У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.01.2021 Справа №607/4131/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого Грицака Р.М.

за участю секретаря судового засідання Бігун О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору повернення боргу недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору повернення боргу від 03 липня 2015 року недійсним.

01 березня 2019 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 12 жовтня 2020 року постановленою без виходу до нарадчої кімнати закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10 листопада 2020 року.

10 листопада 2020 року на адресу суду від представника позивача ОСОБА_3 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату та час, оскільки він як новий представник позивача розпочав участь у справі лише 09 листопада 2020 року про що свідчить ордер на надання правової допомоги, тобто перед початком розгляду справи по суті, тому йому необхідно надати додатковий час для ознайомлення з матеріалами справи.

При цьому, до дати наступного судового засідання, а саме до 03 грудня 2020 року від представника позивача ОСОБА_3 жодної заяви щодо ознайомлення з матеріалами справи, до суду не надходило.

03 грудня 2020 року представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, попередньо звернувшись до суду із клопотанням про проведення судового засідання призначеного на 03 грудня 2020 року у режимі відеоконференції, забезпечення проведення якої судом було здійснено. Будь-яких клопотань від сторони позивача про відкладення розгляду справи до суду не надходило та про причини неявки не повідомлено.

З огляду на вказані обставини, судом повторно відкладено судовий розгляд справи до 16 год. 00 хв. 22 грудня 2020 року з викликом сторін.

22 грудня 2020 року представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із проведенням слідчих дій, зокрема обшуку в будівлі ПАТ «Інститут транспорту нафти» на підтвердження чого долучив до клопотання копію ухвали слідчого судді про проведення обшуку від 24 листопада 2020 року та копію протоколу обшуку від 21 грудня 2020 року. Проте вказані документи жодним чином не підтверджують відношення сторони позивача до вказаної події як і неможливість останніх з`явитися в судове засідання для розгляду справи.

Судом повторно відкладено розгляд справи до 16 год. 00 хв. 11 січня 2021 року про що повідомлено сторону позивача.

11 січня 2021 року в судове засідання представник позивача ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_1 не з`явилися, при цьому позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про відкладення судового засідання на іншу дату, оскільки явка сторони позивача є неможливою у зв`язку з розглядом Північним апеляційним господарським судом у той самий час апеляційної скарги ТОВ «Будмонтажсервіс І» до Консорціуму «Науково виробниче об`єднання «Укргідроенергобуд» про стягнення вартості виконаних робіт участь у якій він бере.

Разом з цим позивачем не надано доказів на підтвердження повноважень щодо представництва інтересів жодної із сторін згаданої справи, що в свою чергу вказувало на наявність його відношення до неї та безпосередню участь.

Згідно із ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦП К України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання правами не допускається.

Частиною 5 ст. 223 ЦПК України передбачає, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо, зокрема належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Крім того, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч.1 ст. 44 ЦПК України).

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 вересня 2020 року в справі № 658/1141/18 наголосив, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його незалежно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь у судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Таким чином, згідно з вимогами ЦПК України суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Окрім того, суд бере до уваги, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

У рішенні Європейського Суду від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьова проти України" зазначено, що сторони вживають заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Рішенням Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка заявника. Так, суд покладає на заявника лише обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання. Одним із таких прикладів, коли поведінка заявників стала однією з причин затягування розгляду справи, є рішення Європейського суду з прав людини «Чікоста і Віола проти Італії».

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, саме на підставі клопотань представника позивача, неодноразово розгляд справи відкладався, що призвело до тривалого слухання такої.

Наведені вище обставини, в своїй сукупності, свідчать про недобросовісність здійснення позивачем (представником позивача) своїх процесуальних прав та їх зловживанням, а вказані клопотання разом з одночасною неявкою представника позивача свідчать про затягування справи.

Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 210 ЦПК України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті, однак, по вказаній справі розгляд справи по суті триває понад встановлений термін.

Зважаючи на викладене, виходячи з вимог п. 3 ч.1 ст.257 ЦПК України, яка визначає наслідки повторної неявки позивача (представника), від позивача не надійшла до суду заява про розгляд справи у його відсутності, зважаючи на норми Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду, суд приходить до висновку, що є всі підстави для залишення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору повернення боргу недійсним - без розгляду у зв`язку із повторною неявкою позивача на розгляд справи.

У зв`язку з наведеним, залишення позову без розгляду, як це передбачено законом, а саме пунктом 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Суд роз`яснює позивачу, що відповідно до ч.2 ст.257 ЦПК України особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Керуючись ст.ст.2, 4, 44, 210, 223, 257, 353 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору повернення боргу недійсним - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду, в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 11 січня 2021 року.

Головуючий суддяР. М. Грицак