ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 листопада 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 739/619/21

Головуючий у першій інстанції Іващенко І. К.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1415/21, № 22-ц/4823/1463/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.

сторони: позивач Акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 28 липня 2021 року та за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на додаткове рішення цього ж суду від 07 вересня 2021 року (місце ухвалення м. Новгород-Сіверський) у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року АТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог посилалось на те, що у жовтні 2017 року АТ "Універсал Банк" запустив новий проект Monobank, у рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки Monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт.

Позивач вказує, що ОСОБА_1 звернувся до АТ "Універсал Банк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 16.02.2018, яка разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг.

Підписавши Анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язався виконувати його умови. На підставі укладеного Договору відповідач отримав кредит у розмірі 25000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка № НОМЕР_1 .

Банк свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У свою чергу відповідач всупереч чинному законодавству та умовам договору, належним чином покладені на нього обов`язки перед банком не виконав, порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість.

Станом на 22.12.2020 за відповідачем по укладеному з АТ "Універсал Банк" договору про надання банківських послуг наявна заборгованість на загальну суму 44614,80 грн, у тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 32316,63 грн, заборгованість за пенею та комісією 12298,17 грн.

В позові АТ «Універсал Банк» просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 16.02.2018 у розмірі 44614,80 грн та судові витрати у розмірі 2270 грн.

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду від 28.07.2021 позовні вимоги АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість у сумі 32316,63 грн та 1644,27 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що відповідач у добровільному порядку не повернув фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти, що свідчить про порушення прав позивача, тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача фактично отримані грошові кошти (тіло кредиту) в сумі 32316,63 грн.

Ухвалюючи рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за пенею та комісією, суд першої інстанції виходив з того, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Monobank» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Універсал Банку, розміщені на сайті https://www.monobank.ua/terms, які містяться в матеріалах справи не містять підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16.02.2018 шляхом підписання Анкети-заяви. Також вирішуючи позовні вимоги в цій частині судом застосовано правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.

18.08.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення у справі додаткового рішення, та просив стягнути з АТ «Універсал Банк» понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1985,04 грн. В обґрунтування посилався на положення ст. ст. 137, 141 ЦПК України та Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Вказує, що оскільки позовні вимоги банку задоволено на 72,43%, то з позивача підлягає стягненню 27,57% понесених ним судових витрат, що становить 1985,04 грн (7200 грн х 27,57%).

27.08.2021 представник АТ «Універсал Банк» Мєшнік К.І. звернувся до суду з клопотанням про зменшення розміру витрат на правову допомогу, в якому просить відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат. В обґрунтування посилається на те, що розмір витрат у сумі 6000 грн не є обґрунтовано витраченим адвокатом часу та вартістю роботи адвоката за одну годину. Вказує, що інформація, яка міститься в акті приймання, а саме перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару за підготовку відзиву, ознайомлення з матеріалами справи, не можуть вважатись детальним описом робіт, виконаних адвокатом, та витраченого ним часу за кожним із видів робіт. Обґрунтовуючи доводи клопотання заявник посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та правову позицію Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладену у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Додатковим рішенням Новгород-Сіверського районного суду від 07.09.2021 заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі задоволена частково. Стягнуто з АТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 1654,20 грн.

Задовольняючи частково заяву та ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що стороною відповідача під час розгляду справи в суді першої інстанції понесено витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката на суму 6000 грн, розмір таких витрат відповідає умовам договору про надання правової допомоги і відповідні докази були надані відповідачем, а тому дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування витрат на правничу допомогу пропорційно до задоволених вимог.

Відмовляючи у стягненні судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом в сумі 1200 грн, які понесені відповідачем, суд виходив з того, що послуги на суму 1200 грн адвокатом надані вже після ухвалення рішення судом.

Не погоджуючись з рішенням суду від 28.07.2021 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог АТ «Універсал Банк» про стягнення заборгованості у розмірі 32316,63 грн та судового збору у розмірі 1644,27 грн і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині.

За доводами апеляційної скарги рішення суду є необґрунтованим оскільки ухвалено за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи за недоведеністю обставин, які суд вважав встановленими, за невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи, а також з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що в порушення положень ч. 3 ст. 265 ЦПК України мотивувальна частина рішення не містить обґрунтування відхилення судом його аргументів, викладених у відзиві на позовну заяву. В обґрунтування цих доводів апеляційної скарги заявник посилається на практику Європейського суду з прав людини.

