Провадження № 2/760/1206/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2021 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді- Шереметьєвої Л.А., за участю секретаря- Фареник А.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції про відшкодування шкоди, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з Державного бюджету України на його користь 99 183, 00 гр. в рахунок відшкодування моральної шкоди, та 12 265, 35 гр. в рахунок відшкодування майнових витрат.

Посилається в позові на те, що 21 лютого 2020 року приблизно о 22.00 він разом зі своєю знайомою знаходився біля будинку № 12 по пров. Ковальському в м. Києві поруч зі своїм транспортним засобом.

До нього підійшли працівники поліції та стали вимагати у нього документи.

На його запитання щодо допущених ним порушень, йому відповіли, що належному йому автомобілі немає номерних знаків, хоч це і не відповідало дійсності.

В зв`язку з цим він за телефоном 102 викликав інших працівників поліції.

В подальшому, з метою надання своїм діям видимості правомірності, відносно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення за ст.173 КУпАП.

Даний протокол ним був оскаржений до суду і постановою суду від 11 березня 2020 року провадження в справі відносно нього за ст.173 КУпАП було закрито за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням цього вважає, що відповідно до ч.ч.4,6 ст.82 ЦПК України незаконність дій працівників поліції при складанні адміністративного протоколу щодо нього є доведеною і доказуванню не підлягає.

В зв`язку з застосуванням до нього фізичної сили він звернувся до Київської міської клінічної лікарні №4, де за наслідками його огляду йому була надана довідка, відповідно до якої йому були завдані тілесні ушкодження в вигляді пошкодження зв`язкового апарату лівого плечового суглобу.

Крім того, працівники поліції при затриманні діяли всупереч вимогам ч.3 ст.18 Закону України « Про національну поліцію»: не назвали свої прізвища, посади і спеціальні звання, не попередили про затримання та підстави для цього.

Такими діями йому були завдані моральні страждання, які полягали у постійному стресі, пов`язаному з судовими процесами та необхідністю доведення своєї правоти через незаконне притягнення до адміністративної відповідальності, а також звернення до медичної установи в зв`язку з застосуванням до нього фізичної сили.

Розмір моральних страждань оцінює в 99 183, 00 гр.

Крім того, йому завдана матеріальна шкода в розмірі 12 265, 00 гр. в зв`язку з наданням правової допомоги адвокатом на підставі договору про надання правової допомоги від 26 лютого 2020 року та оплату вказаної суми.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 25 листопада 2020 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 30 листопада 2020 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачам копію позовної заяви з додатками.

Відповідачам був наданий строк для надання відзиву.

27 січня 2021 року до суду надійшов відзив Державної казначейської служби України, в якому останній проти позову заперечує.

Посилається на те, що казначейство свою діяльність здійснює на підставі Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №215 від 15 квітня 2015 року, та не несе відповідальності за дії органів державної влади.

Казначейство право позивача не порушувало, не вступало з ним у будь-які правовідносини і шкоди йому не завдавало.

Щодо предмету спору, зазначає, що закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення не тягне за собою обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом завдання позивачу моральної шкоди.

З урахуванням цього вважає, що позивач не має права на відшкодування моральної шкоди, оскільки вина відповідачів не встановлена належним чином та не доведено незаконності дій Департаменту патрульної поліції та його посадових осіб.

В свою чергу висновок експерта на замовлення позивача не може бути безумовною підставою для встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди.

Просить у позові відмовити.

05 лютого 2021 до відповідач - Департамент патрульної поліції подав відзив на позов, у якому також заперечує проти позову.

Зазначає, що відповідно до постанови суду, якою було закрито провадження в справі відносно позивача за ст.173 КУпАП, дії інспектора не визнавалися протиправними чи незаконними, а тому твердження позивача про протиправність таких дій є безпідставними.

В свою чергу, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, яке стало наслідком складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ст.173 КУпАП, підтверджується постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 25 серпня 2020 року, якою позивачу відмовлено в позові про скасування постанови про адміністративне правопорушення за ч.6 ст.121 КУпАП, складеної інспектором,а саме: керування транспортним засобом з незакріпленим державним номерним знаком.

Вважає, що для визнання дій службових осіб протиправними має бути вмотивоване рішення суду, яке в даному випадку відсутнє.

З урахуванням цього, законності дій інспектора,вважає, що позивачу його діями не могла бути завдана моральна шкода, а тому просить у позові відмовити.

08 лютого 2021 року представник позивача подав відповідь на відзив відповідача - Державної казначейської служби України.

Зазначає, що відносно позивача застосовувалася сила, йому були завдані тілесні ушкодження і ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва Територіальне управління Державного бюро розслідувань зобов`язано внести відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань про вчинення працівниками поліції правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України

11 січня 2021 року було зареєстроване кримінальне провадження та розпочато досудове розслідування.

Вважає, що цим підтверджується вина працівників поліції в завданні йому матеріальної та моральної шкоди, а тому просить задовольнити позов.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст.19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Статтею 23 ЦК України визначено право особи на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Відповідно до ч.2 цієї статті моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна;у приниженні честі та гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно зі ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

За змістом ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Тобто, при застосуванні ст.ст.1173, 1174 ЦК України суд має встановити: по-перше: невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге: факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі.

За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що 21 лютого 2020 року відносно позивача був складений протокол про адміністративне правопорушення за ст.173 КУпАП, а саме: висловлювання нецензурною лайкою в дворі будинку по вул. Металістів, 9 в м. Києві , невиконання законних вимог поліцейських та їх провокування.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 11 березня 2020 року провадження в справі про адміністративне правопорушення за ст.173 КУпАП, яка надійшла до суду від Управління патрульної поліції м. Києва, відносно позивача була закрита.

