність іпотекодержателю предмет іпотеки. Ціна придбання визначається шляхом експертної оцінки предмета іпотеки на день придбання. У разі, якщо ціна предмета іпотеки, який передається іпотекодержателю у власність, є меншою від суми заборгованості, іпотекодержатель вправі задоволити свої вимоги за рахунок іншого майна позичальника.

Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15.08.2018 року у справі №2-823/11 «для зверення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя». Аналогічну правову позицію виклав Верховний Суд у постанові від 03.04.2019 року по справі №481/2174/14-ц.

Таким чином, вищенаведене спростовує твердження сторони позивача про те, що іпотекодавець не набув права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

При цьому, суд вважає помилковим посилання представника позивача на висновки Верховного Суду, оскільки такі стосуються випадків нездійснення оцінки майна та відсутності в матеріалах справи інформації про вартість майна, проведеного суб`єктом оціночної діяльності, а також відсутності доказів підтвердження належного повідомлення позивачів щодо вимог про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що пунком 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не передбачається обов`язку заявника надавати звіт про оцінку, як і обов`язку державного реєстратора перевіряти факт проведення оцінки предмета іпотеки. Таким чином, відповідні посилання та доводи позову не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто рішення суду може грунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом.

Дослідивши представлені сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що Банк в межах вимог Закону та положень договору іпотеки звернувся до державного реєстратора з метою задоволення вимог Іпотекодержателя, шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, а державним реєстратором, з дотриманням вимог Закону здійснено реєстрацію права власності за Банком, у зв`язку з чим позовні вимоги про припинення права власності АТ «ОКСІ БАНК» шляхом скасування рішення державного реєстратора Бойко Х.Р. від 30.05.2018 року задоволенню не підлягають.

Враховуючи те, що судом встановлена безпідставність вимог про скасування рішення державного реєстратора, слід дійти висновку, що підстави для та поновлення права власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 шляхом поновлення запису про державну реєстрацію також відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України,судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що судом відмовлено у задоволені позовних вимог, понесені судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Відповідно до ч.9 ст.158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

З огляду на те, що суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, вважаю необхідним скасувати вжиті заходи забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.76-82, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - відмовити.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 28.12.2021 року - скасувати.

Заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання рішенням суду законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Х.М. Мисько