ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/939/20
провадження № 2/753/3350/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ПОСТАНОГОВІЙ І.О.

за участю сторін:

позивач не з`явилась;

відповідач не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності та відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_2 ) про усунення перешкод у здійсненні права власності та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 вчиняються дії, які перешкоджають у здійсненні її права власності та завдали їй моральної шкоди. Відповідні протиправні дії відповідача полягають у тому, що в 2017 році співвласниками квартири НОМЕР_1 , зокрема ОСОБА_2 , на 19 поверсі другого під`їзду житлового будинку АДРЕСА_2 , без погодження з власниками інших квартир було зведено перегородку з вмонтованими дверима. Окрім того позивач вказує, що відповідач систематично їй погрожує, переслідує та ображає, внаслідок чого їй завдано моральної шкоди у розмірі 150 000 (сто п`ятдесят) тисяч гривень 00 копійок.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 квітня 2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження.

07 серпня 2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він просить повністю відмовити у задоволенні позову, обґрунтовуючи свою позицію тим, що він дійсно є одним із чотирьох співвласників квартири АДРЕСА_3 , однак жодного відношення до встановлення перегородки на 19 поверсі другого під`їзду житлового будинку АДРЕСА_2 він не має, відповідна перегородка з вмонтованими дверима була встановлена у 2017 році, чоловіком, який на той час мешкав у квартирі НОМЕР_2 . Окрім того зазначає, що він не заперечує проти здійснення демонтажу відповідної перегородки та приведення нежитлового приміщення до попереднього стану, однак законні підстави для зобов`язання його здійснити демонтаж відсутні, оскільки будь-якої участі у переплануванні чи переобладнанні місць загального користування, у тому числі сприяння у здійсненні монтажу перегородки він не приймав, а тому він не є належним відповідачем щодо даних вимог.

В частині завдання моральної шкоди вказує, що дій, спрямованих на завдання позивачу моральних страждань позивачу, зокрема погроз, образ, переслідувань він не вчиняв. Разом з тим зазначає про те, що позивачем не надано належних доказів завдання моральної шкоди.

26 листопада 2020 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею по розгляду справи визначено суддю Дарницького районного суду м. Києва Каліушка Ф.А.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02 грудня 2020 року прийнято дану справу до провадження та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19 травня 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті на 21 вересня 2021 року.

Позивач в судове засідання призначене на 21 вересня 2021 року не з`явився, засобами електронного зв`язку подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою.

Відповідач в судове засідання призначене на 21 вересня 2021 року не з`явився, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи без його участі, разом з тим просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суд зобов`язаний відкласти судовий розгляд справи в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

Частиною 3 ст. 223 ЦПК України також визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Взявши до уваги те, що позивач був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, клопотання позивача про відкладення розгляду справи не містить належних доказів поважності причин неявки в судове засідання, враховуючи подання відповідачем клопотання про розгляд справи без його участі, з метою дотримання розумного строку розгляду справи, суд вважає за можливе проводити судовий розгляд справи за відсутності сторони позивача та сторони відповідача.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено в статті 41 Конституції України, в якій гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 та ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тлумачення цих норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права або інтереси позивача порушені, невизнані

Положеннями стст. 317 та 319 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц зроблено висновок, що негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном.

Аналіз статті 391 ЦК України свідчить, що підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником свого права. Таким чином, право власності має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 09 серпня 2018 року у справі №694/1735/15-ц та постанові Верховного суду від 21 лютого 2018 року у справі №559/2528/15-ц.

Звертаючись до суду з позовом у даній справі ОСОБА_1 посилається на те, що співвласники квартири АДРЕСА_3 , без погодження з власниками інших квартир було зведено перегородку з вмонтованими дверима, без погодженнями з власниками інших квартир, які розташовані на даному поверсі, що в свою чергу порушує її права як жителя квартири НОМЕР_3 відповідного будинку.

На підтвердження своїх доводів позивач надав лист комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО-СЕРВІС» №110/825-К-760 від 09.10.2018 року, лист Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві №10/26-657/10 від 30.08.2019 року, лист Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві №65/1/6065 від 21.10.2019 р. та фотоматеріали.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Положеннями ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що вони не містять підтвердження протиправних дій відповідача щодо порушення права власності позивача. Зокрема з наявних в матеріалах справи доказів не можливо встановити, що саме відповідач встановив спірну перегородку на 19 поверсі другого під`їзду житлового будинку АДРЕСА_2 .

Окрім того, суд звертає увагу, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом щодо усунення перешкод у здійсненні права власності, однак нею не надано та матеріали справи не містять доказів, що підтверджують існування її права власності на майно, зокрема квартиру АДРЕСА_7 , про перешкоди у здійсненні права власності на яку вона вказує у своєму позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи наведену правову норму, суд не надає оцінки посиланням позивача на те, що відповідач та члени його сім`ї у 2016 році розмістили меблі зі своєї квартири на загальний коридор та складали речі у технічних секціях, оскільки вони не стосуються заявлених позовних вимог.

Таким чином, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не доведено вчинення відповідачем перешкод у здійсненні нею права власності, позовні вимоги в частині зобов`язання позивача здійснити демонтаж перегородки на 19 поверсі другого під`їзду житлового будинку АДРЕСА_2 задоволенню не підлягають.

В частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд звертає увагу на наступне.

Позовні вимоги ОСОБА_1 у відповідній частині обґрунтовані тим, що відповідач та члени його сім`ї систематично погрожують, переслідують, ображають, що в більшій мірі носять відверто сексуальний характер, глузують, висміюють, вчиняють хуліганські дії та дії провокативного характеру, безпідставно звертаються до правоохоронних органів, в результаті чого їй завдано моральних та фізичних страждань та переживань, створили довготривалу стресову ситуацію, що спричинило погіршення стану здоров`я та призвело до проведення операції.

Відповідно до ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з положеннями ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з`ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.

У пунктах 3 та 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Таким чином, позивач повинен довести, чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, з чого виходить позивач при визначенні грошової суми, оцінюючи заподіяну йому шкоду, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши наявні в матеріалах докази, суд приходить до висновку, що вони не доводять завдання позивачем моральної шкоди ОСОБА_1 . Окрім того, докази надані позивачем не вказують на наявність причинного зв`язку між діями відповідача про які вказує позивач, завданням моральної шкоди та її розміром.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. 41 Конституції України, стст. 15, 16, 321, 391 Цивільного кодексу України, стст. 4-13, 76-84, 141, 223, 259, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.