Справа № 185/5363/20
Провадження № 2/727/947/21
ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙИ СУД м. ЧЕРНІВЦІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі: головуючого судді Слободян Г.М. за участю секретаря судового засідання Дячук І.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці справу за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) до Управління освіти Чернівецької міської ради (місце знаходження: м. Чернівці вул. Героїв Майдану, 176); начальника управління освіти Чернівецької міської ради Мартинюк Сергія Васильовича (місце знаходження: м. Чернівці вул. Героїв Майдану, 176) про зобов`язання вчинити дії і відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позову Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів Управління освіти Чернівецької міської ради, начальника Управління освіти Чернівецької міської ради Мартинюка С.В. про зобов`язання вчинити дії і відшкодування моральної шкоди посилаючись на те, що мав ціллю отримати необхідну і достатню інформацію для перевірки її на предмет істинності з наступним вирішенням питання щодо здійснення фактичних кроків з захисту прав та інтересів, перш за все в системі юрисдикційних органів. Позивач вказав, що для реалізації свого права на отримання відомостей для встановлення істини й ймовірне звернення до суду для захисту інтересу, ОСОБА_1 уклав договір з адвокатом - Ольгою Денисенко. Яка за адвокатським запитом за номером 24/04/1-20 від 24.04.2020 року просила представити наступну інформацію: чи дійсно на виконання припису №24-02-31/417-233 від 30.11.2017 року, постановленого головним державним інспектором Держпраці Газдюк Оксаною Петрівною, управління освіти Чернівецької міської ради направлявся відповідний офіційний лист до управління Держпраці у Чернівецькій області. Адвокатом в запиті зазначено, якщо лист суб`єктом перевіряння управлінню Держпраці у Чернівецькій області дійсно переданий, направити його копію і сповістити, за яким номером і датою він записаний в Журналі вхідної документації, що ведеться управлінням освіти. Від управління освіти на адвокатський запит жодної відповіді не надійшло. Позивач щоб переконатись, що управлінням освіти дійсно розроблявся і передавався до Управління Держпраці у Чернівецькій області лист від 29.12.2017 року за номером 01-34/2737, самостійно звернувся з вимогою надати: фотокопію зазначеного листа і фотокопію відповідних сторінок з Журналу вхідної документації. Дане звернення було направлене до управління освіти з супроводжувальним листом від 09.06.2020 року. На інформаційний запит ОСОБА_1 , Управлінням освіти надіслано листа від 15.07.2020 року № 01-34/1404 за підписом начальника управління освіти. В змісті листа вказується, що вимога позивача щодо надання необхідної інформації не задовольнятиметься у зв`язку з тим, що головний спеціаліст управління освіти, який розглядав звернення знаходиться в основній щорічній відпустці. Якщо управління освіти і керівник суб`єкта публічного права, наділений владними повноваженнями, помилково вважають, що відносини з позивачем вибудовуються лише у відповідності з Законом України «Про звернення громадян», то ч. І ст. 20 даного нормативного акту встановлює, що звернення, які не потребують додаткового вивчення, розглядаються протягом 15 днів з дня їх надходження. Вказує, що від імені управління освіти документи підписує керівник органу виконавчої влади або інша особа згідно наказу про розподіл повноважень. Не має жодного значення, хто є виконавцем розробки проекту документу, що свого часу повинен був надійти до Управління Держпраці у Чернівецькій області. Крім того, за зверненням від 08.06.2020 року і адвокатським запитом від 24.04.2020 року позивач і адвокат не потребують жодних роз`яснень зі сторони управління освіти щодо тих, або інших нюансів відносин. По відношенню до позивача, з метою реалізації права на отримання інформації, слід вчинити наступне: а) в підшивці документації управління освіти за 2017 рік знайти лист від 29.12.2017 року за №01-34/2737 і зробити з нього фотокопію та засвідчити підписом; б) взяти Журнал вихідної документації управління освіти за 2017 рік і зробити фотокопію першої сторінки і тієї, де міститься запис про реєстрацію за №01-34/2737 листа від 29.12.2017 року і також засвідчити підписом; в) розробити коротенький супроводжувальний лист, підписати його належною особою управління освіти і відправити два документи адресу позивача (або адресу адвоката). Зазначає, що мотивація відповідачів в ненаданні інформації позбавлена будь-якого юридичного та логічного сенсу, оскільки системно і цілеспрямовано не надає позивачу інформацію. Також позивач розцінює такі дії грубим порушенням прав на доступ до інформації, тому позивачу завдана моральна шкода в розмірі 55 450 грн. Аргументує вимоги стягнення моральної шкоди тим, що складовими моральної шкоди є наступні: невиконання приписів закону щодо надання інформації (необхідних відомостей) продовж тривалого часу-3-х місяців (повинні бути здійснені протягом 5-ти днів) є специфічною формою дискримінації, яка пригнічує гідність позивача та негативним чином впливає на психоемоційний стан; відсутність необхідної інформації не дає можливості позивачу чітко визначитись з дійсними обставинами виготовлення відповідачем листа від 29.12.2017 року за №01- 34/2737 і своєчасно звернутись до суду за захистом прав та інтересів і такий стан невизначеності вносить дискомфорт в звичайне буденне життя позивача; не виконання відповідачами елементарних обов`язків з представлення позивачу інформації, своїми діями відкрито підкреслюють, що це не окупована територія: на відміну від неї, тут в Чернівцях, орган виконавчої влади місцевого самоврядування принципово нізащо не дасть можливості скористатись жодною нормою права для захисту інтересу. Вважає, що придумана відповідачами безглузда причина ненадання інформації є очевидним неприкритим знущанням, яке полягає в тому, щоб ввести будь-яку середньостатистичну людину (в тому числі й позивача) в стан, який в максимальному ступеню дає відчути наскільки громадяни є незахищеними перед свавіллям, самочинними волюнтаристськими рішеннями, які йдуть в розріз з законодавством. Просить, зобов`язати Управління освіти Чернівецької міської ради () надати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) належним чином оформлену копію листа від 29.12.2017 року за номером 01- 34/2737 і належним чином оформлену копію відповідних сторінок з Журналу вихідної документації про присвоєння листу від 29.12.2017 року номеру 01-34/2737 та стягнути солідарно з Управління освіти Чернівецької міської ради (); начальника Управління освіти Чернівецької міської ради Мартинюка Сергія Васильовича на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) завдану моральну шкоду в сумі 55 450 грн. за ненадання інформації.

