Справа № 442/56/20 Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/811/1002/21 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Симець В.І.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 лютого 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

у січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Москалик Л.П., ОСОБА_4 , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати, ОСОБА_5 , у зв`язку з чим відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку АДРЕСА_1 , яка заповіту за життя не складала. В листопаді 2017 року вона звернулася до приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Москалик Л.П. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено у зв`язку з неподанням доказів своєчасного прийняття спадщини, оскільки встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк з часу відкриття спадщини сплив 23 червня 2017 року. Згідно із законодавством за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини. Як на поважні причини вказує на те, що на час відкриття спадщини знаходилася за межами України, а саме в Республіці Італія, де перебувала у трудових відносинах, а в період з січня по липень 2017 року постійно перебувала на стаціонарному та амбулаторному лікуванні у зв`язку з гострим інфекційно-запальним процесом правої очної ямки, який загрожував повною втратою зору, відтак не мала об`єктивної можливості своєчасно подати заяву про прийняття спадщини. Спадщину. З наведених підстав просить визначити для ОСОБА_1 додатковий строк у три місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті її матері, ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Нагуєвичі Дрогобицького району Львівської області.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визначено для ОСОБА_1 додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері, ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Нагуєвичі Дрогобицького району Львівської області, тривалістю у три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи. Апелянт стверджує, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій, необхідних для прийняття спадщини. Зазначає, що двотижневе перебування позивачки на території України та подальші короткочасні звернення за кордоном до лікаря протягом шестимісячного строку, необхідного для прийняття спадщини, свідчать, на думку апелянта, про те, що ОСОБА_1 об`єктивно не була позбавлена можливості звернутися із відповідною заявою про прийняття спадщини, в тому числі і до посольства України в Італії, яке виконує консульські функції, або подати заяву про прийняття спадщини через засоби зв`язку, що передбачено п. 3.5 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Вказує, що позивачкою не надано доказів, які б свідчили про наявність у неї об`єктивних, непереборних та істотних труднощів для подання заяви про прийняття спадщини за весь період з 23 грудня 2016 року по 23 червня 2017 року, а сам по собі факт перебування її на амбулаторному лікуванні не доводить наявінсть таких труднощів та обставин, які зумовили пропуск нею строку для прийняття спадщини протягом всього шестимісячного строку для її прийняття. Вважає, що не відповідають дійсності покази свідків про те, що ОСОБА_1 понесла витрати на поховання ОСОБА_5 , оскільки такі були понесені ним, а жодної матеріальної допомоги від позивачки на піклування за їхньою мамою за час її життя він не отримував, незважаючи на його неодноразові прохання про надання коштів на матеріальне утримання матері. На думку апелянта, рукописний текст в позовній заяві, а саме, особистий підпис, дата та прізвище, не належить ОСОБА_1 , оскільки вона на день звернення до суду з позовом перебувала в Італії. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з поважності причин пропуску спадкоємцем ОСОБА_1 строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки існували об`єктивні, непереборні, істотні труднощі, які перешкодили ОСОБА_1 протягом шести місяців з дня відкриття спадщини подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, в тому числі неможливості направити відповідну заяву нотаріусу засобами зв`язку.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.(ч.1 ст. 1270 ЦК України).

Частина 1 ст. 1272 ЦК України передбачає, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правовими підставами для визначення судом додаткового строку для прийняття спадщини може бути поважність його пропуску, тобто, об`єктивні причини, які перешкоджали спадкоємцю своєчасно звернутися до нотаріуса на протязі шести місяців з часу відкриття спадщини.

При вирішенні спорів про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними.

Відповідно до роз`яснень абз. 6 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, як на поважність причин пропуску позивачем строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, позивач посилається на те, що після смерті матері вона хворіла, що було причиною термінового виїзду до Італії, де вона протягом січня-липня 2017 року перебувала на лікуванні в лікувальних закладах і за станом здоров`я вона фізично не могла подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, що свідчить про поважність причин пропуску строку для подання нею заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, вважає, що зазначені нею причини пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується копіями свідоцтв про народження, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки, а відтак, сторони у справі є спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 .

Оскільки спадкоємець ОСОБА_1 на день відкриття спадщини разом зі спадкодавцем не проживала, для прийняття спадщини їй слід було звернутись у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, тобто, з 22.12.2016 року до 23.06.2017 року.

Зі спадкової справи №199/2017 на померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , заведеної 13.11.2017 року, вбачається, що 30.10.2017 року від представника ОСОБА_1 ОСОБА_6 на ім`я приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Москалик Л.П. надійшла заява про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Листом від 13.11.2017 року приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу Москалик Л.П. повідомила заявника про необхідність надання доказів своєчасного прийняття спадщини та про відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, і рекомендувала звернутися до суду з приводу оформлення спадкових прав.

