Справа № 206/665/21
Провадження № 2/206/526/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2021 Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря судового засідання Різниченко Я.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, -

І. Стислий виклад позиції позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій з урахуванням уточнених вимог зазначив, що 14 червня 2007 року, на підставі договору купівлі-продажу, він придбав земельну ділянку площею 0,0455 га, що розташована на території АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Вартість земельної ділянки склала 90000,00 доларів США. Для оплати її вартості позивач заздалегідь звернувся до Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» i 13 червня 2007 року уклав кредитний договір та отримав суму кредиту у розмірі 90000,00 доларів США. Після придбання земельної ділянки розпочав погоджувальні процедури, пов`язані iз наступним будівництвом: замовив розроблення проекту будинку, звернувся за оформленням документів електропостачання, водопостачання, газопостачання, а також звернувся до органів місцевої влади за отриманням дозволу на будівництво. 21 грудня 2007 року Рішенням виконавчого комітету Самарської районної у місті Дніпропетровську ради, позивачу було надано дозвіл на будівництво житлового будинку із гаражем (згідно проекту) та господарського блоку розміром 4,0х3,0 м по АДРЕСА_1 . 29 квітня 2008 року він уклав договір купівлі-продажу на придбання будівельної системи «Velox», яка складалась із повного комплекту конструктивних елементів майбутнього будинку та сплатив за це 109582,77 гривень, що згідно поточного курсу валют становило 40000,00 доларів США. 19 травня 2008 року позивач уклав із будівельною фірмою Приватне підприємство «Техпромінвест Плюс» договір підряду на виконання робіт по будівництву будинку по АДРЕСА_1 . 22 травня 2008 року він отримав Дозвіл Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області на виконання будівельних робіт. Проте, після прибуття робітників підрядника для початку виконання будівельних робіт з`ясувалось, що більшу частину земельної ділянки ОСОБА_1 фактично зайнято будівлею суміжного землекористувача - відповідача ОСОБА_3 . Ця новина шокувала позивача та спричинила стресовий стан. Його негайне звернення до відповідача з вимогою звільнити земельну ділянку не призвело до успіху, оскільки відповідач категорично не побажав добровільно вирішувати конфлікт. Після відмови ОСОБА_3 від вирішення конфлікту позивач зрозумів, що його фактично позбавлено можливості користуватися своєю власністю - земельною ділянкою і цей конфлікт ОСОБА_5 мав вирішувати у суді. На протязі багатьох років відбувалася судова тяжба щодо захисту порушеного права позивача. Під час розгляду справи він був змушений користуватися правовою допомогою юристів, залучати експертів та спеціалістів. Усе це було пов`язано не тільки із витратами, але й зі стресами та переживаннями, які позивач відчував як під час розгляду справи, так і під час очікування результатів вирішення спору. Суд ухвалив рішення на користь позивача та зобов`язав усунути перешкоди права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , зобов`язання відповідача знести будівлі та споруди розташовані на даній земельній ділянці самостійно (за власний рахунок), привести ділянку до стану, придатного для використання та передати земельну ділянку в розпорядження ОСОБА_1 . Позивач був впевнений у відновленні своїх прав і деякий час перебував у піднесеному стані. Проте, незважаючи на набрання законної сили судовим рішенням та проходження цієї справи у всіх судових інстанціях, включаючи найвищу судову інстанцію України - Верховний Суд, відповідач не виконав рішення суду та не бажає звільняти земельну ділянку позивача. На сьогоднішній день в провадженні відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області знаходиться виконавче провадження про усунення перешкоди права власності позивача ОСОБА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , зобов`язати ОСОБА_3 знести будівлі та споруди розташовані на даній земельній ділянці самостійно (за власний рахунок), привести ділянку до стану, придатного для використання та передати земельну ділянку в розпорядження ОСОБА_1 . Судове рішення не виконано до цього дня. Відмова відповідача від виконання рішення суду щодо звільнення земельної ділянки позивача призвела до стресового стану. До ОСОБА_1 з новою силою повернулося відчуття тривоги, несправедливості та безвиході. Внаслідок наведених протиправних дій та бездіяльності відповідача, позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у перенесених неодноразових стресах, приниженнях та стражданнях, тривалому відчутті тривоги, занепокоєння, невизначеності та безвиході, які були викликані не тільки безпосереднім порушенням його права власності, але й внаслідок ігнорування відповідачем рішення суду щодо відновлення його прав. В результаті душевного потрясіння в ОСОБА_1 суттєво погіршилося самопочуття, він став дратівливим, не знав як вийти із ситуації, що сталася, що, у свою чергу, негативно відображалося і на його психічному стані, і на взаємовідносинах із членами родини позивача. Внаслідок вищезазначеного порушення прав, позивач тривалий час перебував у депресивному стані та змушений був вживати антидепресанти. Також його пригнічувала та обставина, що придбання у власність земельної ділянки відбулось за дуже не малі грошові кошти - 90000,00 доларів США, які він взяв у кредит. Оскільки право власності позивача на земельну ділянку до цього дня не відновлено, та він тривалий час продовжує гостро та болісно відчувати невизначеність його права власності, свою беззахисність, приниженість, відчуває себе людиною, яка не може захистити свої права навіть шляхом звернення до суду, ОСОБА_1 змушений звернутися до суду із позовом в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію моральної шкоди у розмірі 300000,00 (триста тисяч) гривень (т. 1, а.с. 1-5, 98-102).

