Справа № 457/1312/21
провадження №2-о/457/28/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі головуючого-судді Марчука В.І.,

секретар судового засідання Мазурик В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

з участю заявниці ОСОБА_1 заінтересованої особи ОСОБА_2 , представника заінтересованої особи ОСОБА_2 адвоката Ощипка В.С., -

в с т а н о в и в:

До Трускавецького міського суду Львівської області надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису. Заява мотивована тим, що вона з квітня 2020 року потерпає від психологічного і фізичного насильства зі сторони її колишнього чоловіка ОСОБА_2 , яке більше не може терпіти. Це проявляється у погрозах різного характеру, застосуванні фізичного насильства, залякуванні, приниженні та образах нецензурними словами. ОСОБА_2 постійно вчиняє сварки, особливо коли перебуває в стані алкогольного сп`яніння, чим завдається шкода її психологічному здоров`ю. Вона неодноразово зверталася з заявами у поліцію з приводу застосування відносно неї ОСОБА_2 фізичного насильства, внаслідок чого отримала струс головного мозку. З ОСОБА_2 неодноразово проводилася бесіда профілактичного характеру щодо недопущення протиправної поведінки. Також ОСОБА_2 вчинив кримінальний проступок відносно ОСОБА_1 , передбачений ч. 1 ст. 125 КК України. 06.02.2021 року та 10.08.2021 року відносно ОСОБА_2 виносився терміновий заборонний припис відносно кривдника. Просить видати обмежувальний припис щодо заборони кривднику ОСОБА_2 перебувати у місці проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 з постраждалою особою ОСОБА_3 ; заборонити кривднику наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання (перебування), інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборонити кривднику контактувати та вести телефонні переговори з постраждалою особою; заборонити кривднику особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона з власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та у будь-який спосіб спілкуватися з нею; обмежувальний припис видати на строк 6 місяців.

Від представника заінтересованої особи ОСОБА_2 адвоката Ощипка В.С. надійшло заперечення, у якому він просить відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , оскільки така заява є безпідставною. Обставини, які заявниця викладає у своїй заяві, жодним чином не свідчать про насильство у сім`ї.

У судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 свою заяву підтримала та просила її задовольнити. Пояснила, що вперше чоловік підняв на неї руку, коли вона була вагітна (на третьому місяці), потім неодноразово бив її (стягав з ліжка, тягав за волосся). Вона терпіла, бажала помиритися, однак такі спроби зазнали невдачі. Щоб вийти з цієї ситуації, вона була змушена переїхати у м. Трускавець за 100 км від м. Новий Розділ, де проживали вони разом з чоловіком. 04 жовтня 2021 року ОСОБА_2 побив її на людях, а саме: пробував її задушити. Відносно ОСОБА_2 на даний час відкрито два кримінальні провадження за фактами заподіяння їй тілесних ушкоджень. Перешкод для участі ОСОБА_2 у вихованні дитини вона не чинили. Нещодавно вона за рекомендаціями психолога показала дитині батька, однак дитина почала плакати, побачивши батька. На її думку, ОСОБА_2 , замість того, щоб законними методами добиватися участі у вихованні дитини, застосовує відносно неї фізичне насильство.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви ОСОБА_1 . Пояснив, що у них з колишньою дружиною існує конфлікт, вони не можуть досягнути згоди у питанні щодо участі кожного з них у вихованні дитини, однак він не мав та не має наміру вчиняти будь-якого роду насильство відносно своєї колишньої дружини.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 адвокат Ощипок В.С. просив відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , оскільки жодного виду насильства його довіритель відносно ОСОБА_1 не застосовував. Фактично заявниця не дозволяє ОСОБА_2 бачитися з дитиною. До заперечення на заяву він долучив також скрін-шоти з переписки між сторонами по справі, де вимагає від ОСОБА_2 гроші на оплату за комунальні послуги взамін на можливість бачити дитину.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши учасників судового засідання, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що рішенням Жидавчівського районного суду Львівської області від 27 липня 2021 року шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області 22 липня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , розірвано.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області 01 квітня 2020 року, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

У судовому засіданні встановлено, що на даний момент ОСОБА_1 проживає у АДРЕСА_1 . Одночасно у матеріалах справи міститься довідка, видана виконавчим комітетом Трускавецької міської ради 18 серпня 2021 року № 18-116/1, про те, що ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася в поліцію з приводу заподіяння їй тілесних ушкоджень ОСОБА_2 , вчинення ним інших кримінальних правопорушень, про вчинення адміністративних правопорушень ОСОБА_2 (зокрема, 15 червня 2021 року, 21 липня 2021 року).

