Справа № 727/2083/20
Провадження № 6/727/250/21
ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ЧЕРНІВЦІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2021 року Шевченківський районний суд м. Чернівці, у складі: Головуючого, судді Слободян Г.М., за участю секретаря судового засідання Івасишин О.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці справу за поданням заявника - старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ) Південно Західного міжрегіонального управління МЮ України Осух В.О., боржник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ); стягувач ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про примусове входження на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

11.11.2021 року, старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ) Південно Західного міжрегіонального управління МЮ України Осух В.О. звернулася до суду із поданням про примусове входження на земельну ділянку.

В обґрунтування подання приватний виконавець посилається на те, що в примусовому виконанні Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебуває виконавче провадження АСВП № 66583802 з виконання виконавчого листа № 727/2083/20, виданого Шевченківським районним судом міста Чернівці 18.05.2021 року про зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні самовільно зайнятої частини земельної ділянки, площею 0,0260 га, шляхом її звільнення від будівель і огорожі (демонтажу огорожі, навісу площею 0,0049 га (49 кв. м.) та привести дану земельну ділянку до стану придатного для використання за цільовим призначенням.

20.08.2021року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено сторонам виконавчого провадження.

Зазначає, оскільки боржником рішення суду в добровільному порядку не виконано, державним виконавцем розпочато заходи примусового стягнення, а саме було здійснено вихід за адресою вказаною у виконавчому документі, метою перевірки виконання боржником рішення суду. За результатами перевірки було складено акт державного виконавця яким встановлено, що боржником рішення суду в наданий термін не виконано.

Посилаються, що на виконання вимог закону, державним виконавцем винесено 08.09.2021р. постанову про накладення штрафу на боржника ОСОБА_1 , у розмірі 1700,00 грн. Вказують, що 23.09.2021 року державним виконавцем, повторно було здійснено вихід за адресою вказаною у виконавчому документі, з метою здійснення перевірки виконання боржником рішення суду.

За результатами перевірки було складено акт державного виконавця яким встановлено, що боржником рішення суду в наданий термін не виконано та 27.09.2021року державним виконавцем було винесено постанову про накладення штрафу на боржника ОСОБА_1 , у розмірі 3400,00 грн.

Окрім наведеного аргументують доводи подання і тим, що для того щоб здійснити примусове знесення самовільного будівництва - демонтажу огорожі, навісу, необхідно зайти на земельну ділянку (кадастровий номер: :16:003:0300) та як зазначає виконавець, перешкодою для цього являються металеві ворота, а своїми протиправними свідомо-умисними діями боржник ОСОБА_1 , ставить державну виконавчу службу у становище, яке унеможливлює фактичне виконання рішень судів.

Просять, дозволити старшому державному виконавцю Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Осух В.О. та іншим особам, які будуть залучені для вчинення виконавчих дій постановою державного виконавця увійти на земельну ділянку (кадастровий номер №:16:003:030), прилеглу до житлового будинку, яка перебуває в особистій приватній власності ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , для виконання виконавчого листа №727/2083/20 виданого Шевченківським районним судом міста Чернівці 18.05.2021 року, яким зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні самовільно зайнятої частини земельної ділянки, площею 0,0260 га, шляхом її звільнення від будівель і огорожі (демонтажу огорожі, навісу площею 0,0049 га (49 кв. м.) та привести дану земельну ділянку до стану придатного для використання за цільовим призначенням.

Старший державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ) Південно Західного міжрегіонального управління МЮ України Осух В.О в судове засідання не з`явилася, до суду скерувала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Стягувач ОСОБА_2 , боржник ОСОБА_1 , відповідно, також в судове засідання не з`явилися, відомостей про поважність причини неявки суду не повідомили. Дата, час і місце розгляду справи були розміщені на офіційному сайті Шевченківського районного суду м. Чернівці.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Суд , дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до такого висновку.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд негайно розглядає подання про примусове проникнення до житла без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

Судом встановлено, що на виконанні у старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ) Південно Західного міжрегіонального управління МЮ України Осух В.О. перебуває виконавче провадження ВП№66583802.

Відповідно до заяви від 06.08. 20921 року стягувача ОСОБА_2 було прийнято до виконання виконавчий документ, виданий Шевченківським районним судом м. Чернівці (727/2083/20), відповідно до якого, рішенням суду від 23.04. 2021 року зобов`язано ОСОБА_1 РОНКПП НОМЕР_1 ) усунути перешкоди у користуванні самовільно зайнятої частини земельної ділянки площею 0.0260га, шляхом її звільнення від будівель і огорожі (демонтажу огорожі, навісу площею 0.00049 га (49 кв.м.) та привести дану земельну ділянку до стану придатного для використання за цільовим призначенням.

20.08.2021 виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП№66583802 та направлена боржнику цього ж числа за № 47131, що вбачається з фіксального чеку Укрпошта.

