Постанова

Іменем України

15 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 444/1511/17

провадження № 61-6904св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Грушицького А. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Пиць Андрій Андрійович,

заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 27 травня 2020 року у складі судді Ясиновського Р. Б. та постанову Львівського апеляційного суду від 02 березня 2021 року у складі колегії суддів: Бойко С. М., Копняк С. М., Ніткевич А. В.

у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця Андрія Андрійовича, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст скарги

ОСОБА_1 у січні 2020 року звернулася до суду із вищевказаною скаргою, в якій просила визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця А. А. внаслідок чого скаржник не отримав постанови про відкриття виконавчого провадження та про початок проведення прилюдних торгів, і зобов`язати приватного виконавця привести скаржника до попереднього стану, який існував до відкриття виконавчого провадження та проведення прилюдних торгів.

Зазначену скаргу ОСОБА_1 мотивувала тим, що рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 09 липня 2018 року їй було відмовлено у задоволенні позову до Надичівської сільської ради про визнання права власності за набувальною давністю.

Додатковим рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 19 серпня 2018 року стягнуто з неї витрати на професійну допомогу в розмірі 10 000 грн.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу було відкрито виконавче провадження, однак постанову вона не отримувала.

У подальшому було проведено прилюдні торги, про які вона теж не була повідомлена, і за результатами яких ОСОБА_2 набула у власність 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 , в якому зареєстровані: її чоловік ОСОБА_4 та їх діти ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , чим порушено права дітей, які проживали в будинку, утримували його та мали привілейоване право на участь у прилюдних торгах.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Жовківський районний суд Львівської області ухвалою від 27 травня 2020 року в задоволенні скарги відмовив.

Заяву адвоката Репака В. В. про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу задовольнив. Стягнув із ОСОБА_1 на користь Пиця А. А. понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 8 000 грн.

Суд першої інстанції ухвалу мотивував тим, що виконавчі дії, вчинені приватним виконавцем в ході примусового виконання рішення суду здійснені відповідно до вимог чинного законодавства.

Львівський апеляційний суд постановою від 02 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково.

Ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 27 травня 2020 року в частині визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця А. А. змінив, зменшивши їх розмір до 4 000 грн.

В решті ухвалу суду залишив без змін.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця А. А. витрати на правничу допомогу, понесені під час розгляду справи в апеляційному суді в розмірі 2 000 грн.

В задоволенні вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення витрат на правничу допомогу відмовив.

Зменшуючи розмір витрат на правничу допомогу апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про покладення на ОСОБА_1 понесених і документально підтверджених приватним виконавцем витрат на професійну правничу допомогу. Разом з тим, не погодився із розміром таких витрат, у зв`язку із тим, що такий розмір є завищеним, оскільки послуга адвоката по підготовці та складанні заперечень на скаргу заявника, вартість якої згідно з розрахунком 4 000 грн, сама по собі вже охоплює аналіз та вивчення судової практики і документів у справі, зокрема матеріалів виконавчого провадження, правовий аналіз яких не становить труднощів для приватного виконавця, а тому вимога приватного виконавця про відшкодування йому додатково ще й вартості послуг адвоката за аналіз та вивчення документів у справі в розмірі 2 000 грн, аналіз та вивчення судової практики для підготовки і складання заперечень в розмірі 2 000 грн не підлягає задоволенню.

Частково задовольняючи заяву приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця А. А. про стягнення витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що вартість наданих послуг є необґрунтовано завищеною, оскільки правова позиція у справі по суті вирішення скарги стороною приватного виконавця вже є сформованою, а додаткові заперечення на доводи апелянта не вимагають стільки часу професійного адвоката на їх підготовку, як про це зазначено в розрахунку (5 годин).

Відмовляючи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у стягненні витрат на правничу допомогу апеляційний суд виходив з того, що заявники не надали належних доказів (належного фінансового документа) на підтвердження оплати таких витрат ними, а вимога ОСОБА_2 про відшкодування понесених нею витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції не підлягає розгляду апеляційним судом, оскільки заяви і докази на підтвердження понесених витрат у суді першої інстанції не подавала.

В решті залишаючи ухвалу без змін, суд апеляційної інстанції виходив з того, що підстави для висновку про невиконання приватним виконавцем вимог закону щодо надіслання боржнику ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження відсутні, а електронні торги з реалізації належного боржнику майна в судовому порядку не оспорювались, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні скарги.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_1 у квітні 2021 року подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвали Жовківського районного суду Львівської області від 27 травня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 02 березня 2021 року, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що вона не отримувала рекомендованого листа від приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження, не ставила свого підпису в журналі про його отримання в поштовому відділенні в селищі Куликів Жовківського району.

У суду першої інстанції були наявні правові підстави для призначення почеркознавчої експертизи. Відмовляючи у задоволенні клопотання про призначення експертизи судами було порушено вимоги Закону України «Про судову експертизу», суди взяли на себе обов`язки експерта, порушуючи діюче законодавство, у зв`язку з чим прийняли незаконні та несправедливі судові рішення.

Справа у апеляційному суді була призначена до розгляду на 02 березня 2021 року, однак вона 26 лютого 2021 року подала заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою адвоката, проте апеляційний суд розглянув апеляційну скаргу без її участі, чим порушив право на доступ до суду.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Від представника приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця А. А. - адвоката Репака В. В. у червні 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому заявник просив залишити її без задоволення, посилаючись на те, що відсутні підстави для задоволення скарги боржника, оскільки дії приватного виконавця були вчинені відповідно до приписів закону. Обов`язок повідомити про проведення електронних торгів з примусового продажу предмета іпотеки покладений на організатора.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Клопотань про зменшення розміру витрат на правову допомогу як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді ОСОБА_1 не заявляла.