Не погоджуючись із викладеними у позові обставинами, відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки ним не доведено за допомогою належних та допустимих доказів наявність передбачених законом умов для стягнення моральної шкоди, як то протиправність поведінки ОСОБА_3 , причинний зв`язок між неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача і моральною шкодою, наявність вини ОСОБА_3 . Висновок експерта є неналежним доказом завдання позивачу моральної шкоди за обставин справи, яка досліджувалась експертом. Висновок експерта був підготовлений на підставі інформації про справу, яка була надана ОСОБА_1 . Виходить, що зміст та достовірність наданої позивачем інформації безпосередньо впливає на висновок експерта з питання щодо завдання ОСОБА_1 моральної шкоди. Окрім цього, станом на день укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки позивачем 14.06.2007 домоволодіння, що належить відповідачу за адресою: АДРЕСА_5 вже існувало, було закінчене будівництвом та придатне до експлуатації. Вказане нівелює пояснення позивача щодо здійснення будівництва будинку відповідачем в 2008 році. ОСОБА_1 як позивач у справі та особа, яка стверджує про порушення відповідачем його прав, мав довести ті обставини, на які він посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог. Як у тексті позовної заяви, так і поясненнях експерта ОСОБА_1 посилався на низку обставин, які він не підтвердив жодним належним та допустимим доказом. Позивач вважає, що суд зобов`язав ОСОБА_3 знести свій власний будинок, який він придбав за договором купівлі-продажу разом з земельною ділянкою під ним, будь-якого будівництва, в тому числі самочинного ОСОБА_3 не здійснював. Жоден з договорів за результатами багатьох судових спорів недійсними чи нікчемними не визнані, право власності відповідача і на будинок, і на земельну ділянку під ним є чинними, отже в силу Конституції України є непорушним і підлягає захисту нарівні з правом власності інших громадян. До позовної заяви по даній справі позивач додав копію державного акту на 1 аркуші, другий аркуш, де зазначений опис меж земельної ділянки - відсутній. Відповідач вважає, що не його бездіяльність унеможливлює виконання рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2012 року - зносити будинок НОМЕР_3 , що належить на законних підставах відповідачу неможливо, оскільки рішення не зобов`язує до цього відповідача. Визначити фактичне і правильне місцезнаходження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 через помилку в відомостях ДЗК не представляється можливим, принаймні до моменту виправлення такої помилки. Окрім цього, відповідач неодноразово пропонував позивачу вирішити спір мирним шляхом, а саме шляхом грошової компенсації за ринковими цінами вартості його земельної ділянки, яка через помилку геодезистів опинилась під будинком ОСОБА_3 , але позивач завжди відмовляється, стверджуючи, що він прагне саме знести будинок відповідача, що свідчить про деструктивну позицію позивача та намагання «відновити свої порушені права» за рахунок особи, вина якої у порушенні прав позивача не доведена, а тому відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог та наголосив на тому, що він не заперечує повернутись до обговорення мирного врегулювання спору (т. 2, а.с. 9-19).

Позивачем було подано відповідь на відзив, в обґрунтування якої він зазначив, що відповідач у своєму відзиві фактично спотворює обставини, які були предметом судового розгляду і за цими обставинами надана правова оцінка рішеннями судів по справі № 436/4776/12. ОСОБА_3 до цього дня не виконав рішення суду та не звільнив земельну ділянку розташовану по АДРЕСА_1 , але й продовжує стверджувати, що він не буде виконувати зазначене рішення суду. Відповідач у відзиві зазначає, що висновок експерта є неналежним доказом завдання позивачу моральної шкоди, проте зазначена експертиза проведена за замовленням позивача, усі необхідні матеріали надавались саме позивачем. Позивач вважає, що експертний висновок є належним доказом, оскільки він містить інформацію щодо предмета доказування - факту завдання моральної шкоди та його розміру, а твердження відповідача є безпідставними. На рахунок того, що відповідач зазначив у відзиві про відсутність виконавчого провадження, позивач зазначив, що ці твердження не відповідають дійсності, оскільки з метою фактичного виконання рішення суду, ОСОБА_1 вирішив замінити державного виконавця на приватного. 13.04.2021 за заявою ОСОБА_1 приватним виконавцем Салезньовим М.О. було відкрите нове виконавче провадження № 65115006 з примусового виконання цього ж виконавчого листа № 436/4776/12 від 29.04.2013 (т. 2, а.с. 78-82).

Відповідачем були подані заперечення на відповідь на відзив в яких він зазначив, що перелічені позивачем факти не свідчать про те, що ОСОБА_3 самовільно зайняв земельну ділянку по АДРЕСА_1 , яка належить позивачу та здійснив там самовільне будівництво. Зі змісту рішень судів по справі № 436/4776/12 вбачається встановлення факту наявності помилки, а саме технічної помилки у картографічній документації Державного земельного кадастру, яка полягає у тому, що земельна ділянка з кадастровим номером - :09:032:0038, яка розташована по АДРЕСА_5 і належить відповідачу на праві власності, розташована в картографічній документації Державного земельного кадастру під домоволодінням по АДРЕСА_3 , а земельна ділянка по АДРЕСА_1 , яка належить позивачу виділялась без виходу на місце, у зв`язку з чим відбулось «накладення» за даними ДЗК цієї земельної ділянки на раніше існуючий будинок по АДРЕСА_5 . Відповідач вважає, що позивачем не доведена наявність передбачених законом умов для стягнення моральної шкоди, як то протиправність поведінки ОСОБА_3 , причинний зв`язок між неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача і моральною шкодою, наявність вини відповідача (т. 2, а.с. 87-88).

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та зазначив, що відповідач не виконує рішення суду, яке набрало законної сили, не звільняє ділянку, яка належить позивачу. За весь час судових розглядів, позивачу було завдано значної моральної шкоди. Позивач не зміг реалізувати свої плани через те, що відповідач не дозволяє позивачу користуватись ділянкою, яка належить ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_4 просили відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі та зазначили, що позивачем не наведено доказів щодо протиправності дій відповідача. Висновок експерта зроблений зі слів позивача, які на думку сторони відповідача перекрутили ситуацію.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

17.02.2021до канцелярії суду надійшла позовна заява з додатками (т. 1, а.с. 1-91).

Ухвалою судді від 19.02.2021 позовну заяву було залишено без руху, як таку, що не відповідала вимогам передбаченим ст.ст.175, 177 ЦПК України (т. 1, а.с. 94-95).

01.03.2021 на виконання ухвали судді від 19.02.2021, до канцелярії суду надійшла позовна заява із усуненими недоліками (т. 1, а.с. 97-182).

03.03.2021 у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 01.04.2021 (т. 1, а.с. 184-185).

01.04.2021 до канцелярії суду надійшла заява ОСОБА_3 про відвід судді (т. 1, а.с. 189).

01.04.2021 ухвалою судді відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід судді (т. 1, а.с. 190, 195-198).

01.04.2021 підготовче судове засідання відкладено на 27.04.2021, встановлені строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення на відповідь на відзив (т. 1, а.с. 191-193).

12.04.2021 на електрону адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (т. 1, а.с. 200).

19.04.2021 від позивача до канцелярії суду надійшла відповідь на відзив з додатками (т. 2, а.с. 78-86).

26.04.2021 до канцелярії суду від позивача надійшло заперечення з додатками (т. 2, а.с. 87-91).

27.04.2021 в судовому засіданні відзив на позовну заяву повернуто відповідачу, продовжено строк підготовчого провадження та строк для подання відзиву, відкладено підготовче судове засідання на 30.04.2021 (т. 1, а.с. 202-203).

28.04.2021 від відповідача до канцелярії суду надійшли заява про поновлення процесуального строку з додатками та відзив на позов з додатками (т. 2, а.с. 2-77).

28.04.2021 до канцелярії суду від відповідача надійшли клопотання про витребування доказів з додатками, заява про виклик свідка та клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи (т. 2, а.с. 92-97).

17.05.2021 в судовому засіданні прийнято відзив на позовну заяву, відповідь на відзив та заперечення, клопотання відповідача про витребування доказів повернуто відповідачу без розгляду, відмовлено в задоволенні заяви відповідача про виклик свідка та відмовлено в задоволені клопотання відповідача про приєднання доказів до матеріалів справи. Закінчені підготовчі дії, закрито підготовче провадження та розпочато розгляд справи по суті, заслухані вступні слова представника позивача, відповідача та представника відповідача, заслухано відповіді на питання, оголошено перерву до 28.05.2021 у зв`язку з викликом позивача та можливого мирного врегулювання спору (т. 2, а.с. 98-102).

28.05.2021 до канцелярії суду від відповідача надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи з додатками (т. 2, а.с. 110-128).

28.05.2021 в судовому засідання долучено до матеріалів справи клопотання відповідача про приєднання доказів до матеріалів справи та оголошено перерву до 28.07.2021 у зв`язку з неявкою позивача (т. 2, а.с. 122-123).

28.07.2021 до канцелярії суду від відповідача надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи з додатками (т. 2, а.с. 129-140).

28.07.2021 заслухано вступне слово позивача, заслухано відповіді на питання, задоволено клопотання відповідача про приєднання доказів до матеріалів справи, досліджено письмові докази, заслухано виступ позивача, представника позивача, відповідача та представника відповідача в судових дебатах (т. 2, а.с. 141-145).

28.07.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду (т. 2, а.с. 146).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Згідно розписки від 14.06.2007 ОСОБА_6 , продавець, отримав від покупця ОСОБА_1 повну суму грошей в розмірі 90000 доларів США за земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 та претензій по розрахунку не має (т. 1, а.с. 18, 115).

14.06.2007 між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_6 передав у власність ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0,0455 га, що розташована на території АДРЕСА_1 , вартість ділянки - 40832 грн. 91 коп. (т. 2, а.с. 132-133).

30.06.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_1 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 07.1/162-7, відповідно до якого, ОСОБА_1 надано кредит на споживчі цілі з встановленням іпотеки в межах максимального ліміту заборгованості 90000 (дев`яносто тисяч) доларів США (т. 1, а.с. 13-17, 110-114).

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 901073 від 02.11.2007, ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0455 га, відповідно до договору купівлі-продажу № 2849 від 14.06.2007 (т. 1, а.с. 7, 104).

Цільове призначення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :09:032:0044 (т. 1, а.с. 8, 105).

Рішенням виконавчого комітету Самарської районної у місті Дніпропетровську ради та актом-висновком ОСОБА_1 дозволено будівництво житлового будинку з гаражем (згідно проекту) та господарського блоку розміром 4,0х3,0 м по АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 20, 116).