Встановлено також, що відносно ОСОБА_2 06 лютого 2021 року та 10 серпня 2021 року виносився терміновий заборонний припис стосовно кривдника у зв`язку з вчиненням ним домашнього насильства відносно ОСОБА_1 .

У матеріалах справи міститься ухвала слідчого судді Жидачівського районного суду Львівської області від 27 вересня 2021 року, відповідно до якої провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову дізнавача СД № 1 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області Мідяного Б.В. від 22 червня 2021 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000078 від 14 червня 2021 року закрито. Зазначеною ухвалою встановлено, що 23 вересня 2021 року заступником керівника Стрийської окружної прокуратури скасовано постанову дізнавача СД ВП № 1 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області Мідяного Б.В. від 22 червня 2021 року про закриття кримінального провадження № 0000078 від 14 червня 2021 року.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Частиною 3 статті 26 вказаного Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Таким чином, зважаючи на наведені положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків з наданням заявником доказів на підтвердження настання відповідних обставин.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року по справі №756/2072/18.

Порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису визначено розділом IV глави 13 ЦПК України .

Відповідно до ст.350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За таких обставин положеннями чинного ЦПК України чітко зазначено, що звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису заявник повинен надати суду докази, що підтверджують необхідність видачі судом обмежувального припису. Виняток із вищенаведеного поширюється лише на випадки не можливості надання доказів, у разі чого заявником може бути подане клопотання про їх витребування.

З матеріалів заяви ОСОБА_1 та додатків до заяви про видачу обмежувального припису не вбачається, що ОСОБА_2 є кривдником, в яких формах останній вчиняв відносно ОСОБА_1 домашнє насильство, з якою періодичністю вчиняється (вчинялося) домашнє насильство, чи взятий ОСОБА_2 на профілактичний облік як кривдник, чи притягувався ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за домашнє насильство вчинене відносно ОСОБА_1 .

З долучених документів до справи слідує, що за результатами розгляду заяв ОСОБА_1 ОСОБА_2 жодного разу не притягався ані до кримінальної, ані до адміністративної відповідальності. Проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000078 не підтверджує вини ОСОБА_2 , а наявність термінових заборонних приписів стосовно кривдника ОСОБА_2 не є доказом притягнення його до адміністративної відповідальності. Жодних вироків чи постанов, що набрали законної сили, відносно ОСОБА_2 до матеріалів справи не долучено.

Дослідивши надані докази, з огляду на встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у видачі обмежувального припису, оскільки заявниця не надала належних і допустимих доказів, які б підтвердили наявність підстав для застосування обмежувального припису. Доказів, що доводять вчинення ОСОБА_2 по відношенню до заявниці домашнього насильства, а сааме: постанови про притягнення останнього до адміністративної відповідальності заявницею суду не надано. Отже, суду не доведено належними засобами доказування, що заінтересована особа є кривдником щодо заявника.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Відповідно до роз`яснень, наведених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя»,конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (стаття 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Додані до заяви про видачу обмежувального припису заяви ОСОБА_1 у поліцію від 15 червня 2021 року, 21 липня 2021 року та відеозаписи не містять ознак фізичного чи психологічного насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та не дають підстав для висновку про необхідність видання обмежувального припису щодо ОСОБА_2 . Крім цього, у матеріалах справи міститься інформація ГУНП у Львівській області, відповідно до якої 26 травня 2021 року, 13 червня 2021 року (двічі), 03 серпня 2021 року ОСОБА_2 звертався до правоохоронних органів за фактом вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства відносно нього (напад на нього з шокером, спроби проникнення у його помешкання у стані алкогольного сп`яніння, заборона бачитися з сином). Отже, неодноразові факти звернення сторін до поліції з аналогічними заявами про вчинення домашнього насильства у різних формах відносно одне одного є свідченням тривалого та глибокого розладу у їхніх міжособистих взаєминах, а також доводять факт існування конфлікту між ними.

Суд оцінивши усі наявні докази встановив, що сам факт постійного звернення заявника до різних органів з підстав відношення до нього домашнього насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявницею ОСОБА_1 та її колишнім чоловіком ОСОБА_2 , але не підтверджує факт того, що останній вчинив стосовно заявниці домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Крім того, відсутні обґрунтовані ризики вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства щодо заявниці за вищевикладених обставин, а також у зв`язку із недоведеністю можливого виникнення ризиків настання тяжких наслідків для заявниці у подальшому, визнається судом подана заява необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 265, 350-1, 350-2, 350-3, 350-4, 350-5, 350-6 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису відмовити.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду впродовж тридцяти днів з дня проголошення.

Рішення у повному обсязі виготовлено 28 жовтня 2021 року.

Суддя: В. І. Марчук