КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/9091/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року м. Київ

Справа № 761/15581/13-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26 березня 2021 року, постановлену у складі судді Савицького О.А.,

у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Гненного Дмитра Анатолійовича про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа,

встановив:

19.01.2021 року приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Гненний Д.А. звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

Подання приватним виконавцем обґрунтовано тим, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження № 59970595 з примусового виконання виконавчого листа № 761/15581/13-ц, виданого 12.08.2019 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 коштів на суму 811 857,44 грн. 04.09.2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 59970595, однак станом на 30.12.2020 року виконавчий документ боржником залишається невиконаний. Таким чином, оскільки боржник не вчиняє жодних дій для виконання рішення суду та умисно ухиляється від його виконання, приватний виконавець звернувся до суду з даним поданням.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 березня 2021 року подання задоволено.

Тимчасово обмежено боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України шляхом заборони перетинати державний кордон, без вилучення паспортного документа, що надає право виїзду за межі України, до виконання зобов`язань, покладених на неї рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 17.10.2013 року в цивільній справі № 761/15581/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 811 857 грн. 44 коп.

Виконання заходів щодо обмеження права виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 покладено на Державну прикордонну службу України.

Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та поставити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні подання, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд першої інстанції проігнорував доводи ОСОБА_1 про відсутність жодних об`єктивних підстав для обмеження у праві виїзду за кордон. Виконавцем не було проведено усіх передбачених законодавством виконавчих дій, зокрема щодо стягнення на заробіток. Фактично у вину боржника ОСОБА_1 ставиться виїзд за кордон до відкриття самого виконавчого провадження та перебування у декретній відпустці. Прийняття за наведених умов оскаржуваної ухвали суду, призвело до безпідставного обмеження конституційного права боржника як громадянина на свободу пересування.

Вказує, що ОСОБА_3 , будучи власником рекламної групи, примусила її як менеджера підписатися за борги фірм-замовників на800 000 гривень через укладення договору позики строком на два тижні з 10.01.2013 р. до 25.01.2013 р., що було вчинено юридично формально, без застав та жодних гарантій, без передачі коштів у позику. Посилається на те, що майна ОСОБА_1 не має, а за кордон їздила 19.08.2018 року та 08.06.2019 року ще до відкриття виконавчого провадження №59970595 (постанова про відкриття ВП від 04.09.2019р.)

Після звільнення від ОСОБА_3 ОСОБА_1 працює менеджером зі збуту у ФОП ОСОБА_4 . На сьогодні перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років. Про зазначені обставини належним чином було повідомлено приватного виконавця. Однак, виконавець знаючи про те, що вона перебуває у пологовому будинку, склав адміністративний протокол про начебто неподання декларації, намагаючись тиснути психологічно. Розглядаючи протокол виконавця, суд в іншому складі, зазначену обставину врахував. Звертаючись з даним поданням за надуманими підставами, виконавець у такий спосіб також намагається чинити на неї психологічний тиск.

Стверджує, що приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Гненний Д.А. по виконавчому провадженню не провів усього комплексу виконавчих дій. Ним не направлялася за місцем роботи боржника ФОП ОСОБА_4 постанова про звернення стягнення на заробітну плату. У питанні доступу до квартири боржник не має змоги забезпечити, оскільки не є власником. Вказане питання приватний виконавець Гненний Д.А. вправі вирішити через суд. Матеріали подання виконавця не містять результатів заявлених останнім виконавчих дій, на що судом першої інстанції не було звернуто уваги.

Вказує, що виконавцем встановлено, що на рахунках боржника ОСОБА_1 , відкритих в банках та інших фінансових установах, відсутні кошти у національній та іноземній валютах та інші цінності. Також встановлено, що за боржником транспортних засобів не зареєстровано. Тобто, вказане свідчить про невиконання рішення суду у зв`язку із відсутністю у боржника фінансової можливості, яка на її думку, є об`єктивною обставиною невиконання рішення суду, а тому не може свідчити про ухилення боржника від виконання рішення суду.

Зазначає, що законодавством не передбачено обов`язкове обмеження в праві виїзду за межі України за наявності невиконаних зобов`язань, а встановлена лише така можливість при наявності відповідних підстав. Задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання. Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом тривалого строку, про що зазначає приватний виконавець і суд, не може свідчити про ухилення ОСОБА_1 як боржника від виконання покладених за рішенням обов`язків.

