Справа № 191/2924/20
Провадження № 2/191/977/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
11.01.2021 року м. Синельникове Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Кухар Д.О.
за участю секретаря - Яніної О.В.
згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, -
Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно договору купівлі-продажу № 172/ф3 від 25.12.1996 року, зареєстрованого Товарною біржою «Придніпровська товарна біржа» ОСОБА_2 , який є членом біржі зі статусом «Продавець» продав, а вона - ОСОБА_1 , яка є членом біржі зі статусом «Покупець», придбала за ціною 6 480,0 гривень, житловий будинок загальною площею 44.84 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою : АДРЕСА_1 . Зазначений договір купівлі - продажу № 172/ф3 від 25.12.1996 року, зареєстрований Товарною біржою «Придніпровська товарна біржа», про що міститься відповідний штамп на біржовому договорі купівлі-продажу. У відповідності до п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16.01.2003 року № 435-IV, який набрав чинності з 01.01.2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки договір купівлі-продажу сторонами було укладено у 1996 році, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу УPCP, що діяли на момент укладення договору. Положеннями ст. 47 ЦК УPCP передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В ньому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Статтею 48 ЦК УРСР передбачено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах. Якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. У відповідності до вимог ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 27 цього Кодексу). Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. На дату укладання договору купівлі-продажу, товарні біржі в Україні реєстрували подібні договори, посилаючись на ст. ст. 3, 15, 17 Закону України «Про товарні біржі». Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. . Відповідно до ч. 4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов; якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Як зазначено в п. 1,5 Розділу І Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлового політики України від 09.06.98 № 121, яка була чинною на час укладення сторонами відповідного договору купівлі-продажу та яка визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні, - державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації. Відповідно до п. 9 Додатку 1 до вказаної Інструкції, - договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею, віднесено до переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна. Оскільки на момент укладення договору сторони керувались положеннями спеціального законодавства щодо укладення договорів на товарній біржі, під час оформлення договору купівлі-продажу сторони були ознайомлені з його умовами, ніяких претензій з питання оформлення договору не виникало; договір було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, за спільною згодою сторін та на прийнятних для сторін умовах, умови договору сторонами повністю виконано, право власності позивача на придбане нерухоме майно зареєстроване відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, зокрема з дотриманням вимог Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлового політики України від 09.06.98 № 121, позивач на законних підставах набула право власності на придбане майно і не взмозі розпоряджатися ним на власний розсуд з причин, що не залежать від неї, в зв`язку з чим вважає, що право власності позивача підлягає захисту відповідно до ст. 16 ЦК України.
У зв`язку з цим, позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 172/ф3 від 25.12.1996 року, укладений у м. Синельникове зареєстрований Товарною біржою «Придніпровська товарна біржа» укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований та мешкає за адресою : АДРЕСА_3 ; Визнати за ОСОБА_1 , право власності на житловий будинок загальною площею 44.84 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою : АДРЕСА_1 .
Позивач в судове засідання не з`явилася, однак до його початку надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, хоча про день на час судового розгляду був належним чином повідомлений, що підтверджується оголошенням про виклик особи.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов : відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням згоди позивача, суд вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та винести заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку.
Частиною 1 ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно копії Договору купівлі-продажу нерухомого майна № 172/Ф3 від 25.12.1996 року, укладеного на Придніпровській товарній біржі між ОСОБА_2 (як «Продавець») та ОСОБА_1 ( як «Покупець»), Продавець продав, а Покупець купив будинок загальною площею 44,84 кв.м., житловою площею 27.15 кв.м., який розташований за адресою : АДРЕСА_1 . Даний договір зареєстрований на Придніпровській товарній біржі 25.12.1996 року за №172.
Пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, який набрав чинності 01.01.2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Як було встановлено в судовому засіданні, на час укладання вищезазначеного договору купівлі-продажу нерухомого майна діяв Цивільний кодекс УРСР від 18.07.1963 року, який в подальшому втратив чинність з 01.01.2004 року на підставі Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року.
Відповідно до вимог ч.2 ст.47 ЦК УРСР, яка діяла під час укладання спірного правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Спірний договір купівлі-продажу відповідно до цивільного законодавства, що діяло на момент його укладання, підлягав нотаріальному посвідченню, оскільки положеннями ст.227 ЦК УРСР було передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність правочину. Але, як встановлено судом, вказана вимога закону щодо обов`язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку при укладенні договору не була дотримана, так як договір був оформлений та зареєстрований на Придніпровській товарній біржі відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року, про що зазначено у тексті договору.
Відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Таким чином, суперечливі норми законодавства призвели до того, що укладений Позивачем договір купівлі-продажу та зареєстрований товарною біржею не був посвідчений у нотаріальному порядку.
Крім того, у відповідності до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про врегулювання сплати державного мита при відчуженні об`єктів нерухомого майна» №1030 від 13.08.1996 року, яка діяла на момент укладення договору міни нерухомого майна від 30 вересня 1998 року, будь-які угоди про відчуження об`єктів нерухомого майна, які укладаються на біржах, в агентствах нерухомості тощо, прирівнюються до нотаріального посвідчення цих договорів.
Відповідно до положень ст.328 ЦК України (в редакції від 16.01.2003 р.), який набрав чинності з 01.01.2004 року, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набути правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Нормами ч.3,4 ст.334 ЦК України (в редакції від 16.01.2003р.) передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме на майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Відповідно до вимог ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, суд може визнати такий договір дійсним.
Відповідно до положень ст.ст.11,15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених, оспорюваних прав та вплив на правопорушника.
Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону,виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ч. 4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Відповідно до статті 41 Конституції Україниправо приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ч. 1 статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Отже, в судовому засіданні встановлено, що при укладенні правочину договору купівлі-продажу житлового будинку сторони договору домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджено письмовими доказами, якими є вищезазначена біржова угода, відбулося повне виконання договору та вище вказаний житловий будинок переданий позивачу, за договором купівлі-продажу до позивача перейшло право власності на вищевказаний будинок, здійснена державна реєстрація зазначеного договору купівлі-продажу. З моменту укладення договору і по теперішній час жодна із сторін не заявила про недійсність правочину купівлі-продажу житлового будинку. Таким чином, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити повністю.
На підставі викладеного та керуючись ст..41 Конституції України, ст.ст.11,15,16, 220,328,334 ЦК України, ч.2 ст.47, ст.227 ЦК УРСР, ст.15 Закону України «Про товарну біржу», ст.ст. 12, 13, 19, 81, 141, 259, 263-265, 274, 279, 280, 281 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 172/ф3 від 25.12.1996 року, укладений у м. Синельникове, зареєстрований Товарною біржою «Придніпровська товарна біржа», укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована та мешкає за адресою : АДРЕСА_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований та мешкає за адресою : АДРЕСА_3 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та мешкає за адресою : АДРЕСА_1 , РНОКПП : НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок загальною площею 44.84 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою : АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: Д. О. Кухар