Рух справи та позиція сторін Ухвалою судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Юдіної С.Г. позовну заяву ОСОБА_1 до Управління освіти Чернівецької міської ради начальника управління освіти Чернівецької міської ради Мартинюка С.В. про зобов`язання вчинити дії та про відшкодування моральної шкоди передано на розгляд Шевченківського районного суду м. Чернівці (а.с. 26)

Протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 08.09.2020 року справу 727/5363/20 розподілено судді Слободян Г.М.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14.09.2020 року вищенаведену позовну заяву залишено без руху (а.с.39).

Запитом Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.09. 2020 року цивільну справу № 185/5363/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління освіти Чернівецької міської ради, начальника Управління освіти Чернівецької міської ради Мартинюка С.В. про зобов`язання вчинити дії і відшкодування моральної шкоди було направлено до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у зв`язкою з апеляційною скаргою позивача.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08.02.2021 року, ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпрпопетровської області від 13.08.2020 року залишено без змін. (а.с. 76-78).

З Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області до Шевченківського районного суду м. Чернівці справа поступила 01.03. 2021р. (а.с. 82)

01.03.2021 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи і справу передано до розгляду судді Смотрицькому В.Г. (а.с.88). Згідно розпорядження № 85 від 03.03. 2021 року було здійснено повторний автоматичний розподіл справи та на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 03.03. 2021 року справу передали для розгляду судді Слободян Г.М. (а.с. 90,91).