Стверджує, що в оскаржуваному судовому рішенні та поданні не наведено доказів того, що боржником вчиняються дії, які б унеможливлювали виконання рішення суду, а також те, що ОСОБА_1 виїжджала до відкриття цього виконавчого провадження за кордон з метою ухилення від виконання такого рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Гненний Д.А., вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що рішення суду про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ОСОБА_3 було прийняте ще 17.10.2013 року і набрало чинності 29.10.2013 року. Тобто, боржником рішення суду не виконується вже понад 7 років. Розстрочка або відстрочка виконання рішення судом не встановлювалася. Вказує, що 23.09.2019 року приватним виконавцем була винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату боржника та 24.09.2019 року направлена за адресою ФОП ОСОБА_4 . Жодних відрахувань за вищевказаною постановою до приватного виконавця не надходило. Крім того, відповідно до відповідей Пенсійного фонду України та Державної податкової служби України, інформація щодо джерел отримання доходів відсутня. Отже, оскільки на час перебування у декретній відпустці роботодавець не виплачує боржнику заробітну плату, а тому доводи боржника в цій частині є необґрунтованими.

Факти перетину кордону або відсутність фактів перетину кордону особою, факт наявності або відсутності паспорту громадянина України для виїзду за кордон не є підставам для задоволення чи відмови у задоволенні подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон. Майновий стан боржника також не має значення для вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду, оскільки виправдання невиконання рішення відсутністю майна може бути лише припущеннями і не ґрунтується на фактах. Для вирішення питання про тимчасове обмеження боржника має значення саме факт ухилення боржника - ненадання декларації, ігнорування запитів, невиконання вимог, неявки за викликами, ненадання пояснень про заходи, які ним вживаються для виконання рішення і, власне, сам факт невжиття таких заходів.

В судовому засіданні представник боржника ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги, просив ухвалу скасувати.

Представник приватного виконавця Вікулін В.О. заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити ухвалу суду без змін.

Стягувач в судове засідання не з`явилась, будучи повідомленою про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомила, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за її відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши думку учасників справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції враховував тривале невиконання боржником судового рішення щодо стягнення значної суми грошових коштів як заборгованості за договором позики, умисне ухилення боржника від його виконання, а також приймаючи до уваги, що боржник, не виконуючи рішення суду, має можливість здійснювати виїзди за межі України, дійшов висновку про задоволення подання приватного виконавця.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені з дотриманням норм процесуального права та відповідають наявним у матеріалах справи доказам.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до частин 1-3 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно з п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він, зокрема, ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань.

Аналіз вказаних норм закону свідчить про те, що «ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням» слід розуміти як будь-які навмисні, свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 грудня 2013 року, у справі 761/15581/13-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суми боргу у розмірі 811 857,44 грн.

07 червня 2019 року ОСОБА_1 змінила прізвище на « ОСОБА_1 » у зв`язку з реєстрацією шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 07.06.2019 року серії НОМЕР_1 ( а.с. 82).

12.08.2019 року Шевченківським районним судом м. Києва було видано дублікат виконавчого листа на підставі ухвали суду від 24.10.2016 року.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Гненного Д.А. перебуває виконавче провадження № 59970595 з виконання виконавчого листа № 761/15581/13-ц, виданого 12.08.2019 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суми боргу у розмірі 811857,44 грн.

04.09.2019 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 59970595 з примусового виконання виконавчого листа № 761/15581/13-ц.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження направлено сторонам за адресами, зазначеними у виконавчому документі, що підтверджується копіями супровідних листів, фіскальними чеками.

Відповідно до акту приватного виконавця від 07.10.2019 р., вказану постанову боржник отримав 25.09.2019 року (а.с 21).

13.11.2019 року представник боржника ОСОБА_1 адвокат Федорова С.В. ознайомилась з матеріалами виконавчого провадження, що підтверджується її письмовою заявою (а.с. 41).

