Провадження № 22-ц/802/34/21 Категорія: 70 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну (збільшення) розміру аліментів за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 вересня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом.

Покликалась на те, що на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2014 року, яке набрало законної сили, з відповідача ОСОБА_2 на її користь стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн щомісячно, починаючи з 04 листопада 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вказувала, що з часу ухвалення вказаного рішення суду про стягнення аліментів, її матеріальне становище погіршилося, а витрати на дитину, яка проживає з нею та перебуває на її утриманні, значно зросли, а тому потребує збільшення розміру аліментів на утримання їх неповнолітньої дитини.

Крім того, ОСОБА_1 зазначала, що розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку значно збільшився і з 01 грудня 2019 року становить 2 218 грн. Отже мінімальний розмір аліментів на даний час є вищим, ніж сплачує відповідач. Їх син потребує додаткових витрат на навчання, харчування, побутові потреби, на лікування (у зв`язку з травмою коліна), спеціальну лікувально-фізкультурну реабілітацію. Загальні витрати позивача на утримання дитини на місяць значно збільшились і становлять близько 6 000 грн. Відповідач є здоровою, працездатною особою, має нерегулярний мінливий дохід, періодично їздить в Польщу на заробітки, але не надає на утримання їх дитини достатніх коштів.

Ураховуючи наведене, а саме погіршення свого матеріального становища, позивач ОСОБА_1 просила суд збільшити розмір аліментів у твердій грошовій сумі до 3 000 грн щомісячно, які стягуються з відповідача ОСОБА_2 на її користь за рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2014 року у розмірі 1 000 грн на утримання їх неповнолітньої дитини ОСОБА_3 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалено збільшити визначений рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2014 року розмір аліментів та стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій у розмірі 2 000 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просив оскаржуване рішення суду змінити як таке, що ухвалене судом з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи та зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2 000 грн до 1 200 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для збільшення розміру аліментів з 1 000 грн до 2 000 грн щомісячно на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються з нього на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2014 року, оскільки місцевим судом не враховано його стану здоров`я як платника аліментів та матеріального становища, не відповідають обставинам справи, його підробітки є нерегулярними. Тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно частково задовольнив позов.

Відзиву на апеляційну скаргу позивач не подавала.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 13 січня 2021 року - дата складення повного судового рішення.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що розмір аліментів, які позивач ОСОБА_1 просила стягувати з відповідача ОСОБА_2 , є завищеним та необґрунтованим, що може поставити його у скрутне матеріальне становище та призвести в подальшому до невиконання судового рішення, а тому дійшов висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2014 року, згідно з матеріальними потребами дитини та відповідно до реальних матеріальних можливостей відповідача, підлягає збільшенню до 2 000 грн щомісячно.

Такий висновок суду є правильний.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2014 року, яке набрало законної сили, з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн щомісячно, починаючи з 04 листопада 2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.4).

Також встановлено, що неповнолітня дитина проживає з позивачем та знаходиться на її повному матеріальному утриманні, що підтверджується копією будинкової книги (а.с.7-9). Дитина має травму коліна і потребує лікування та спеціальної лікувально-фізкультурної реабілітації, що підтверджується висновками лікарів (а.с.15-16).

З довідки Держустанови «Інститут охорони грунтів України» № 12 від 04 листопада 2019 року вбачається, що середньомісячний дохід головного бухгалтера ОСОБА_1 за період з 01 січня 2019 року по 31 жовтня 2019 року становить 7 597 грн 59 коп. (а.с.19-а).

Відповідач ОСОБА_2 працює водієм у ПП ОСОБА_4 і його середньомісячний дохід за період роботи з лютого по червень 2020 року становить 3 944 грн 50 коп., що підтверджується інформацією з Головного управління ДПС у Волинській області та довідкою № ДСЛ 00000002 від 17 липня 2020 року ПП ОСОБА_4 (а.с.77).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 необхідність збільшення розміру аліментів з 1 000 грн до 3 000 грн обґрунтовувала тим, що її матеріальне становище погіршилося, а витрати на неповнолітню дитину, яка проживає з нею та перебуває на її утриманні, значно зросли.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частинами 2 та 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З огляду на наведене, визначений раніше рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2014 року щомісячний розмір аліментів в 1 000 грн на неповнолітню дитину, які стягуються з відповідача у твердій грошовій сумі, явно недостатній для всебічного та гармонійного розвитку дитини.

Аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану батьків дитини, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1 та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, позивач ОСОБА_1 у відповідності до ст. 81 ЦПК України, під час розгляду справи в суді першої інстанції, довела та надала належні і допустимі докази на підтвердження тієї обставини, що її матеріальний стан погіршився, а тому задовольняючи частково позов та збільшуючи розмір аліментів з 1 000 грн до 2 000 грн у твердій грошовій сумі, які стягуються з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2014 року, суд також врахував стан здоров`я дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів і прийняв законне і справедливе рішення на підставі наданих позивачем доказів.

Отже, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалене судом першої інстанції рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвалене судом рішення є незаконним і підлягає зміні , оскільки судом не було враховано тієї обставини, що він не може сплачувати аліменти у визначеному рішенням суду розмірі, оскільки залишиться без засобів до існування, на думку колегії суддів не заслуговують на увагу, так як на підтвердження цієї обставини відповідач, який є здоровою, працездатною особою, не надав жодних доказів.

Відповідно до ст. 180 СК України відповідач, як батько дитини, зобов`язаний її утримувати. Крім того, безпідставними є також покликання відповідача на те, що збільшений судом розмір аліментів є вищим за мінімальний розмір аліментів, визначений ст. 182 СК України, оскільки вказаною нормою права визначений мінімальний розмір аліментів, який не може бути меншим за встановлений законом, проте такий розмір має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Покликання в апеляційній скарзі на те, що суд неправильно розподілив судові витрати є безпідставними, оскільки судом стягнуто з відповідача в дохід держави мінімальний розмір судового збору, який встановлений законом, з врахуванням того, що позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову.

Таким чином, наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не містять підстав для зміни оскаржуваного рішення, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм матеріального права та обставин справи, яким суд дав зазначену вище правову оцінку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 вересня 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: