печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2021 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Остапчук Т.В. ,

при секретарі судових засідань - Шимченко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про визнання недійсним кредитного договору,-

ВСТАНОВИВ:

До Печерського районного суду м. Києва в жовтні 2019р. звернувся ОСОБА_1 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" про визнання недійсним кредитного договору.

В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначив, що в липні 2019 року із дзвінків представників відповідача він дізнався про те, що між ним та ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» укладено кредитний договір №0154-2973 від 09.04.2019 року, за умовами якого позивач отримав в кредит грошові кошти, в сумі 5000.00 гривень та зобов`язався повернути кредит, сплатити нараховані відсотки.

Позивач вважає, що даний кредитний договір не був підписаний з його сторони, сторони не домовились про всі істотні умови визначені законодавством, а сам договір містить умови, які є несправедливими в цілому, суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача, що в свою чергу є підставою для визнання такого договору недійсним.

Позивач посилається на ч. 1 ст. 18, 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», відповідно до якої, виконавець не повинен включати у договори із споживачем умови, які є не справедливими. З умов договору вбачається ознаки здійснення відповідачем нечесної підприємницької діяльності. Адже при укладанні угоди відповідач не здійснив всіх необхідних умов для перевірки особи клієнта, не перевірив хто саме підписує договір, не створив умов, з а яких стороння особа не зможе скористуватись особистими даними позивача. Правочини вчинені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

На підставі викладеного, позивач просить суд визнати недійним кредитний договір №0154-2973 від 09.04.2019 року укладений між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 , а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву в якому зазначив, відповідно до якого він вважає його безпідставним та просить відмовити позивачу у задоволенні позову та зазначив, що товариство є юридичною особою, яка здійснює підприємницьку діяльність щодо надання фінансових послуг. Вказує на те, що ОСОБА_1 з моменту реєстрації на сайті створив свій особистий кабінет, який є сукупністю захищених сторінок. Твердження позивача про ведення відповідачем нечесної підприємницької діяльності відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів», в зв`язку з не здійсненням перевірки особи клієнта при укладенні Договору, відсутністю підпису сторони, вважає необґрунтованими, оскільки відповідачем детально розписано порядок укладення та способу підпису договору. Крім того доступ до особистих даних, з метою отримання кредиту, що знаходяться в Особистому кабінеті позивача має тільки він сам, оскільки самостійно визначає логін і пароль для доступу до Особистого кабінету та несе самостійно відповідальність за їх збереження. Щодо відсутності підтвердження перерахування коштів позивачу, то відповідачем на електрону адресу позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 було направлено електронний лист. Грошові кошти були перераховані у день укладення Договору, про що свідчить витяг з реєстру банку щодо видачі кредиту позивачу.

Ухвалою суду від 15.10.2019 року відкрито провадження у справі, справа розглядалася за правилами позовного (загального) провадження із викликом сторін.

Позивач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки не повідомив. Враховуючи тривалість розгляду справи, сторонами надані докази, визнано можливим розглянути справу в відсутність позивача.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Надав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Проти позову заперечував у повному обсязі.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного.

09.04.2019 між ОСОБА_1 та ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» було укладено кредитний договір №0154-2973, відповідно до умов якого, позивачу надано грошові кошти в сумі 5 000 грн. строком на 10 днів, на умовах строковості, зворотності, платності, а він зобов`язався повернути його та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором.

Договір укладався дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, внаслідок чого, відповідно до положень Закону України "Про електронну комерцію" у сторін такого договору виникли цивільні права та обов`язки майнового характеру.

Договір було укладено згідно з ч. 2. ст. 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" від 12 липня 2001 року № 2664-III в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію" від 3 вересня 2015 року № 675-VIII (далі - Закон). Відповідно до вищезазначеного порядку, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Договір підписувався з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до ст. 12 Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону правочин не може бути визнано недійсним у зв`язку з його вчиненням в електронній формі. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму, а допустимість електронного документа, як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Відповідно до п. 5 ст. 11 Закону, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Як встановлено ст. ст. 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їх власноручних підписів.

Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Стаття 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1ст. 638 ЦК України та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Зі змісту оскаржуваного кредитного договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як встановлено ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Оскільки в ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору №0154-2973 вимогам законодавства та про несправедливість його умов, без їх доведення в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, і спростовуються самим змістом договору, суд не вбачає підстав для визнання спірного договору недійсним з підстав, передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України, ст. ст. 11,18 Закону України "Про захист прав споживачів" та ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Доводи позивача про те, що кредитний договір №0154-2973 було укладено з порушенням вимог Закону України "Про захист прав споживачів", так як перед його укладенням, позичальнику не було повідомлено в письмовому вигляді про кредитні умови а також не має доказів ознайомлення з усіма істотними умовами договору, судом також не приймається до уваги з огляду на те, що п. 8, та п.10 кредитного договору прямо зазначено, що позичальник підтвердив, що вивчив умови Договору та Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансової послуги без нав`язування її придбання.

Правила надання грошових коштів у кредит перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи позивача проте, що перед укладенням договору він не був ознайомлений з усією інформацією про умови кредитування.

Згідно із ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 3ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на наведене, приймаючи до уваги вимоги позивача про визнання договору позики, який укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» виходячи із принципу диспозитивності, закріпленого ст. 13 ЦПК України, про те, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, надходить до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2,5,10-13,19,76-82, 141,258,259,264,265,273 ЦПК, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про визнання недійсним кредитного договору.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва або безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Дата складання повного тексту рішення 23.07.2021р.

Суддя Остапчук Т.В.