Під час виконання виконавчого провадження № 59970595 приватним виконавцем було вжито відповідні заходи, спрямовані на примусове виконання виконавчого листа 761/15581/13-ц, а саме: направлені запити до Державної фіскальної служби України, Пенсійного фонду України, Регіонального сервісного центру в м.Києві МВС України, Держпродспоживчслужби, Держпраці у Київській області, Головного управління Національної поліції у м.Києві, зроблено витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності та нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Також, приватним виконавцем боржнику направлялась письмова вимога про проведення виконавчих дій за адресою реєстрації боржника з вимогою забезпечити безперешкодний доступ до квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , проте представник боржника ОСОБА_8 від її отримання у приміщенні офісу приватного виконавця відмовилась, про що було зроблено відповідну відмітку на вимозі та складено акт від 05.12.2019 р (а.с.37-38, 45). Вказана вимога боржником була проігнорована.

Приватним виконавцем здійснювався вихід за адресою реєстрації боржника з метою проведення перевірки її майнового стану, але доступ до квартири наданий не був, що підтверджується актом від 05.12.2019 року. (а.с. 45).

При цьому, представником боржника ОСОБА_8 в офісі приватного виконавця була особисто 13.11.2019 року отримана вимога щодо подання декларації про доходи та майно, однак боржником як протягом встановленого законом строку, так і на даний період час, декларація подана не була (а.с. 39, 40).

Крім того, 04.09.2019 року приватним виконавцем для забезпечення реального виконання рішення винесені постанови про арешт майна та арешт коштів боржника, копії яких надіслано до фінансових установ, однак відповідно до відповідей цих установ, у боржника відсутні відкриті рахунки.

З відповіді Державної прикордонної служби України № 6.3-6101/6-20 від 19.06.2020 р., наданої на запити приватного виконавця, вбачається, що боржник ОСОБА_1 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

При цьому, відповідно до матеріалів виконавчого провадження, боржник переміщувався через державний кордон України, а саме 19.08.2018 р. у Молдову та 08.06.2019 р. - у Грецію, що підтвердив її представник у листі, наданому на вимогу приватного виконавця від 13.11.2019 р.

Таким чином, за результатом вчинених дій у виконавчому провадженні ВП № 59970595 спрямованих на виявлення та звернення стягнення на майно боржника встановлено відсутність майна, за рахунок якого можливо виконати рішення суду від 17 жовтня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суми боргу у розмірі 811857,44 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду від 02 вересня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, виданого за рішенням суду від 17.10.2013 року.

Постановою приватного виконавця від 21.11.2019 року внесено зміни в автоматизованій системі виконавчого провадження, а саме: замість прізвища ОСОБА_10 зазначено прізвище ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 07.06.2019 року.

Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків, що надано боржником до заперечення на подання приватного виконавця, ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2019 року по 2 квартал отримала доходи з таких джерел: АТ «Універсал банк» за 1 квартал 2019 - 104, 89 грн.; -СПД - 1 квартал 2019 - 12 519 грн.; 2 квартал 2019 року - 12 519 грн. (а.с. 78).

Відповідно до довідки ФОП ОСОБА_4 від 12 лютого 2021 року ОСОБА_1 дійсно працює у ФОП ОСОБА_4 на посаді менеджера зі збуту з 01.11.2018 року. З 20 січня 2020 року знаходиться у соціальній відпустці по догляду за дитино до досягнення нею 3-річного віку (а.с. 74). Згідно з наказом № 01-20 від 19 січня 2020 року ФОП ОСОБА_4 , ОСОБА_1 надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку з ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.67).

З огляду на викладене, матеріали виконавчого провадження підтверджують, що ОСОБА_1 достовірно обізнана із наявністю виконавчого провадження щодо примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа, проте ухиляється від виконання покладених на неї зобов`язань судовим рішенням.

Отже обставини, що встановленні судом на момент розгляду подання та винесення оскаржуваної ухвали, свідчать про ухилення боржника від виконання покладених на неї судовим рішенням обов`язків і на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань вже відбувся і є об`єктивно наявним та підтверджується матеріалами справи.