У скарзі заявник стверджує, що укладення договору про надання банківських послуг не означає обов`язкового надання кредиту банком і судом не наведено мотивів, якими доказами підтверджується надання банком йому саме кредиту серед інших банківських послуг.

Скаржник зазначає, що у підписаній ним анкеті-заяві встановлення кредитного ліміту передбачено додатком до анкети-заяви, який позивачем до суду не наданий і в матеріалах справи відсутні докази про встановлення відповідного кредитного ліміту, а тому вважає, що анкетою-заявою передбачено лише користування банківським рахунком, проте не підтверджує укладення саме кредитного договору.

Також посилається, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ним були підписані Умови і правила надання банківських послуг, Тарифи, Таблиця обчислення вартості кредиту та Паспорт споживчого кредиту, які в сукупності складають кредитний договір.

Як вказує заявник, анкета-заява не містить розміру встановленого кредиту, відсотків за користування кредитом, які погодили сторони при укладенні договору, а також не містить строки та порядок погашення кредиту. Тому вважає, що списання банком коштів як відсотків на загальну суму 7734,39 грн згідно наданого розрахунку є необґрунтованим і повинні були зараховані в погашення заборгованості за тілом кредиту.

Наголошує, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що кредитний договір містить всі необхідні ознаки такого договору (розмір та строк повернення) відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст. ст. 9, 13,14 Закону України «Про споживче кредитування» та положень ЦК України.

На переконання заявника, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права, якими регулюється укладення договору приєднання, оскільки надані позивачем Умови з обслуговування рахунків фізичної особи, Умови і правила обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк»» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, без його підпису та ознайомлення з ними не можуть бути належними і допустимими доказами укладення кредитного договору.

Як вказує заявник, позивачем також не надано доказів підпису Паспорту споживчого кредиту електронним підписом та не вказано прізвище, ім`я та по батькові працівника уповноваженого діяти від імені Банку, що свідчить про відсутність укладеного кредитного договору.

За доводами скарги, надані позивачем розрахунок заборгованості, а також виписка по руху коштів по картці від 07.07.2021 не є первинними документами та не можуть бути доказом наявності заборгованості за тілом кредиту, що також підтверджується правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15.

Не погоджуючись з додатковим судовим рішенням представник АТ «Універсал Банк» Мєшнік К.І. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення Новгород-Сіверського районного суду від 07.09.2021 та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про розподіл судових витрат, а саме стягнення з АТ «Універсал Банк» витрат на професійну правничу допомогу.

За доводами скарги, висновки, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи, судом не правильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги заявник посилається на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, від 6.05.2019 справі № 823/2638/18, від 20.12.2018 у справі № 316/1923/16-а, від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18, які підлягають застосуванню судом в силу приписів ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Як вказує заявник, у акті приймання-передачі наданих послуг і виконаних робіт від 10.08.2018 не зазначений витрачений адвокатом час для ознайомлення з позовною заявою АТ «Універсал Банк» та складання відзиву на позовну заяву. Також в зазначеному акті не вказано вартість за одну годину роботи адвоката всупереч положенням ст. 77 ЦПК України.

Наголошує, що неподання стороною, на користь якої ухвалено рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та кількість витраченого часу по кожному із видів робіт) позбавляє іншу сторону можливості спростувати ймовірну не співмірність витрат на професійну правничу допомогу.

Вважає, що розмір витрат у сумі 6000 грн за ознайомлення з позовною заявою та складання відзиву на позовну заяву є необґрунтованим, оскільки інформація, зазначена в акті приймання-передачі від 10.08.2021 не може вважатись детальним розрахунком виконаних адвокатом робіт та підтвердженням кількості витраченого адвокатом часу за кожним із видів робіт. Наголошує, що подання такого детального розрахунку є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційних скарг та додані до них матеріали справи, проте відзиви на апеляційні скарги до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Матеріали справи містять довідки про доставку електронних листів на електронну адресу ОСОБА_1 (а.с. 12, 55 т. 2) та АТ «Універсал Банк»(а.с. 13, 54 т. 2).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 частково та відмову у задоволенні апеляційної скарги АТ «Універсал Банк» на додаткове рішення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Пунктом 3 частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Судом встановлено, що 16.02.2018 між ПАТ «Універсал Банк» (нині АТ «Універсал Банк») та ОСОБА_1 укладено договір банківських послуг шляхом підписання Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг, відповідно до умов якого АТ «Універсал Банк»» відкрило відповідачу поточний рахунок у гривні та банк надав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у сумі 25000,00 грн (а.с. 6, т. 1).

