Рішення набрало чинності "___"_________20____р. Справа № 665/1245/20

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 р. Чаплинський районний суд Херсонської області в складі:

головуючої - судді Пилипенко І.О.,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко Л.Г.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Чаплинка Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Чаплинського районного суду Херсонської області з позовом до ОСОБА_3 у якому просила суд визнати за нею право власності на ј частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що 02 квітня 1999 року за договором міни вона та члени її сім`ї ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 придбали по ј частині кожен в житловому будинку АДРЕСА_1 . Вказаний договір було укладено на товарній біржі «ВА-Банк» та в подальшому зареєстровано в Чаплинському БТІ та отримано реєстраційне посвідчення відповідно до якого вона та діти отримали в рівних частинах право власності на спірний будинок.

На даний час вирішує питання з приводу внесення відомостей про реєстрацію нерухомого майна до єдиного реєстру та державним реєстратором після вивчення наданих документів було відмовлено у вчинені реєстраційної дії з тих підстав, що договір за яким вона набула право власності на частину житлового будинку не посвідчений нотаріально

Вважає, що відповідно до законодавства яке діяло на момент купівлі будинку позивачка у встановленому порядку набула право власності та зареєструвала його у відповідних органах, тому відмова у реєстрації права власності свідчить про невизнання цього права державним реєстратором, через, що вона звернулася до суду.

В судове засідання позивач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи не з`явилася, не повідомивши суд про причини неявки.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Суду пояснила, що договір міни між позивачкою та членами її родини з однієї сторони та відповідачем з іншої, укладений відповідно до вимог законодавства, яке діяло на час його укладення та такий договір не потребував нотаріального посвідчення, а лише реєстрації в органах БТІ. Оскільки позивачкою було у встановленому порядку зареєстровано право власності, то не визнання цієї реєстрації на даний час порушує її права щодо вільного володіння та розпорядження майном.

Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Заслухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 02.04.1999 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з однієї сторони та ОСОБА_3 з іншої, укладено Договір міни квартири на будинок АДРЕСА_2 . За вказаним договором позивачка та її неповнолітні діти, передають ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_3 , а остання у свою чергу передає у власність ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 належний їй житловий будинок з дворовими спорудами та побудовами, який розташовано по АДРЕСА_1 .

Вказане нерухоме майно, яке придбано ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за біржовою угодою міни від 02.04.1999 року, цього ж дня зареєстровано в КП «Каховське БТІ» за набувачами ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних частинах в реєстр. Книзі №10/1.

Як встановлено судом та вбачається з пояснень позивача, викладених у позові, державним реєстратором прав на нерухоме майно відмовлено ОСОБА_2 у державній реєстрації права власності на її частину вказаного житлового будинку з підстав того, що подані нею документи не відповідають вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також вимогам Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Оскільки вказана відмова у реєстрації права власності за ОСОБА_2 свідчить про невизнання цього права іншими особами, вона звернулася до суду за захистом своїх прав та таке право підлягає судовому захисту.

Так, згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Отже, в даному випадку на момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР.

Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

За змістом ст. 241 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує.

За правилами ст. 242 цього ж Кодексу, до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час укладення договору міни, договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

Статтею 47 УРСР (в редакції 1963 року) встановлено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 року №3 «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК України, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Зі змісту договору міни квартири на будинок №3-00158 від 02.04.1999 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. У відповідності до вимог ст. 227 ЦК України підлягає реєстрації в органах технічної інвентаризації.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов:

а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі;

б) якщо її учасниками є члени біржі;

в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.

Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України.

Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам.

До 01.01.2013 року виникнення права власності на нерухоме майно не пов`язувалося з його державною реєстрацією. Державна реєстрація здійснювалася за фактом права власності, яке вже виникло.

В даному випадку право власності виникло на підставі договору міни, який проведено у якості біржової операції між продавцем ОСОБА_3 та покупцями ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Отримавши 02.04.1999 року державну реєстрацію в КП «Каховське БТІ» права власності на ј частину кожен в житловому будинку АДРЕСА_1 , який позивачем було придбано за договором міни нерухомого майна від 02.04.1999 року №3-00158, держава цим самим визнала право власності позивача на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах.

Закону України «Про товарну біржу» в редакції, діючій на час укладення договору купівлі-продажу, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржі та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості.

При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році.

У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірного житлового будинку, в самому Законі України «Про товарну біржу» не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст. 15 цього закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржі.

Тому в цьому контексті немає підстав для визнання нікчемним договору міни нерухомого майна №3-00158 від 02.04.1999 року, за яким ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 придбали житловий будинок АДРЕСА_1 .

Водночас зазначений договір міни у встановленому порядку недійсним, як оспорюваний, в частині невідповідності вимогам Закону України «Про товарну біржу», не визнавався.

З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», є підстави для визнання за позивачем права власності на спірне майно, яке не визнається іншими особами.

З урахуванням наведеного позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 19, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , право власності на ј частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі якщо повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, строк на подання заяви про його перегляд може бути поновлено, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом до Херсонського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Чаплинський районний суд Херсонської області

Суддя: І.О. Пилипенко