Встановивши, що сума невиконаного зобов`язання за рішенням від 17 жовтня 2013 у справі № 761/15581/13-ц є значною, судове рішення добровільно боржником не виконується з 2013 року, враховуючи, що ОСОБА_1 має закордонний паспорт, що підтверджується відповіддю Державної прикордонної служби України, при цьому факт неодноразового перетинання боржником кордону України свідчить про наявність у боржника фінансової можливості здійснювати такі поїздки та забезпечувати своє перебування за кордоном, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення подання приватного виконавця, оскільки обставини, що встановленні судом на момент розгляду подання, свідчать про ухилення боржника від виконання покладених на неї судовим рішенням обов`язків.

Доводи боржника про те, що суд проігнорував доводи ОСОБА_1 про відсутність жодних об`єктивних підстав для обмеження у праві виїзду за кордон, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки будь - яких доказів про те, що боржник вживала заходів щодо виконання зобов`язання, покладеного на неї судовим рішенням, враховуючи обізнаність боржника про наявність на виконанні у приватного виконавця виконавчого провадження № 59970595 щодо виконання виконавчого листа №761/15581/13-ц, боржником не надано.

Передбачені у Законі України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» обмеження у праві виїзду за межі України є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій, щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Доводи апеляційної скарги про те, що приватний виконавець не провів усього комплексу виконавчих дій, оскільки ним не направлялася за місцем роботи боржника постанова про звернення стягнення на заробітну плату, колегія суддів відхиляє, адже відповідно до відповідей Пенсійного фонду України та Державної податкової служби України, інформація щодо джерел отримання боржником доходів відсутня. При цьому встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку з 20 січня 2020 року, а тому не отримує заробітну плату, на яку можливо було б звернути стягнення.

Доводи апеляційної скарги про те, що законодавством не передбачено обов`язкове обмеження в праві виїзду за межі України за наявності невиконаних зобов`язань, а встановлена лише така можливість при наявності відповідних підстав, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки частиною 1 ст. 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що невиконання рішення суду у зв`язку із відсутністю у боржника фінансової можливості, є об`єктивною обставиною невиконання рішення суду, а тому не може свідчити про ухилення боржника від виконання рішення суду, колегія суддів відхиляє, враховуючи також наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник у виконавчому провадженні зобов`язаний: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій;

3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України;

4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 березня 2020 року у справі № 761/42845/19 закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 188-13 КУпАП у зв`язку з закінченням строків притягнення до відповідальності.

Відповідно до постанови від 27 березня 2020 року, ОСОБА_1 будучи боржником, стосовно якої 04.09.2019 року відкрите виконавче провадження №59970595. Постановою про відкриття виконавчого провадження боржника зобов`язано подати протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно за формою встановленою Міністерством юстиції України та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Зазначена постанова направлена боржнику рекомендованою кореспонденцією, яку ОСОБА_1 отримала 25.09.2019 року. Таким чином, останній день для подання виконавцеві декларацій про доходи та майно був 26.09.2019 року. Такі діяння боржника є правопорушенням, передбаченим ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 188-13 КУпАП.

Суд, оцінюючи наявні в справі докази, зокрема постанову про відкриття виконавчого провадження від 04.09.2019 року, Акт приватного виконавця від 07.10.2019 року, виклик приватного виконавця від 08.10.2019 року, протокол про адміністративне правопорушення, дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 188-13 КУпАП.

З огляду на викладене матеріали справи свідчать про факт ухилення боржника від виконання вимог приватного виконавця, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», що виразилось у ненаданні декларації, ігнорування запитів, неявки за викликами до приватного виконавця, ненаданні пояснень.

Оскільки для вирішення питання про тимчасове обмеження боржника має значення саме факт ухилення боржника від виконання покладених на нього обов`язків - ненадання декларації, невиконання вимог, неявки за викликами, ненадання пояснень про заходи, які ним вживаються для виконання рішення, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про вжиття заходу забезпечення виконавчого провадження - обмеження боржника у праві виїзду за кордон, оскільки обставини, що встановленні судом при розгляді подання, свідчать про ухилення боржника від виконання покладених на неї судовим рішенням обов`язків і на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань вже відбувся і є об`єктивно наявним та підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, доводи в апеляційній скарзі не дають підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та спростовуються матеріалами справи, які підтверджують обізнаність боржника про наявність невиконаного зобов`язання, покладеного судовим рішенням, та виконавчого провадження.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою та не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 30 липня 2021 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.