Згідно даних анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг від 16.02.2018, відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом із Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг та відповідно підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язався виконувати його умови.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, Умов і правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ "Універсал Банк" при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів (а.с. 7-18, т. 1).

АТ «Універсал Банк» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту.

Із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором № б/н від 16.02.2108 укладеногно між Універсал Банк та ОСОБА_1 , вбачається, що станом на 22.12.2020 за відповідачем наявна заборгованість на загальну суму 44614,80 грн, у тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 32316,63 грн, заборгованість за пенею та комісією 12298,17 грн (а.с. 5, т. 1).

Відповідно до довідки про наявність рахунку від 07.07.2021 вбачається, що ОСОБА_1 була видана кредитна картка № НОМЕР_1 зі строком ді ї до 05/24 (а.с. 127 т. 1).

Згідно довідки (а.с. 130 т. 1) ОСОБА_1 через мобільний додаток «Monobank» за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 16.02.2018 за кредитною карткою № НОМЕР_1 був встановлений кредитний ліміт у розмірі 25000.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач у добровільному порядку не повернув фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти, що свідчить про порушення прав позивача, тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача фактично отриманих грошових коштів (тіло кредиту) в сумі 32316,63 грн.

Ухвалюючи рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за пенею та комісією, суд першої інстанції виходив з того, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних картки «Monobank» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Універсал Банку, розміщені на сайті https://www.monobank.ua/terms, які містяться в матеріалах справи та не містять підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16.02.2018 шляхом підписання Анкети-заяви. Також вирішуючи позовні вимоги в цій частині судом застосовано правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.

Рішення суду в частині не задоволених вимог АТ «Універсал Банк» про стягнення пені та комісії не оскаржується та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 186/1743/15-ц, яка зокрема зазначає, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині задоволених позовних вимог банку про стягнення з відповідача заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту).

Однак, повністю погодитись з такими висновками районного суду не може апеляційний суд через невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту, пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Апеляційний суд враховує, що в анкеті-заяві до Договору про надання банківських послуг від 16.02.2018 не зазначена відсоткова ставка.

Обґрунтовуючи право вимоги, у тому числі щодо розміру і порядку нарахування, позивач крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором про надання банківських послуг "Monobank" від 16.02.2018, посилається на Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, Умов і правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ "Універсал Банк" при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів та Тарифи за карткою Monobank, які містять Паспорт споживчого кредиту "картка Monobank" та Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача, та витяг з Тарифів за карткою "Monobank", розміщені на сайті: https://www.monobank.ua/terms, як невід`ємні частини договору.

При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів, що саме ці Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ "Універсал Банк" при наданні банківських послуг, які містять Паспорт споживчого кредиту "картка Monobank" та Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача, та Тарифи за карткою "Monobank" розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи анкету-заяву до Договору надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати пені і комісії, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Натомість, підписана відповідачем анкета-заява, окрім анкетних даних останнього, не містить жодних даних про умови кредитування.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст. 530 ЦК України обґрунтовано дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "Універсал Банк" заборгованості за загальним залишком заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту).

Доводи в апеляційній скарзі відповідача про те, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь банку тіла кредиту, помилково прийняв до уваги розрахунок заборгованості за кредитним договором, оскільки такий розрахунок не є належним доказом наявності за ним заборгованості за тілом кредиту, не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги, оскільки заперечуючи проти наданого позивачем розрахунку, відповідач власного не надав, клопотань щодо витребування у позивача додаткових доказів на підтвердження заборгованості за кредитним договором або клопотань про проведення по справі судово-економічної експертизи, ОСОБА_1 не заявлялося.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У даному випадку Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, Умов і правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ "Універсал Банк" при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів та Витяг з Тарифів, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16.02.2018 шляхом підписання анкети-заяви.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, яку суд першої інстанції вірно застосував.