Від представника ОСОБА_2 - адвоката Опришка О. З. у червні 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому заявник просив відмовити у її задоволенні, посилаючись на те, що матеріалами справи підтверджується, що приватним виконавцем дотримано вимоги чинного законодавства. Постанова про відкриття виконавчого провадження скерована з повідомленням про вручення, яке повернулося до приватного виконавця із зазначенням, що ОСОБА_1 отримала таке відправлення.

Заявником не наведено жодної норми закону, яка б була порушена на його думку судами.

Доводи касаційної скарги є необґрунтованими, безпідставними, такими, що базуються виключно на припущеннях і повністю спростовуються матеріалами справи.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 14 травня 2021 року відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 27 травня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання про призначення експертизи у цій справі.

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнив. Поновив ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Жовківського районного суду Львівської області від 27 травня 2020 року та постанови Львівського апеляційного суду від 02 березня 2021 року.

Відкрив провадження у цій справі та витребував її матеріали із Жовківського районного суду Львівської області.

Справа № 444/1511/17 надійшла до Верховного Суду 05 жовтня 2021 року.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

На примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця А. А. знаходився виконавчий лист № 444/1511/17, виданий Жовківським районним судом Львівської області 29 січня 2019 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця А. А. від 05 лютого 2019 року відкрито виконавче провадження № 58275730 з примусового виконання вказаного вище виконавчого листа, яку боржнику ОСОБА_1 направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення за вказаною у виконавчому листі адресою місця проживання боржника і вручено їй 19 лютого 2019 року.

Боржнику 18 березня 2019 року було направлено рекомендованим листом постанову приватного виконавця від 14 березня 2019 року про опис та арешт майна боржника, а 02 квітня 2019 року - направлено звіт про оцінку майна 1/2 частини будинку по АДРЕСА_1 .

Також судами встановлено, що 02 травня 2019 року відбулись електронні торги з реалізації вказаного вище нерухомого майна, за результатами яких майно продане за ціною 50 200 грн переможцю торгів - ОСОБА_3 , який перерахував кошти в сумі 47 690 грн за придбане майно на депозитний рахунок приватного виконавця.

Після відрахування основної суми боргу за виконавчим листом, основної винагороди приватного виконавця та витрат на проведення виконавчих дій, залишок коштів за реалізоване на електронних торгах майно становив - 32 587 грн, про що повідомлено боржника і запропоновано надати реквізити рахунку для перерахування вказаних коштів.

Апеляційним судом також встановлено, що ОСОБА_1 12 липня 2019 року зверталася до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця А. А. із вимогою надати їй можливість ознайомитися із матеріалами виконавчого провадження № 58275730, з яким ознайомилися того ж дня та зробила відповідну фотофіксацію.

Заступником начальника ГТУЮ з питань ДВС начальника УДВС ГТУЮ у Житомирській області П. Данилишиним за скаргою ОСОБА_1 проводилася перевірка виконавчого провадження, за результатами якої у діях приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця А. А. не виявлено порушень.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби органи державної виконавчої служби дозволяли, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням пункту 1 статті 1 Першого протоколу. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно вимог статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з частиною п`ятою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Встановивши, що постанова про відкриття виконавчого провадження вручена боржнику 19 лютого 2019 року, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про дотримання приватним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Також суди попередніх інстанцій правильно зазначили про те, що у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця А. А. були відсутні підстави для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання.

Посилання ОСОБА_1 у касаційній скарзі про те, що вона не отримувала рекомендованого листа від приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження, не ставила свого підпису в журналі про його отримання в поштовому відділенні в селищі Куликів Жовківського району не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи.

Посилання у касаційній скарзі на порушення судами попередніх інстанцій вимог діючого законодавства щодо призначення почеркознавчої експертизи, також не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Відповідно до статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша, друга статті 77 ЦПК України).

Частиною першою статті 103 ЦПК України визначено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Передбачене статтями 12, 13, 49 ЦПК України право сторін на подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості щодо обставин, які мають значення для вирішення справи, кореспондується з обов`язком суду сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору.

Розглядаючи цей спір як суд першої інстанції, так і апеляційний суд виконали вимоги процесуального права щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи.

Аргументи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції за наявності клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою адвоката здійснив її розгляд, чим порушив її право на доступ до суду, також не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

02 березня 2021 року на адресу Львівського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_9 надійшли заяви про відкладення розгляду справи у зв`язку з його хворобою. Проте на підтвердження неможливості з`явитися в судове засідання заявник не надав будь-яких доказів.

Згідно з частиною третьою статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

За приписами положень статті 366 ЦПК України про дату, час та місце розгляду справи повідомляються учасники справи, якщо справа відповідно до ЦПК України розглядається з їх повідомленням.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина друга статті 372 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції, вивчивши причини поважності відсутності сторони заявника у судовому засіданні, розглянув клопотання про відкладення розгляду справи та визнав причини неявки представника неповажними, оскільки представником заявника не надано доказів на підтвердження зазначеної обставини. Крім того, апеляційний суд вказав про те, що ОСОБА_1 подала 01 лютого 2021 року до апеляційного суду заяву, в якій наполягала на дотриманні строків розгляду її апеляційної скарги.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів попередніх інстанцій.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

ЄСПЛ вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 27 травня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 02 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

А. І. Грушицький