Тобто, наведеним вище безспірно підтверджується, що з приводу оформлення спадщини позивач ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса лише 30.10.2017 року, в той час як шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 сплив 23.06.2017 року.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечувалося позивачем, що вона у встановлений законом шестимісячний строк не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, такий строк нею пропущено.

Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України.

Разом з тим, частина 3 ст. 1272 ЦК України гарантує спадкоємцю право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

Враховуючи, що закон не обмежує спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини будь-яким строком для звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку, об`єктивні, непереборні та істотні труднощі для прийняття спадщини повинні існувати протягом встановленого законом шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Наявність таких причин повинна бути належним чином доведена позивачем та підтверджена належними та допустимими доказами.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, які має оцінити суд з урахуванням доводів та заперечень учасників справи та врахувавши фактичні обставини.

Отже, поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, те, що причини пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, має бути доведена належними та допустимими доказами,

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як на доказ своїх тверджень про неможливість своєчасного подання заяви про прийняття спадщини через погіршення стану здоров`я після смерті матері, тривалість її лікування, його періодичність, позивач надала довідки від 23.03.2017 року, від 25.05.2017 року, від 29.08.2019 року, які видані лікувальними закладами Республіки Італія, про її перебування протягом січня-липня 2017 року на лікуванні (стаціонарному і амбулаторному), проходження нею курсу реабілітації.

Даючи оцінку вищезазначеним довідкам, як доказам, на які посилається позивач, як на підтвердження поважності причин пропуску нею строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, колегія суддів приходить до висновку про те, що долучені до матеріалів справи довідки не містять безспірної інформації про те, що позивач протягом січня-липня 2017 року перебувала чи на стаціонарному, чи амбулаторному лікуванні безперервно.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про підставність позову, з висновками суду про те, що зазначена у довідках інформація щодо захворювань позивача та її стаціонарного та амбулаторного лікування є беззаперечним доказом поважності причини пропуску нею строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, оскільки такі довідки, на думку колегії суддів, не містять інформації про постійне перебування позивача у лікувальних закладах чи амбулаторному лікуванні, що перешкоджало їй, починаючи з дня відкриття спадщини, а саме, з 22.12 2016 року до 23.06.2017 року надіслати нотаріусу поштою чи іншими засобами зв`язку таку заяву, чи унеможливило її звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини шляхом подання заяви, завіреної в консульській установі.

Крім того, наявною в матеріалах справи довіреністю, виданою 16.11.2015 року з терміном дії до 16.11.2018 року на представництво інтересів ОСОБА_1 її донькою, ОСОБА_6 , підтверджується можливість подання в межах шестимісячного строку, встановленого законом для прийняття спадщини, заяви про прийняття спадщини, про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від імені ОСОБА_1 її представником ОСОБА_6 , що в подальшому, 30.10.2017 року, було зроблено, що підтверджується наявною в матеріалах спадкової справи заявою ОСОБА_6 від 30.10.2017 року, поданою в інтересах ОСОБА_1 , про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що зазначені позивачем причини пропуску строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, як перебування протягом січня липня 2017 року на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, і що вона за станом здоров`я не мала можливості у передбачений законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, не є достатніми для встановлення поважності причин пропуску цього строку, оскільки такі не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення таких дій, оскільки лікуючись амбулаторно чи стаціонарно, в період між лікуванням позивач не була позбавлена можливості подати заяву до нотаріальної контори засобами зв`язку чи уповноважити на подання такої заяви свого представника за довіреністю, виданою 16.11.2015 року.

Даючи оцінку зазначеним позивачем причинам пропуску шестимісячного строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, які, на її думку, є поважними, колегія суддів дійшла висновку про те, що зазначені ОСОБА_1 причини пропуску строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами позивачки на вчинення цих дій, а відтак не є поважними.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України у справі 6-1215цс16 від 14 вересня 2016 року, якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про підставність позову, оскільки вважає, що зазначені позивачем причини пропуску нею шестимісячного строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не є такими, що не залежали від його волі, не є непереборними та такими, що створювали для неї істотні труднощі для подання заяви про прийняття спадщини. При цьому, колегія суддів звертає увагу і на те, що з дня смерті спадкодавця і до часу звернення з позовом до суду минуло більше трьох років.

Враховуючи відсутність поважних причин пропуску ОСОБА_1 встановленого законом шестимісячного строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визначення їй додаткового строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, і вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 лютого 2021 року скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 29.07.2021 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.