Відповідно до договору купівлі-продажу № 022904-6 від 29.04.2008, продавець, в особі ОСОБА_7 , зобов`язалась поставити будівельні системи «Velox», а ОСОБА_1 прийняти та сплатити товар вартістю 109582,77 грн.(т. 1, а.с. 21-23, 118-122).

ОСОБА_1 уклав договір підряду № 4 з ПП «Техпромінвест Плюс» 19.05.2008 відповідно до якого, позивач доручає, а підрядник виконує своїми силами та засобами роботи по будівництву котеджу по АДРЕСА_1 , вартість послуг 188255,47 грн. (т. 1, а.с. 24-25, 123-124).

22.05.2008 начальником Дніпропетровського регіонального відділу інспекції ДАБК у Дніпропетровській області видано дозвіл на виконання будівельних робіт № 159/01-08 ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 відповідно до проектної документації, затвердженої та зареєстрованої наказом № 1 від 16.05.2008 (т. 1, а.с. 26-27, 125-126).

Відповідно до акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 18.06.2008, у результаті перевірки встановлено, що станом на 18.06.2008 земельна ділянка площею 0,455 га по АДРЕСА_1 , використовується ОСОБА_1 під будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд на підставі рішення Дніпровської міської ради від 21.12.2007 (т. 2, а.с. 24-25).

З інформаційної довідки № 1494 від 17 лютого 2010 року, виданої КП «ДМБТІ» ДОР вбачається, що домоволодіння АДРЕСА_5 19 березня 2008 року зареєстроване за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 29.01.2008 року. Попередній власником домоволодіння був ОСОБА_8 , який зареєстрував право своєї власності на підставі рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Левлекс» від 01 лютого 2007 року (т. 2, а.с. 20-23, 29).

Заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 436/4776/12 від 20.09.2012 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Дніпропетровського міського управління земельних ресурсів про усунення порушень права власності на землю, яким вирішено усунути перешкоди права власності позивача ОСОБА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , кадастровий № :09:032:0044, зобов`язавши відповідача ОСОБА_3 знести будівлі та споруди розташовані на даній земельній ділянці, самостійно (за власний рахунок) привести ділянку до стану, придатного для використання та предати земельну ділянку в розпорядження ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 28-34, 161-164).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 206/1392/14-ц від 27.03.2014 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_8 про визнання договору нікчемним - відмовлено повністю (т. 2, а.с. 41-43).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 206/1979/14-ц від 08.10.2014 ОСОБА_1 у позові до ОСОБА_8 про визнання за ним, як за власником земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер № :09:032:0044 право власності на нерухоме майно, як самочинно збудоване на ній, а саме садибний житловий будинок НОМЕР_3 з усіма приналежними будівлями та спорудами - відмовлено (т. 2, а.с. 36-40).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області по справі № 206/3123/15-ц рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01.09.2015, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , треті особи: ПАТ «Укрсоцбанк», ПАТ «АКБ «Новий», ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , приватний нотаріус ДМНО Чала В.О. про визнання договору недійсним відмовлено - залишено без змін (т. 2, а.с. 44-46).

Актом державного виконавця від 26.09.2016 встановлено, що під час виходу державного виконавця за адресою: м. Дніпропетровськ, АДРЕСА_5 рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська згідно виконавчого листа № 436/4776/12 виданого 29.04.2013 в строк до 23.09.2016 не виконано (т. 2, а.с. 47).

Постановою Дніпровського апеляційного суду по справі №436/4776/12 від 23.05.2019, рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20.09.2012 залишено без змін (т. 1, а.с. 35-44, 165-170).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28.02.2019 по справі № 436/4776/12 відмовлено у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. про зміну порядку виконання рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20.09.2012. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10.07.2019 ухвала Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28.02.2019 залишена без змін (т. 1, а.с. 45-50, 171-173).

29.07.2020 постановою Верховного суду по справі № 436/4776/12 заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20.09.2012 та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23.05.2019 залишено без змін (т. 1, а.с. 51-59, 174-182).

03.09.2020 винесено постанову старшого державного виконавця Хоменко Д.Ю. про поновлення вчинення виконавчих дій, ВП № 59483019, відповідно до якої поновлено виконавче провадження з примусового виконання, виконавчий лист № 436/4776/12, виданий 29.04.2013 Самарським районним судом м. Дніпропетровська (т. 1, а.с. 127-128).

10.12.2020 ОСОБА_1 звернувся із заявою до ТОВ «Експертно-дослідна служба України» про проведення експертизи, та просив скласти висновок експерта щодо наступних питань: чи є у ОСОБА_1 зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості та виникли внаслідок порушення його права власності? Якщо так, то чи завдані ОСОБА_1 страждання (моральна шкода) за умов ситуації, що досліджується за справою? Якщо ОСОБА_1 завдані страждання (моральна шкода), який можливий розмір становить грошова компенсація за завдані страждання (моральну шкоду)? До заяви додані додатки, а саме: копія позовної заяви про відшкодування моральної шкоди, копія рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20.09.2012, копія постанови Дніпровського апеляційного суду від 23.05.2019, копія постанови Дніпровського апеляційного суду від 10.07.2019, копія постанови Верховного суду від 29.07.2020 (т. 1, а.с. 60-62, 129-131).

10.12.2020 між ОСОБА_1 та ТОВ «Експертно-дослідна служба України» укладено договір про надання послуг, вартість яких складає 15500,00 грн. (т. 1, а.с. 63-68, 132-137).

18.01.2021 експертом в галузі психології ТОВ «Експертно-дослідна служба України» Мінчевою О.А. складено висновок експерта № 607/01/2021 за результатами проведення психологічної експертизи. В досліджені використовувались наступні методи: загальнонаукові: спостереження, контент та інтент-аналіз суб`єктивної інформації, бесіда (кероване діагностичне інтерв`ю); спеціальні: метод експертної оцінки афективних реакцій і особливих емоційних станів, комплексна методика дослідження індивідуально-психологічних особливостей (емоційно-поведінкових проявів і провідних особливостей особистості), методика дослідження психологічного анамнезу.

На підставі заяви ОСОБА_1 від 10.12.2020 року про те, що через поширення на території України карантинних обмежень він не має можливості з`явитися на очне дослідження та просить проведення обстеження за допомогою відеозв`язку, психологічне обстеження підекспертного було проведено 17.12.2020 року (90 хв.) у режимі відеоконференції за допомогою програми «Skype». Дослідження розпочато о 14.00 годині. Психологічне дослідження ОСОБА_1 проводилося з дотриманням встановлених умов: якісний зв`язок через програму «Skype»; якісне освітлення приміщення, у якому знаходився ОСОБА_1 ; якісне зображення (яке містило обличчя та руки підекспертного) під час проведення керованого діагностичного інтерв`ю; відсутність сторонніх осіб у приміщенні, з якого проводилася відеотрансляція (окрім самого підекспертного); забезпечення якісних умов та можливості для ОСОБА_1 робити записи та малюнки, що є необхідними для діагностики індивідуально-психологічних особливостей особистості; зображення продуктів діяльності досліджуваного (малюнку, заповнених бланків тестів), які були отримані у ході відеоконференції, були візуально зафіксовані психологом (продемонстровані йому) в онлайн-режимі, підписані ОСОБА_1 та направлені на подальше дослідження поштовим зв`язком.

У зв`язку з однорідністю об`єктів і тісним взаємозв`язком питань, а також методичною специфікою психологічного дослідження відповіді за запитаннями об`єднані, а висновки надані окремо.

Висновки експертизи наступні: у ОСОБА_1 наявні зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості та виникли внаслідок порушення його права власності; ОСОБА_1 завдані страждання (моральна шкода) за умов ситуації, що досліджується за справою; можливий (орієнтовний) розмір грошового еквіваленту моральних страждань, спричинених ОСОБА_1 , в середньому складає 300000,00 (триста тисяч) гривень (т. 1, а.с. 69-86, 138-155).

Постановою про повернення виконавчого документа стягувану від 25.03.2021, ВП № 59483019, виконавчий лист № 436/4776/12 виданий 29.04.2013 Самарським районним судом м. Дніпропетровська - повернути стягувачу (т. 2, а.с. 76).

13.04.2021 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, ВП № 65115006 з виконання виконавчого листа № 436/4776/12 виданого 29.04.2013 Самарським районним судом м. Дніпропетровська, боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів (т. 2, а.с. 83-84).

24.05.2021 відповідно до листа, направленого на електронну адресу позивача та представника позивача, ОСОБА_3 пропонував при узгодженні усіх процедур й приведення земельних ділянок до фактичного стану у Державному земельному кадастрі премію у сумі 25000 доларів США ОСОБА_1 (т. 2, а.с. 112-118).

26.07.2021 ОСОБА_1 відповів на пропозицію ОСОБА_3 та зазначив, що його компромісні пропозиції: або придбання ОСОБА_3 земельної ділянки ОСОБА_1 на якій розташований будинок, який підлягає знесенню; або ОСОБА_3 відчужує на користь ОСОБА_1 будинок, який розташований на земельній ділянці останнього (т. 2, а.с. 119).

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. 1167 ЦК України доказуванню підлягає факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

До подібного висновку дійшов Верховний Суд 12.04.2019 у постанові по справі № 686/10651/18.

Відповідно до роз`яснень, викладених в ч. 2 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов`язок по відшкодуванню шкоди.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що саме на позивача покладено обов`язок доказування фактів спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Дослідивши висновок експерта № 607/01/2021, складений 18.01.2021, який позивачем було долучено в якості доказу його психологічного стану та розміру грошового еквіваленту моральних страждань, слід зазначити наступне.

Відповідно до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої на момент складення висновку, Міністерством юстиції України, психологічна експертиза проводиться за наступним порядком.

Згідно п. 6.1. об`єктом психологічної експертизи є психічно здорові особи (підозрюваний, обвинувачений, підсудний, виправданий, засуджений, свідок, потерпілий, позивач, відповідач: малолітні; неповнолітні; дорослого та похилого віку).

Відповідно до п. 6.3. психологічна експертиза встановлює ті особливості психічної діяльності та такі їх прояви в поведінці особи, які мають юридичне значення та викликають певні правові наслідки.

Згідно п. 6.4. основним завданням психологічної експертизи є визначення у підекспертної особи: індивідуально-психологічних особливостей, рис характеру, провідних якостей особистості; мотивотвірних чинників психічного життя і поведінки;емоційних реакцій та станів;закономірностей перебігу психічних процесів, рівня їхнього розвитку та індивідуальних її властивостей.

Пунктом 6.9. передбачено, що для проведення дослідження орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), надає експерту можливість психологічного обстеження підекспертної особи та матеріали справи.

