ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/4371/20
Провадження № 2/636/545/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Оболєнської С.А.,

за участю секретаря судового засідання - Гуслєвої М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Чугуївського міського суду Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди,

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом до АТ «Харківський підшипниковий завод», в якому просила суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 35540 грн 28 коп., моральну шкоду в розмірі 8000,00 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що працювала на підприємстві травильником з 01.04.2004 року та 12.05.2020 була звільнена за згодою сторін. За весь час, коли вона працювала на заводі, постійно виникала затримка з виплатою заробітної плати, яка з періодичністю погашалась. При звільненні з нею не провели розрахунок із заборгованості по заробітній платі, яка складає 35540,28 грн. У зв`язку з вищевикладеним вона понесла моральну шкоду, так як не могла вести нормальний спосіб життя, мала матеріальні труднощі, хоча постійно працювала, не могла забезпечувати сім`ю, купляти потрібні речі, вона постійно хвилювалася та змушена була приймати заспокійливі ліки, звертатися за допомогою до юристів. За послуги адвоката просить стягнути 2000,00 грн. У зв`язку з вищевикладеним просить позов задовольнити.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 07.12.2020 року справа прийнята до розгляду та провадження у ній відкрито, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача в поданій через канцелярію суду заяві просила розглядати справу за її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що заборгованість по заробітній платі змінилась у бік зменшення, значна частина боргу перед позивачем виплачена, а тому вимоги щодо стягнення заборгованості у зазначеному позивачем розмірі задоволенню не підлягають. Позивачем також не зазначено, в чому саме полягає завдана їй моральна шкода, яких саме моральних страждань вона зазнала, з яких міркувань виходила, визначаючи розмір шкоди, жодних доказів, які б підтверджували заподіяння моральної шкоди, ступінь страждань не надано, тому вимоги в цій частині задоволенню не пілягають. Вимоги позивача щодо стягнення витрат на правову допомогу також є недоведеними, безпідставними і необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки не доведені жодним належним та допустимим доказом.

Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів.

Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судом встановлено, що 01.04.2004 року ОСОБА_1 на підставі наказу № 59/19 від 30.03.2004 року прийнято до АТ «ХАРП».

12.05.2020 року згідно наказу № 118/19 від 12.05.2020 року ОСОБА_1 звільнено з АТ «ХАРП» за згодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України.

Зазначене підтверджується записами у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 (а.с.8-12).

Згідно розрахункового листка за серпень 2020 року, наданого позивачем на підтвердження позовних вимог щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, остання становить 35540,28 грн (а.с.13).

Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективним органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення закріплене у ст. 24 Закону України "Про оплату праці",

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

З аналізу вказаної правової норми вбачається, що остаточний розрахунок при звільненні працівника проводиться в день його звільнення з обов`язковим попереднім письмовим повідомленням працівника про розмір нарахованим сум.

Відповідно до довідки АТ «ХАРП» № 582/83-6-22 від 29.09.2021 року заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 станом на 29.09.2021 становить 21665,21 грн, а саме: за лютий 2020 - 4092,61 грн, за березень 2020 - 5535,27 грн, за квітень 2020 - 3452,73 грн, за травень 2020 - 8584,60 грн.

За таких обставин, до стягнення з АТ «ХАРП» на користь ОСОБА_1 підлягає заборгованість по нарахованій, але не виплаченій на час звільнення заробітній платі в розмірі 21665,21 грн.

Згідно ч. 3 ст. 23 КЗпП України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно статті 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як достовірно встановлено судом, внаслідок порушення відповідачем законних прав ОСОБА_1 , а саме невиплати їй заробітної плати, тобто порушення відповідачем конституційного права позивача на оплату працю, внаслідок чого було порушено звичний для останньої спосіб життя, завдало їй моральних страждань, які виразилися в переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права, остання зазнала втрат немайнового характеру, тобто їй завдано моральну шкоду.

Суд зауважує, що в результаті затримки з невиплатою заробітної плати при звільненні позивач понесла моральні страждання, які виразились у неотриманні коштів на проживання протягом певного періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї, що визнається судом моральною шкодою, враховуючи розмір невиплачених відповідачем сум та тривалості завданих моральних страждань.

Враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнала позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у її житті, та зважаючи на положення Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи, а також те, що роботодавець поступово сплачував заборгованість із заробітної плати, що свідчить про те, що позивач не була повністю позбавлена засобів до існування, та те, що нею не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між затримкою у розрахунку та погіршенням стану здоров`я, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають задоволенню частково в розмірі 1000,00 грн.

Суд вважає, що в даній справі моральна шкода в розмірі 1000,00 грн, разом з розміром заборгованості по заробітній платі в сумі 21665,21 грн, є достатніми для сприяння відновлення порушених прав позивача.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з п. 1 ч. 2, ч. 8 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

До матеріалів справи долучено витяг з договору про надання правової допомоги від 01.12.2020, укладений між адвокатом Суховецькою О.В. та Пашко Л.П., ордер та квитанцію від 01.12.2020, які є належними та допустимими доказами здійснених витрат, тому в цій частині суд задовольняє позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн.

У зв`язку з тим, що при поданні позовної заяви позивач була звільнена від сплати судового збору, позовні вимоги задоволені частково, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь держави судового збору у розмірі 617,65 грн.

Крім того, у відповідність до положень п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у межах виплати позивачу заробітної плати за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 13, 76-81, 141, 223, 263, 265, 268, 430 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті заробітної плати в розмірі 21665 (двадцять одна тисяча шістсот шістдесят п`ять) грн 21 коп., моральну шкоду в розмірі 1000 (одна тисяча) грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» на користь держави суму судового збору в розмірі 617 (шістсот сімнадцять) грн 65 коп.

Рішення про стягнення заробітної плати в частині виплати за один місяць підлягає до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до або через Чугуївський міський суд Харківської області.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_3 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариства «Харківський підшипниковий завод» 61089, Україна, м. Харків, пр. Індустріальний, буд. 3, .

Суддя: С.А. Оболєнська