За змістом постанови події мали місце 21 лютого 2020 року в 00. 30 год.

22 лютого 2020 року позивач звернувся до травмпункту Київської міської клінічної лікарні з приводу пошкодження зв`язкового апарату лівого плечового суглобу, де за результатами огляду було призначені певні процедури.

22 вересня 2020 року позивач звернувся до Державного бюро розслідувань з заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення працівниками патрульної поліції та вимогою про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.2 ст.365 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 грудня 2020 року зобов`язано уповноважену особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого місті Києві, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості, викладені в заяві позивача від 16 вересня 2020 року, про вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст.365 КК України.

З матеріалів справи також вбачається, що складанню протоколу за ст.173 КУпАП відносно позивача передувало винесення поліцейським відносно позивача постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом « TESLA MODEL» 20 лютого 2020 року в 23 год. 59 хв. в якому не підсвічувався номерний знак що є порушенням п.2.9 Правил дорожнього руху.

Дана постанова позивачем була оскаржена до суду.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 25 серпня 2020 року в позові було відмовлено.

/ а.с. 15 - 17; 24 - 27; 63 - 67 /

Згідно з ч. 1 ст. 1, ч. 3 ст. 19, ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.

Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Пунком 4 ч.1 ст.2 закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

У статті 3 Закону визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом ст.4 Закону моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 21 жовтня 2020 року в справі № 312/262/18 / провадження № 61-14401св19/, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, при застосуванні ст.ст.1173, 1174 ЦК України суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі.

За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Відповідно до ст.ст.76, 80, 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності.

Будь-яких доказів вини відповідачів у завданні йому моральної шкоди позивач не надав.

Надана позивачем довідка медичної установи підтверджує лише сам факт його звернення за отриманням медичної допомоги, однак не підтверджує вини в цьому працівників поліції.

Посилання на вину працівників поліції у заяві до Державного бюро розслідувань та подальша ухвала суду про зобов`язання уповноваженої особи внести відомості, викладені в даній заяві, до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку ст.214 КПК України, виходячи зі змісту даної норми закону, такими доказами бути не можуть.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач не був притягнутий до адміністративної відповідальності, а провадження в справі було закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП, тобто за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

За змістом постанови до протоколу, складеного відносно позивача, не додано беззаперечних доказів вчинення ним правопорушення, передбаченого с.173 КУпАП.

Таким чином, права позивача були захищені шляхом закриття відносно нього справи про адміністративне правопорушення.

Суд також вважає, що сам факт закриття судом справи про адміністративне правопорушення відносно позивача за ст.173 КУпАП, не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності інспектора Управління патрульної поліції у розумінні вимог ст. 1176 ЦК України, а тому не тягне обов`язкового наслідку цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що його діями, як посадової особи, йому була заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню відповідачами.

Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 21 жовтня 2020 року в справі № 312/268/18 / провадження № 61-14401 св19/.

Щодо висновку експерта № 1-28/10 від 28 жовтня 2020 року за результатами проведення психологічного дослідження, яким визначено розмір його моральних страждань, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6ст.106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 28 березня 2018 року в справі № 520/8073/16-ц / провадження № 61-4114 св 17 / при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

З наданого позивачем висновку експерта вбачається, що він був наданий експертною установою за його замовленням, на підставі наданих ним документів та інформації про обставини завдання йому моральної шкоди, в тому числі пояснення невідомих осіб.

Висновок ґрунтується на наданих позивачем документах, оцінених експертом, та не відповідає вимогам ст.106 ЦПК України.

Відповідно до ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими 9 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням цього наданий позивачем висновок не може бути прийнятий судом до уваги.

Крім того, звертаючись до суду, позивач просить відшкодувати йому 12 265. 00 гр. матеріальної шкоди, якою є понесені ним витрати на правничу допомогу відповідно до Договору про надання правничої допомоги від 26 лютого 2020 року.

Матеріалами справи підтверджується укладення позивачем Договору з Адвокатським об`єднанням »АНТЕВЕРІС».

За змістом пункту 1 Додатку 2 до договору предметом договору було представництво/захист/ інтересів клієнта з питання притягнення його до адміністративної відповідальності на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 21 лютого 2020 року серії АА 334234.

На виконання умов даного договору позивачем 26 лютого 2020 року було сплачено 12 265, 35 гр.

/ а.с. 18 - 23 /

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

-втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

-доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

.

/ а.с. 24 - 28 /

Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Тобто, правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Отже, при вирішенні спору суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Способи захисту цивільних прав визначено ч.2 ст.16 ЦК України.

З точки зору закону для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібно довести наявність елементів складу цивільного правопорушення, а саме:наявність протиправної поведінки;факт понесення збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини.

Як зазначено вище, позивач при зверненні до суду збитками вважає матеріальної витрати, понесені на оплату вартості правової допомоги при розгляді судом справи адміністративне правопорушення за ст.173 КУпАП.

Тобто, позивач при зверненні до суду ототожнює поняття збитків з витратами на оплату правової допомоги.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах Великої Палати від 14 квітня 2020 року в справі № 925/1196/18, від 21 листопада 2018 року в справі № 462/6473/16-ц, від 18 грудня 2019 року в справі № 688/2479/16-ц, від 29 травня 2019 року в справі № 489/5045/18, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката, є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді.

Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

Отже, витрати, пов`язані із наданням правової допомоги (оплата послуг адвоката) не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак унаслідок нереалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку.

Виходячи з цього суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 19, 56 Конституції України, ст. ст.22, 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, Законом України «Про Національну поліцію», Законом України ««Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст.ст.2, 4, 10, 12-13, 76-82, 89, 103, 106, 110,133, 134, 137, 141, 259, 263-265, 272, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції про відшкодування шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л .А. Шереметьєва