Для проведення психологічної експертизи (з огляду на вік підекспертної особи та виходячи з питань, поставлених перед експертом) експерту необхідно надати: медичну документацію, особову справу, шкільні характеристики і характеристики з місця роботи, свідчення співучнів, педагогів, колег, друзів, знайомих, родичів та інших людей, з якими підекспертна особа близько спілкувалася. У свідченнях рідних та близьких повинні бути відображені особливості її розвитку та поведінки, умов життя, оточення, притаманні їй схильності, захоплення, інтереси. За наявності також надаються щоденники, листи, зразки творчості підекспертної особи.

Відповідно до п. 6.10. органу (особі), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), особливу увагу слід приділити свідченням або відомостям про особливості поведінки підекспертної особи у проблемних ситуаціях (конфлікти, покарання, втрати тощо) та свідченням про особливості її емоційного стану в певних обставинах (безпосередньо у момент подій, у час, що передував подіям, а також після їх завершення).

Згідно п. 6.11. під час проведення психологічної експертизи досліджуються автентичні показання, тобто такі, які не залежать від будь-якого стороннього впливу або примусу.

До компетенції судового експерта-психолога при виконанні судово-психологічної експертизи у справах про відшкодування моральної шкоди відноситься виявлення функціонального рівня психічної діяльності, особистісні та емоційні прояви суб`єкта, особливості їх динаміки під впливом конкретних життєвих подій.

Висновки у частині психологічного дослідження щодо визначення орієнтовного (можливого) розміру компенсації моральної шкоди мають імовірний характер, остаточне рішення по цьому питанню є прерогативою суду.

Так, зі змісту другого питання, яке було поставлено на вирішення експерта, необхідно було, встановити чи завдана позивачу моральна шкода за умов ситуації, що досліджується за справою. Таким чином, висновок експерта був підготовлений на підставі інформації про справу, яка була надана ОСОБА_1 (п. 3.1. договору про надання послуг від 10.12.2020). Виходить, що зміст та достовірність наданої ОСОБА_1 інформації безпосередньо впливає на висновок експерта з питання щодо завдання ОСОБА_11 моральної шкоди.

Зі вступної частини досліджуваних подій (арк. 2) висновку експерта № 607/01/2021 від 18.01.2021 вбачається, що відповідаючи на питання експертизи, експерт виходив з наступного: 14 червня 2007 року за договором купівлі-продажу № 2849, позивач, придбав у свою власність земельну ділянку площею 0,0455 га розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та 02 листопада 2007 року отримав державний акт серії ЯД № 901073 про право власності на земельну ділянку. Рішенням Виконавчого комітету Самарської районної у м. Дніпропетровську ради № 963 від 21.12.2007, ОСОБА_1 було дозволено будівництво житлового будинку з гаражем (згідно проекту) та господарського блоку по АДРЕСА_1 . З графічних даних Державного земельного кадастру від 15.05.2009 вбачається, що на земельній ділянці, що перебуває у власності ОСОБА_1 відповідачем збудовано житловий будинок із господарчими побудовами та басейн. Зі змісту рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2012 року обставина здійснення відповідачем будівництва житлового будинку із господарчими побудовами та басейн, що перебуває у власності позивача не встановлено. В тексті рішення суду від 20.09.2012 лише зазначено, що «З графічних даних Державного земельного кадастру від 15.05.2009 вбачається, що на земельній ділянці, що перебуває у власності ОСОБА_1 збудовано житловий будинок із господарчими побудовами та басейн.

Отже в цій частині опис досліджуваних експертом подій не відповідає фактичним обставинам справи.

Матеріали справи № 436/4776/12 експерту надані не були, більшість обставин були повідомлені позивачем у вільній бесіді та у довільному трактуванні, без підтвердження матеріалами справи або додатковими доказами, а саме: позивач зазначив, що майже через рік після покупки земельної ділянки він з`ясував, що ділянка зайнята сторонніми особами, які вже займаються будівництвом будинку.

В той же час за обставинами, встановленими рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20.09.2012, ОСОБА_1 14 червня 2007 року за договором купівлі-продажу № 2849, придбав у свою власність земельну ділянку площею 0,0455 га розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, з інформаційної довідки № 1494 від 17 лютого 2010 року, виданої КП «ДМБТІ» вбачається, що домоволодіння АДРЕСА_5 19 березня 2008 року зареєстроване за відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 29.01.2008. Попереднім власником домоволодіння був ОСОБА_8 , який зареєстрував право своєї власності на підставі рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Левлекс» від 01 лютого 2007 року. За змістом рішення Третейського суду від 01.02.2007 встановлено, що ОСОБА_8 за свої кошти побудував будинок та споруди по АДРЕСА_5 , які за висновком АТЗТ Інженерно-виробничого центру «Металург» є закінчене будівництвом та готові до експлуатації, виконані з дотриманням архітектурно-будівельних норм, санітарно-технічних та інших діючих норм та правил.

Таким чином, станом на день укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки позивачем 14.06.2007, домоволодіння, що належить відповідачу по АДРЕСА_5 вже існувало, було закінчене будівництвом та придатне до експлуатації.

Окрім цього, позивач пояснював експерту, що йому довелось взяти кредит в розмірі 90000,00 доларів США на купівлю земельної ділянки та продати квартиру для погашення заборгованості за кредитом, яка утворилась внаслідок зміни курсу гривні та відповідно до зміни суми кредиту.

Суд вважає необхідним зазначити, що доданий до позовної заяви кредитний договір не є доказом такої обставини, оскільки цільове призначення кредиту - на споживчі цілі, без уточнень щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Крім цього, відповідно до п. 1.1.1. надання кредиту здійснюється окремими частинами - «Траншами», а відповідно до п. 2.1. видача траншів проводиться шляхом видачі позичальнику готівкових грошей в іноземній валюті через операційну касу кредитора в сумі траншів кредиту з позичкового рахунку позичальника в банку.

Також, позивач не надав жодних доказів щодо продажу ним конкретної квартири для погашення заборгованості за валютним кредитом.

Крім того, відповідно до п. 2.1. нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Ярмолюк М.М. договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 14.06.2007 між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , вартість земельної ділянки по АДРЕСА_1 становить 40832 грн. 91 коп. В той же час, відповідно до п. 2.2. договору, продаж земельної ділянки здійснений за домовленістю сторін за суму 40832 грн. 91 коп., які продавець одержав повністю від покупця при підписанні цього договору.

Також, відповідно до нотраіально посвідченого приватним нотаріусом Бойченко Т.М. договору купівлі-продажу земельної ділянки по АДРЕСА_1 , укладеного 12.12.2006 між ОСОБА_12 та ОСОБА_6 , вартість земельної ділянки становить 40832 грн. 91 коп. В той же час, покупець придбав у продавця зазначену земельну ділянку за суму 40832 грн. 91 коп.

Отже, позивач, обґрунтовуючи позов, посилається на розписку укладену між ОСОБА_1 (покупцем) та ОСОБА_6 (продавцем), відповідно до якої останній отримав 90000,00 доларів США за вказану земельну ділянку. Фактичні обставини, встановлені судом суперечать доводам позивача, що він придбав у власність земельну ділянку за 90000,00 доларів США.

Позивач, крім іншого, посилається на погрози з боку відповідача, та на те, що в нього з`явились проблеми зі здоров`ям (порушення сну, підвищений тиск), на які він не звертає увагу, оскільки вважає, що треба відстояти своє право власності.

Однак, жодних доказів на підтвердження вини відповідача щодо погіршення психологічного стану позивача надано не було.

Крім пояснень самого позивача, у висновку міститься посилання на пояснення свідків ОСОБА_13 (представник ОСОБА_1 в судових справах) та ОСОБА_14 (дружина), які є зацікавленими особами у вирішенні даного спору на користь позивача, а тому їх пояснення також базуються на позиції позивача.

З поданого висновку вбачається, що для проведення експертизи були надані наступні документи: копія позовної заяви ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди; копія рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20.09.2012; копія постанови Дніпровського апеляційного суду від 23.05.2019; копія постанови Дніпровського апеляційного суду від 10.07.2019; копія постанови Верховного суду від 29.07.2020. Окрім цього, обстеження ОСОБА_1 17.12.2020 проводилось у режимі відеоконференції за допомогою програми «Skype» через запровадження карантиних обмежень.

Тобто, на переконання суду, висновок експерта було складено за суб`єктивною позицією позивача, поданими в односторонньому порядку доказами та проведення обстеження лише зацікавленої у цьому особи ОСОБА_1 . Не було подано відповідно із інструкцією медичну документацію, особову справу, шкільні характеристики і характеристики з місця роботи.

Крім того, спір між позивачем та відповідачем розглядається судами більше 10 років. Фактичних обставин, які були встановлені судами в судових провадженнях набагато більше, як і постановлених рішень та долучених під час розгляду справ доказів.

Таким чином, суд вважає, що висновок був підготовлений на підставі доказів та свідчень поданих лише позивачем, що безпосередньо вплинуло на висновок експерта. Обстеження позивача та відомості повідомлені ним експерту були надані у вільній бесіді та у довільному трактуванні.

Експертний висновок не є належним доказом того, що моральні страждання, які ймовірно відчуває позивач спричинені саме діями відповідача.

Крім іншого, розмір компенсації моральної шкоди мають імовірний характер, остаточне рішення по цьому питанню є прерогативою суду.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає висновок експерта не повним, не обґрунтованим, проведеним не у відповідності до затвердженої інструкції та лише з суб`єктивної позиції позивача, зацікавленого у вирішенні даного спору на свою користь.

Позивачем у відповіді на відзив було зазначено, що з метою фактичного виконання рішення суду, ОСОБА_1 вирішив замінити державного виконавця на приватного і за зверненням стягувача виконавчий лист № 436/4776/12 від 29.04.2013, який знаходився на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, 25.03.2021 було повернуто ОСОБА_1 .

З огляду на зазначене, суд вважає необхідним звернути увагу на наступне.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частинами першою, другою статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно зі статтями 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно, державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання.

Такі висновки узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 рокуу справі № 905/361/19.

Суд звертає увагу, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20.09.2012 по справі № 436/4776/12 було вирішено усунути перешкоди права власності позивача ОСОБА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , зобов`язавши відповідача ОСОБА_3 знести будівлі та споруди розташовані на даній земельній ділянці, самостійно (за власний рахунок) привести ділянку до стану, придатного для використання та предати земельну ділянку в розпорядження ОСОБА_1 .Отже дане рішення зобов`язального характеру.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом.

З аналізу вищезазначених норм Закону, державний виконавець зобов`язаний у строки, визначені Законом, здійснити перевірку виконання боржником рішення суду та в разі його невиконання, встановити за яких причин рішення суду не виконане. У випадку невиконання рішення суду боржником без поважних причин, державний виконавець постановою притягує боржника до відповідальності із встановленням строку виконання рішення суду.