07.09.2021 року державним виконавцем Осух В.О. у присутності іншого державного виконавця Линчул В.В. було здійснено вихід за адресою АДРЕСА_1 , про що складено відповідний акт. В акті державний виконавець Осух В.О. зазначає, що спірна земельні ділянка не звільнена від будівельних споруд і огорожі. Зазначає про при виході за вказаною адресою здійснювалося фотографування та ворота були зачинені.

Разом з цим, як встановлено судом, в дослідженому акті від 07.09.2021 року з копій, не засвідчених як таких що відповідають оригіналу, вбачається загальний вигляд будинковолодіння, без номері будинку і вулиці та ворота. При цьому, державним виконавцем Осух В.О. не заперечувалося, що ворота були зачинені, при виході на місце стягував і боржник були відсутні.

08.09. 2021 року державним виконавцем Осух В.О. було складено постанови про накладення штрафу на ОСОБА_1 за невиконання рішення суду та за даними супровідного листа від 08.09. 2021 року, без номеру вихідного копія постанови направлена сторонам виконавчого провадження лише 13.09.2021 року, що вбачається з фіксального чеку Укрпошта.

23.09.2021 року було здійснено повторний вихід до земельної ділянки розташованої по АДРЕСА_1 виконавцем Осух В.О. у присутності державного виконавця Линчука В.В., про що складено акт, у якому вказано, що боржником (без зазначення прізвища імені та по батькові) не усунуто перешкоди у користуванні самовільно зайнятою земельною ділянкою, площею 0.0260 га. та не звільнено на ній розташовані будівлі, споруди і огорожу.

Вказано, що проводилося фотографування. Однак, до акту не додані фотографії, стягував і боржник не були присутні про виході мА місце розташування земельної ділянки. Також судом при дослідженні даного документу встановлено, що будівлі, споруди і огорожа, що підлягають демонтажу знаходяться на площі земельної ділянки у 0.00049 га. Окрім цьому, державним виконавцем Осух В.О. не надано доказів того, що як стягувач, так і боржник (сторони виконавчого провадження) повідомлялися про день, і час виходу на спірну земельну ділянку по АДРЕСА_1 , з метою виконання рішення суду.

27.09.2021 року, повторно державним виконавцем Осух В.О. відносно боржника ОСОБА_1 винесла постанову в рамках виконавчого провадження про накладення штрафу на останнього в розмірі 3400 грн., про що було ОСОБА_1 направлено через Укрпошту копію постанови.

Окрім наведеного, судом встановлено і дане стверджується дослідженою Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно…, що земельна ділянка (кадастровий номер: :16:003:0300) площею (га) 0.0532, датою державної реєстрації Управлінням Держкомзему у м. Чернівці 06.02. 20212 року, цільовим призначенням для ведення садівництва, за адресою АДРЕСА_1 , (дата час державної реєстрації 03.08.2016 року 22:01:33) приватним нотаріусом ОСОБА_3 за договором дарування 84/100 часток земельної ділянки, за видом спільної часткової власності належить ОСОБА_1 . На цій же земельній ділянці (за тим же кадастровим номером) наведеним вище, розташоване і будинковолодіння з належними до нього будівлями і спорудами житловий будинок літ А, житловий будинок лит Е, сарай лат Г, гараж лат З, криниця І, огорожа № 1 ( АДРЕСА_1 ), який на праві спільної часткової (84/100) власності належить ОСОБА_1 .

З дослідженого плану земельних ділянок, а саме земельної ділянки стягувача ОСОБА_4 вбачаються земельна ділянка площею 0.0049га та земельною ділянки площею 0.0017 га по АДРЕСА_1 .

Положеннями ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 13 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.

Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду. Наведена норма законодавства передбачає можливість примусового входження на земельну ділянку, не тільки боржника, а й іншої особи, що можливо у випадку коли у володінні такої особи знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб. При цьому, факт наявності майна боржника у іншої особи має бути належно обґрунтованим, а до подання додані належні докази.

Таким чином законодавцем з метою унеможливлення порушення прав боржника фактично запроваджено судовий контроль за діями виконавців, які полягають у наданні дозволу на таке проникнення саме за ухвалою суду.

Недоторканність житла, іншого володіння (в тому числі земельної ділянки) є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч.1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції Україниі міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, якою встановлено межі застосування обмежень прав, обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

Примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи боржника є крайньою мірою з усіх заходів, що можуть бути застосовані для примусового виконання рішення суду, у разі, якщо державним виконавцем були виконані усі інші можливі спроби виконати рішення суду у відповідності до норм діючого законодавства без примусового проникнення до житла чи іншого володіння особи. Подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи можливе за умови відмови боржника від добровільного допуску державного виконавця. Оскільки законом передбачено, що рішення суду про проникнення до іншого володіння боржника (в т.ч. земельної ділянки), має бути вмотивоване, то це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення, проте це не дало результатів. Надання дозволу на примусове проникнення до іншого володіння боржника (в т.ч. земельної ділянки) можливе лише за наявності відповідних обґрунтованих підстав та беззаперечних доказів на їх підтвердження.

Згідно з наданих до суду актів державного виконавця Осух В.О., - від 07.09.2021 року та від 23.09.2021р. вбачається, що боржник не допустив виконавця для проведення виконавчих дій до земельної ділянки кадастровий номер - :16:003:030 площею 0,0049 га., яка розташована по АДРЕСА_1 . Земельна ділянка знаходиться в межах огородженої території будинковолодіння за зазначеною адресою, боржник ОСОБА_1 є співвласником земельної ділянки (84/100) часток.

Згідно пункту 8 розділу I «Загальні положення» Інструкція з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 № 512/5(зі змінами), акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події. Текст акта складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій; за зведеним виконавчим провадженням - повного найменування (прізвища, імені та по батькові) боржника та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене, а також вступної і констатуючої частин. У вступній частині зазначаються назва акта, дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові виконавця, підстава для складання акта, особи, які були присутні під час його складання, із зазначенням їхнього статусу у виконавчому провадженні, місця проживання (місцезнаходження), посад, інших наявних даних, зазначається кількість аркушів, на яких складено акт. У констатуючій частині викладаються мета і завдання складання акта, суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції. У кінці акта (перед підписами) зазначаються відомості про кількість примірників акта та кому вони надаються (надсилаються). Акт підписується всіма особами, які брали участь у його складанні. У разі відмови від підписання осіб, що були присутні при складанні акта, про це робиться відмітка в акті. Відмітка "від підпису відмовився" проставляється напроти прізвища особи, яка відмовилася від підпису, та засвідчується підписами інших осіб, які були присутніми під час складання акта.

При цьому, суд звертає увагу, що зазначені вище досліджені акти державного виконавця Осух В.О. було складено без участі понятих та в ньому відсутні відмітки про наявність/відсутність під час його складання: боржника ОСОБА_1 та інших співвласників, а також і стягувача ОСОБА_2 .

Крім того, суд також звертає увагу, що зазначені матеріали подання не містять документів про отримання боржником вимоги про здійснення виходу приватним виконавцем за адресою боржника для здійснення виконавчих дій, а також у матеріалах справи відсутні докази, на підтвердження отримання боржником ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження, викликів державного виконавця, а також повідомлення боржника про намір державного виконавця провести виконавчі дії. Отже з наданих суду матеріалів виконавчого провадження не вбачається, що боржник знав про вчинення державним виконавцем відповідних дій та заходів, спрямованих на виконання судового рішення. Також, державним виконавцем Осух В.О. не вжито достатніх заходів для безперешкодного входження до земельної ділянки боржника, для належного виклику боржника, які не потребують примусового проникнення до земельної ділянки. При розгляді подання держвиконавця суд також бере до уваги правову позицію, викладену у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 757/41727/19-ц (провадження № 61-19942св19) за змістом якої: «Як зазначено у ст. 30 Конституції України, ст. 311 ЦК України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим. Згідно статті 1 протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Також статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У рішенні Європейського суду "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року визначено що за змістом пункт 1 статті 6 Конвенції та згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях національних судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються і орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя. Аналіз положень Закону України "Про виконавче провадження"та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому, питання про примусове проникнення до житла, іншого володіння (в т.ч. земельної ділянки) вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права. Таким чином, рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів. Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій. У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що боржник ОСОБА_1 перешкоджав вільному доступу державному виконавцю Осух В.О. з іншим виконавцем Линчук В.В. до земельної ділянки розташованої по АДРЕСА_1 . Додані до подання акти державного виконавця Осух В.О., вище досліджені, не можуть вважатися таким доказом, оскільки його форма не відповідає вимогам чинного законодавства. Будь-яких інших доказів на підтвердження факту умисного створення перешкод з боку боржника ОСОБА_1 для проведення виконавчих дій державним виконавцем Осух В.О., суду не надано. Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку, що матеріали подання про примусове проникнення до земельної ділянки боржника не містять даних про те, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішення суду (виконавчий документ - № 727/2083/20, виданого Шевченківським районним судом міста Чернівці 18.05.2021 року) та перешкоджає вчиненню виконавчих дій. Таким чином, на підставі викладеного вище, суд дійшов висновку про те, що подання є необґрунтованим та передчасним, а тому задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 11-13, 258- 260, 263, 439 ЦПК України, суд,- ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні подання старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ) Південно - Західного міжрегіонального управління МЮ України Осух В.О., боржник ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; стягувач ОСОБА_2 про примусове входження на земельну ділянку - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Чернівецького апеляційного суду безпосередньо або через Шевченківський районний суд м. Чернівці. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 12.11. 2021р.

Суддя Слободян Г.М.