Справа № 523/7486/21
Провадження №2/523/3556/21

РІШЕННЯ

МЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"10" листопада 2021 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі: головуючої судді Кремер І.О.,

з участю секретаря судового засідання Скоріної М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 в м. Одеса, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 523/7486/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказує на те, що їй на підставі Договору дарування від 26.06.2013 року на праві приватної спільної часткової власності належать 61/1000 секції гуртожитку, а саме кімнати №№ 901, 902, 904, 905, 906, 907, 909, 910, 911, 912, 926, що знаходяться у гуртожитку АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином позивача. Однак за зазначеною адресою він не проживає із 2020 року, особистих речей в домі не має, не здійснює дій, що вказували б про намір користування житловою кімнатою, добровільно з реєстрації не знімається, не дивлячись на обіцянки знятися з реєстрації місця проживання самостійно. Оскільки факт реєстрації відповідача за вказаною вищезазначеної адресою порушує права позивача щодо користування та розпорядження майном, зобов`язує сплачувати додаткові комунальні послуги за сторонню особу, просить суд задовольнити позовні вимоги, та ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме 61/1000 часткою у секції гуртожитку, зокрема, кімнатами №№ 901, 902, 904, 905, 906, 907, 909, 910, 911, 912, 926, що знаходяться у гуртожитку АДРЕСА_1 .

Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою судді про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 12.05.2021 року було постановлено проводити розгляд справи у спрощеному провадженні із повідомлення та участю сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась. Однак, в попередні судові засідання надала суду заяву, в якій уточнила позовні вимоги, а саме просила суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою АДРЕСА_2 .

Окрім того, позивач надала суду заяву, в якій просить суд задовольнити даний позов, провести розгляд справи за її відсутності, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився повторно, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи через оголошення на офіційному веб порталі судової влади України (sv.od.court.gov.ua). Відзив у визначений судом строк відповідач не подав. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справу у відсутності відповідача згідно вимог ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК та ухвалює заочне рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

По справі встановлено, що згідно копії Договору дарування від 26.06.2013 року позивачу ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності належать 61/1000 секції гуртожитку, а саме кімнати №№ 901, 902, 904, 905, 906, 907, 909, 910, 911, 912, 926, що знаходяться у гуртожитку АДРЕСА_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Договору дарування від 26.06.2013 року Серії ВТІ № 642497, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фадєєвою Н.О. за реєстровим № 2209, а також копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 2399228 від 26.06.2013 року.

Судом встановлено, що за адресою: АДРЕСА_3 є зареєстрованим син позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наявною в матеріалах Довідкою № Ч3-27544-ф/л від 12.02.2020 року, виданою Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради.

Також з відповіді на судовий запит за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУДМС України в Одеській області № 51947 від 18.04.2021 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_3 .

Однак, судом встановлено, що відповідач не проживає за адресою: АДРЕСА_3 більше року, а саме з лютого 2020 року.

Даний факт підтверджується наявною в матеріалах справи оригіналом Актами про не проживання від 15.03.2020 року та від 14.04.2021 року, складеного Будинко управління № 3 УДБК «Укрбуд» ТОВ «УК «Жилфонд», з якого вбачається, що громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не проживає за вищезазначеною адресою з 22.02.2020 року.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, здавати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Як зазначено у п. 34, 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Однак, судом встановлено, що факт реєстрації відповідача ОСОБА_2 за вказаною вище адресою порушує права ОСОБА_1 , як законного власника свого майна, щодо користування та розпорядження вказаним житлом, зобов`язує сплачувати додаткові комунальні послуги за сторонню особу.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що надані позивачем докази в підтвердження викладених обставин є належними, допустимими, а в своєї сукупності достатніми для задоволення даного позову, а тому слід визнати відповідача таким, що втратив право на користування вказаним вище житлом.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 6, 10, 12, 228, 229, 247, 263, 265, 273, 279, ЦПК України, ст.ст. 16, ч.1 ст. 383, ст. 391, ч.2 ст. 405 ЦК України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщеннями, а саме житловою кімнатою за адресою: АДРЕСА_3 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача із дотриманням вимог ст.ст. 284 285 ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку шляхом подання протягом тридцяти днів апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених вище строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга.

Дата складання повного тексту судового рішення 10 листопада 2021 року.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси: І.О. Кремер