Так у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року по справі № 552/3995/17 зазначено, що враховуючи те, що завданням виконавчого провадження є, зокрема, примусове виконання рішень суду, у разі невиконання їх у добровільному порядку, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що під час примусового виконання судового рішення, що набрало законної сили і є обов`язковим до виконання на всій території України, державний виконавець зобов`язаний вжити усіх заходів примусового характеру, у тому числі застосувати засоби впливу на боржника. Такі повноваження надані йому саме з метою забезпечення безумовного виконання судового рішення, а застосування заходів відповідальності за невиконання вимог державного виконавця, не звільняє боржника від виконання основного зобов`язання - виконати вимоги виконавчого документа.

Таким чином, суд приходить до висновку, що законом чітко передбачені дії державного виконавця в рішеннях зобов`язального характеру. У разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Однак, копії матеріалів виконавчого провадження позивачем долучені не були, з клопотанням про витребування копії матеріалів виконавчого провадження позивач до суду не звертався, тому встановити, чи проведені всі дії державним виконавцем неможливо.

Крім цього, позивач зазначив, що 25.03.2021 йому було повернуто виконавчий лист. Однак, враховуючи викладені норми, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, відсутні передбачені законом підстави для стягнення заявленої позивачем моральної шкоди, оскільки факт невиконання рішення суду, на який посилається позивач як на підставу позовних вимог, не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між невиконанням рішення, яке набрало законної сили, та завданою шкодою відповідачем.

Позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та шкодою, з урахуванням підстав позову та змісту позовних вимог.

Крім того, під час розгляду заяви ОСОБА_1 про зміну порядку і способу виконання судового рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20.09.2012 було констатовано, що таке рішення є виконуваним, підстави для задоволення такої заяви відсутні. Саме державний виконавець має всі передбачені законом права та механізми для організації виконавчого процесу по знесенню будівлі та споруди за рахунок коштів стягувача з поверненням йому витрат по проведенню цих робіт після їх виконання за постановою державного виконавця.

Таким чином, суд звертає увагу, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення порушено їх права чи свободи.

Підсумовуючи викладене, можна дійти однозначного висновку, що чинне законодавство передбачає ряд санкцій та заходів примусового характеру, спрямованих на забезпечення виконання остаточних рішень судів. Однак, позивач не скористався жодним з можливих варіантів, які передбачають обов`язковість виконання судових рішень, хоча зацікавленою особою такому виконанні є перш за все позивач (стягувач).

Також, відповідно до ч. 1 ст. 382 КК України, передбачена кримінальна відповідальність за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню та карається штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років.

Таким чином, законом, крім іншого, передбачена кримінальна відповідальність особи за умисне невиконання судового рішення, що набрало законної сили.

Однак, в матеріалах даної цивільної справи відсутні жодні докази притягнення відповідача до кримінальної відповідальності за умисне невиконання рішення суду.

Також, слід зазначити, що відповідно до долучених доказів та пояснень учасників справи, відповідач неодноразово звертався до позивача з пропозиціями мирного вирішення спірної ситуації, пропонував варіанти якими конфлікт між сторонами було б можливо урегулювати. Однак, позивач, який в позовній заяві зазначає про наявність в нього почуттів тривоги, стресу, несправедливості та безвиході ігнорує будь-які намагання ОСОБА_3 налагодити відносини, які склалися між сторонами.

Суд вважає, що позивач можливо має відчуття тривоги, несправедливості та безвиході у зв`язку з невиконанням рішення суду, однак жодним доказом наявним у матеріалах справи не доведено, що такі відчуття спричинені саме діями відповідача.

Таким чином, суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, прийшов до обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено, що саме відповідач спричиняє душевні страждання ОСОБА_1 у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього самого, членів його сім`ї чи близьких родичів, принижує честь та гідність позивача.

Необхідність конкретизації позовних вимог та їх обґрунтування обумовлена тим, що відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частинами 2, 3 статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з частиною 3, статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За правилами, встановленими статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частинами 1, 5 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За змістом частини 2 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, рішення ЄСПЛ в справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, рішення ЄСПЛ у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010).

Також, відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 23 жовтня 2019 року по справі № 917/1307/18, розтлумачено сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.

З огляду до зазначеного висновку, суд вважає, що позивачем не подано відповідних та достатніх доказів на підтвердження зазначених обставин, в той же час відповідачем ці обставини спростовані.

Крім того, суд наголошує, що між сторонами даної цивільної справи більше 10 років відбувається судова тяжба за ініціативною позивача, однак в більшості випадків ОСОБА_1 було відмовлено в задоволені позовних вимог, що дає підстави зробити висновки щодо достовірності, повноти та обґрунтованості доказів, які подаються позивачем та обранням ОСОБА_1 не вірного способу захисту.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, вищевикладені норми матеріального та процесуального права, вислухавши доводи та пояснення позивача, представника позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до обґрунтованого висновку, що жодним доказом не встановлена наявність шкоди, протиправність діяння її відповідачем, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні, тому в задоволені позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з тим, що у задоволенні позову відмолено повністю, судовий збір необхідно покласти на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 129-1 Конституції України, ст.ст. 1, 5, 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 11, 23, 431, 1167 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 18, 76, 77, 141, 263, 264, 265, 431, 447 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 (місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про відшкодування моральної шкоди - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 06.08.2021.

Головуючий суддя: К.С. Маштак