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 05.09.2020 року вбачається, що останній змінив предмет позовних вимог в новій редакції, а саме просить стягнути з Чернівецької міської ради на його користь суму в розмірі 55450 грн. компенсації за завдану Управління освіти Чернівецької міської ради і начальником управління освіти Чернівецької міської ради Мартинюком С.В. моральної шкоди за ненадання інформації (а.с. 53).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05.03. 2021 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження,з викликом сторін в судове засідання.

Сторони в судове засідання не з`явилися, будучи неодноразово належним чином повідомленими про день, час і місце розгляду справи.

Позивачем ОСОБА_1 , в його інтересах представником до суду скеровано заяву про розгляд справи за їх відсутності; позовні вимоги підтримано в повному обсязі. Представники відповідачів: Управління освіти Чернівецької міської ради, начальник Управління освіти Чернівецької міської ради Мартинюка С.В. в судове засідання повторно не з`явилися, даних про поважність причини неявки до суду не надали.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення.

Суд, виходячи з даних вимог закону, вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, зважає на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.97 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Досліджені докази та застосовані норми права Судом, належними дослідженими доказами по справі встановлено наступне.

08.06. 2020 року ОСОБА_1 звернувся до начальника управління освіти Чернівецької міської ради з зверненням про надання документів у якому просив надати його представнику копію листа виконавчого органу місцевого самоврядування від 29.12. 2017 року та копію витягу з журналу вхідної документації управління освіти про реєстрацію вказаного листа (а.с. 21). У відповідь на звернення ОСОБА_1 начальником управління освіти Чернівецької міської ради С.В. Мартинюком 29.12. 2017 року була надана відповідь (а.с. 31) з наданням копії витягу з журналу вхідної документації управління освіти про реєстрацію вказаного листа виконавчого органу місцевого самоврядування від 29.12. 2017 року (а.с.32).

Аналогічного змісту звернення ОСОБА_1 було направлено до начальника управління освіти Чернівецької міської ради поштовим відправленням в серпні 2020 року (а.с. 29,30). У відповідь на повторне звернення ОСОБА_1 , начальником управління освіти Чернівецької міської ради С.В. Мартинюком було заявнику направлено лист управління освіти Чернівецької міської ради від 29.12. 2017 року та витяг з Жерналу реєстрації вихідних документів (а.с.33).

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні таких порушень: 1) ненадання відповіді на запит; 2) ненадання інформації на запит; 6) несвоєчасне надання інформації.

Особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом.

Право на відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю передбачене статтею 1167 ЦК України, відповідно до частини 1 якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Моральна шкода полягає: 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України)

Верховний Суд в своїй постанові від 24 березня 2020 року по справі № 818/607/17 висловив правову позицію, відповідно до якої, порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції) та завжди викликає в людини негативні емоції. Оцінка рівня негативних емоцій, що вказують на моральні страждання людини залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого.

Позивач мав право на отримання публічної інформації, однак Цивільним кодексом України встановлені межі здійснення цивільних, відповідно до яких не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч.3 ст.13 ЦК).

Встановлені судом обставини перевірені доказами наданими позивачем свідчать про те, що ОСОБА_1 на його запити про надання копій документів були начальником управління освіти Чернівецької міської ради Мартинюком С.В. надані, що позивачем не заперечувалося і у зв`язку з чим 05.09.2020 року було змінено предмет позову, а також з досліджених судом запитів позивача ОСОБА_1 не вбачається що запитувана інформація про надання копії листа від 29.12. 2017 року № 01-34/2737 та копія журналу вихідної кореспонденції по управлінню освіти Чернівецької міської ради мали значення для особистості позивача або пов`язані з його діяльністю.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні таких порушень: 1) ненадання відповіді на запит; 2) ненадання інформації на запит; 3) безпідставна відмова у задоволенні запиту на інформацію; 4) не оприлюднення інформації відповідно до статті 15 цього Закону; 5) надання або оприлюднення недостовірної, неточної або неповної інформації; 6) несвоєчасне надання інформації; 7) необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом; 8) нездійснення реєстрації документів; 9) навмисне приховування або знищення інформації чи документів.

Особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом.

Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях покладає на позивача обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

В той же час статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Вказана стаття передбачає спеціальні підстави і умови відповідальності при завданні фізичній або юридичній особі шкоди у позадоговірних правовідносинах, які відрізняють їх від інших норм, що містять загальні правила позадоговірної (деліктної) відповідальності у цивільно-правових правовідносинах і полягають у спеціальному суб`єктному складі відповідальних осіб, спеціальній сфері діяльності цих суб`єктів та характері їх дій. Сферою застосування зазначеної норми є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв`язку з прийняттям зазначеними суб`єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України.

Частиною 1 статті 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету.

Способами захисту цих цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Сам обов`язок доведення наявності шкоди у справах за позовами до органів місцевого самоврядування, наявність протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19).

Таким чином, незалежно від вини, у випадку встановлення фактів неправомірних дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування на підставі рішення суду відносно конкретної фізичної особи, остання повинна довести наявність шкоди, що заподіяна їй, її розмір, та причинний зв`язок між діями чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування та отриманою нею шкодою.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.

Верховний Суд в своїй постанові від 24 березня 2020 року по справі № 818/607/17 висловив правову позицію, відповідно до якої, порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним обов`язкам (ст.3, 19 Конституції) та завжди викликає в людини негативні емоції. Оцінка рівня негативних емоцій, що вказують на моральні страждання людини залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого.

Згідно з частинами другою та третьою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (далі за текстом - Постанова ВСУ) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 Постанови ВСУ визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 Постанови ВСУ розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Виходячи з наведеного вище, позивач повинен довести у відповідності до статті 81 ЦПК України, що такий розлад у нього виник тимчасово та пов`язаний виключно з неправомірними діями органу місцевого самоврядування, який порушив строки надання відповіді.

Разом з цим, таких доказів до суду позивачем ОСОБА_1 не надано. Сам факт побоювання позивача про свій майбутній стан здоров`я та порушення органом місцевого самоврядування строків надання інформації по запитах ним направлених, взагалі є несумісними речами, де одне пов`язується виключно з суб`єктивними думками особи, а інше з об`єктивними діями юридичної особи, та не є взаємопов`язаним. Аналогічна правова позиція викладена у п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 квітня 2020 року по справі № 180/1560/16-а (провадження N 11-1123апп19).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Відшкодування моральної шкоди не повинно приводити до безпідставного збагачення, про що зазначила Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи №752/17832/14-ц у постанові від 15.12.2020 (п. 90).

Проте, позиція ОСОБА_1 викладена в позові про надання йому відповідачами відповіді на запит, достовірно знаючи що він таку відповідь отримав разом з копіями запитуємих документів, очевидно вказує, що метою таких звернень є не захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів ОСОБА_1 , а штучне створення передумов для стягнення моральної шкоди як спосіб отримання ним матеріальної вигоди, що є несумісним із завданням цивільного судочинства, принципом добросовісності використання процесуальних прав та здійснення процесуальних обов`язків. Тому, порушення позивачем меж здійснення свого права, а також не сплата ним судового збору при подачі позову в суд, є підставою для відмови у позові.

Керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В

У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління освіти Чернівецької міської ради () та начальника Управління освіти Чернівецької міської ради Мартинюка Сергія Васильовича про стягнення з Чернівецької міської ради на його користь суми в розмірі 55.450 грн. компенсації за завдану Управлінням освіти Чернівецької міської ради і начальником управління освіти Чернівецької міської ради Мартинюком С.В. моральної шкоди за ненадання інформації - відмовити

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст судового рішення складено 09.09.2021р.

Суддя Слободян Г.М.