При цьому, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що банк має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Апеляційний суд також враховує, що доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до п. 5 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд при розгляді цивільної справи № 200/5647/18 в постанові від 16.09.2020.

Таким чином, надана, як позивачем так і відповідачем, виписка по картковому рахунку ОСОБА_1 , на думку апеляційного суду, є належним доказом наявної заборгованості відповідача за простроченим тілом кредиту, підтверджує несвоєчасне погашення кредиту і повністю спростовує доводи ОСОБА_1 про відсутність заборгованості за кредитом, а тому висновок суду першої інстанції про наявність у матеріалах справи первинних бухгалтерських документів, які підтверджують борг позичальника перед банком, є правильним.

Заперечуючи проти стягнення з нього заборгованості за кредитним договором, відповідач не погоджується з наданим банком розрахунком заборгованості в частині зарахування у заборгованість тіла кредиту нарахованих відсотків.

З наявного у справі розрахунку заборгованості за кредитним договором та виписки про рух коштів по картці ОСОБА_1 вбачається, що загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) становить 32316,63 грн, але починаючи з 30.06.2019 банк здійснював автоматичне погашення відсотків, пені та комісії за рахунок тіла кредиту, безпідставно збільшуючи тіло кредиту.

Проте, доказів погодження сторонами договору в письмовій формі такого порядку погашення відсотків та штрафних санкцій банком не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду, тому такі дії позивача не відповідають суті кредитних відносин, оскільки проценти та штрафні санкції за своєю суттю є платою за користування кредитними коштами.

Колегія суддів вважає, що з наданого розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за тілом кредиту станом на 22.12.2020 складає 24999,20 грн, тобто фактично отримані відповідачем кошти.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «УніверсалБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів вважає, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Тому, враховуючи заборгованість за тілом кредиту в сумі 24999,20 грн, яка встановлена апеляційним судом, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 підлягає стягненню вказана сума заборгованості за тілом кредиту.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Колегія суддів, з огляду на вищевикладене вважає, що надані позивачем докази не дають підстав для висновків про відсутність існування між сторонами взаємних прав та обов`язків, а тому є правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту.

Разом з тим, інші доводи в апеляційній скарзі відповідача про те, що рішення суду першої інстанції є безпідставним, незаконним, ухваленим з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вони є необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці. Відповідачем не надано до матеріалів справи доказів про відсутність заборгованості за тілом кредиту в межах наданого ліміту, а саме 25000,00 грн.

Враховуючи викладене, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, проте суд першої інстанції неправильно здійснив розрахунок такої заборгованості, у зв`язку з чим рішення Новгород-Сіверського районного суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні визначення розміру заборгованості ОСОБА_1 за тілом кредиту шляхом зменшення до 24999,20 грн.

Переглядаючи додаткове рішення Новгород-Сіверського районного суду від 07.09.2021 за апеляційною скаргою АТ «Універсал Банк», апеляційний суд враховує наступне.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Як вбачається з матеріалів справи, у поданому відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 повідомлено про попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу відповідно до ст. 134 ЦПК України. До відзиву відповідачем додана копія Договору про надання правової (правничої) допомоги від 28.08.2020, Додаткова угода до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 24.06.2021 (а.с. 66-67, 68, т. 1).

До заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відповідачем ОСОБА_1 у строк, визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України, подано копію акту приймання-передачі наданих послуг і виконаних робіт від 10.08.2021 та оригінал квитанції № 57522594 від 10.08.2021про перерахування коштів у сумі 7200 грн за надану адвокатом правову (правничу) допомогу у справі № 739/619/21 згідно договору від 28.08.2020.

Також відповідачем ОСОБА_1 до вказаної заяви долучено докази відправлення такої заяви із вказаними додатками АТ «Універсал Банк».

Згідно п. 1.1. Додаткової угоди до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 24.06.2021 сторони визначили вартість правової (правничої) допомоги адвоката у справі № 739/619/21, а саме: підготовка відзиву на позовну заяву 6000 грн, а інша робота адвоката (підготовка заяв, клопотань, міркувань, скарг, пояснень, інших процесуальних документів, запитів, ознайомлення з матеріалами справи тощо) 600 грн за 1 годину роботи.

Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг і виконаних робіт від 10.08.2021 адвокатом надано клієнту, ОСОБА_1 , послуги і виконано роботи із правничої допомоги у справі № 739/619/21: ознайомлення з позовною заявою АТ «Універсал Банк» та матеріалами у справі № 739/619/21, складання відзиву на позовну заяву 6000 грн; складання заяви про ухвалення додаткового судового рішення і акту приймання-передачі наданих послуг і виконаних робіт 1200 грн ( витрачено 2 години).

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі, суд першої інстанції виходив з того, що стороною відповідача під час розгляду справи в суді першої інстанції понесено витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката на суму 6000 грн, розмір таких виплат відповідає умовам договору про надання правової допомоги і відповідні докази були надані відповідачем, а тому дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування витрат на правничу допомогу пропорційно до задоволених вимог.

Відмовляючи у стягненні судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом в сумі 1200 грн, які понесені відповідачем, суд виходив з того, що послуги на суму 1200 грн адвокатом надані вже після ухвалення рішення судом.

Положеннями статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вирішуючи питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу необхідно виходити із положень статті 137 ЦПК України.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Із положень статей 137, 141 ЦПК України вбачається, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги, рахунки тощо.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі частково задоволення позову інші судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із ч. 6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивачем АТ «Універсал Банк» не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих доказів на підтвердження не співмірності стягнутих судом на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу.

При визначенні розміру витрат на правничу допомогу судом першої інстанції детально проаналізовано заявлені витрати, враховано їх реальність, критерій розумності, неминучості. Також суд прийшов до правильного висновку, що надані адвокатом послуги зі складання заяви про ухвалення додаткового рішення та акту приймання-передачі у сумі 1200 грн надані після ухвалення рішення у справі, а тому задоволенню не підлягають.

З врахуванням наведеного апеляційна скарга не містить обґрунтованих доводів з врахуванням яких наявні підстави для відмови у задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням зміни рішення суду першої інстанції в частині розміру задоволених позовних вимог АТ «Універсал Банк» на суму 24999,20 грн (24999,20 грн від 44614,80 грн становить 56 %), слід змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору та загальної суми стягнення, зменшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» суму судового збору з 1644,27 грн до 1271,20 грн (2270 грн х 56% :100%). Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню (на 44 %), у матеріалах справи наявні належні докази понесення відповідачем витрат по сплаті судового збору за апеляційний розгляд справи (а.с. 182, т. 1), то відповідно з АТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1498,20 грн (3405 грн х 44 % : 100%).

Апеляційний суд враховує, що оскільки рішення Новгород-Сіверського районного суду від 28.07.2021 підлягає зміні шляхом зменшення розміру стягнутої заборгованості, а саме позовні вимоги задоволено на 56%, тому додаткове рішення Новгород-Сіверського районного суду від 07.09.2021 підлягає зміні шляхом збільшення стягнутого розміру витрат на правову допомогу на користь відповідача пропорційно відмовленим позовним вимогам, тобто на 44 %, що складає 2640 грн.

Керуючись ст.ст. 270, 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 28 липня 2021 року змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_1 (місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (місцезнаходження юридичної особи: вул. Автозаводська, 54/19, ЄДРПОУ - 21133352) заборгованості за кредитним договором з 32316,63 грн до 24999,20 грн та судового збору з 1644,27 грн до 1271,20 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Додаткове рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 07 вересня 2021року змінити, збільшивши розмір стягнутих з Акціонерного товариства «Універсал Банк» (місцезнаходження юридичної особи: вул. Автозаводська, 54/19, ЄДРПОУ - 21133352) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_2 ) витрат на правову допомогу з 1654,20 грн до 2640 грн.

В іншій частині додаткове рішення суду залишити без змін.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» на додаткове рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 07 вересня 2021року залишити без задоволення.

Стягнути з Акціонерного товариства «Універсал Банк» (місцезнаходження юридичної особи: вул. Автозаводська, 54/19, ЄДРПОУ - 21133352) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_2 ) 1498,20 грн судового збору за апеляційний розгляд справи.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 09.11.2021.

Головуючий Судді :