Постанова

Іменем України

11 січня 2021 року

м. Київ

справа № 2-9595/2010

провадження № 61-22633 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

заявник - акціонерне товариство «Кристалбанк»;

боржник - ОСОБА_1 ;

стягувач - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2018 року у складі судді Цуранова А. Ю. та постанову Київського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Соколової В. В., Андрієнко А. М., Поліщук Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2018 року акціонерне товариство «Кристалбанк» (далі - АТ «Кристалбанк»), яке змінило назву з публічного акціонерного товариства «Кристалбанк» (далі - ПАТ «Кристалбанк»), звернулось до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Заява мотивована тим, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2010 року у справі № 2-9595/2010 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 7 196 238,85 грн. Рішення набрало законної сили 28 листопада 2010 року, 06 грудня 2010 року був виданий виконавчий лист на виконання рішення суду.

24 травня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Кристалбанк» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ПАТ «Кристалбанк» набуло всіх прав кредитора за кредитними операціями, переданими йому згідно Реєстру відступлених прав вимоги від 25 травня 2017 року.

Також, 25 травня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Кристалбанк» укладено договір відступлення права вимоги за договорами поруки, визначеними в додатку № 1 до нього.

Отже, за вказаними договорами ПАТ «Кристалбанк» набуло у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» права кредитора, зокрема, за кредитним договором від 23 жовтня 2006 року 012/03-01/142, генеральною кредитною угодою від 30 березня 2007 року № 26/17, в рамках якої укладено два кредитних договори: від 26 грудня 2007 року № 010/26/501 та від 12 березня 2008 року № 010/26/584, та кредитним договором від 07 серпня 2008 року № 010/26/705, укладеними між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Біла Техніка»; за договорами поруки від 23 жовтня 2006 року 011/03-01/125, від 14 березня 2008 року № 26/17/2, від 07 серпня 2008 року № 010/26/705/1, укладеними з ОСОБА_1 , та відповідно, набуло прав стягувача за виконавчими документами, виданими на виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2010 року.

Ураховуючи викладене, АТ «Кристалбанк» просило суд замінити сторону виконавчого провадження - стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника - АТ «Кристалбанк» з виконання виконавчого листа № 2-9595/2010, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області відносно боржника ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2018 року заяву АТ «Кристалбанк» про заміну сторони виконавчого провадження задоволено.

Замінено ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника - АТ «Кристалбанк» у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа № 2-9595/2010, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області відносно боржника ОСОБА_1 .

Задовольняючи заяву АТ «Кристалбанк», суд першої інстанції виходив із того, що передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги є правонаступництвом і такий правонаступник кредитора має право звертатися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження, що є підставою, передбаченою частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», для заміни стягувача у виконавчому провадженні.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2018 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення заяви АТ «Кристалбанк», замінивши стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» щодо боржника ОСОБА_1 , оскільки у зв`язку із заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2019 року ОСОБА_1 надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року, просив суд касаційної інстанції скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій й передати справу на новий розгляд.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 27 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу № 2-9595/2010 із Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

У січні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 січня 2020 року справу передано судді-доповідачеві Осіяну О. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що він не був повідомлений про розгляд заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні у суді першої інстанції, постановлення ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2018 року відбулось за його відсутності. Зазначає, що суди попередніх інстанцій не звернули уваги на пропуск заявником строку пред`явлення виконавчого документу до виконання. Із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання заявник до суду не звертався. Суди не з`ясували питання про розмір відшкодованої кредитору заборгованості після реалізації численного майна боржника, який був визнаний банкрутом, а замінив сторону у виконавчому провадженні на всю суму боргу.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2010 року у справі № 2-9595/2010 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 7 196 238,85 грн (а. с. 138-143, т. 1).

На виконання вказаного рішення Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 06 грудня 2010 року видано виконавчий лист № 2-9595/2010 (а. с. 148, т. 1).

24 травня 2017 року між ПАТ «Кристалбанк» та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено договір факторингу (портфельне відступлення прав вимоги), відповідно до якого ПАТ «Кристалбанк» набув всіх прав кредитора за кредитними операціями, переданими йому згідно Реєстру відступлення прав вимоги від 25 травня 2017 року, зокрема, за кредитним договором від 23 жовтня 2006 року 012/03-01/142, генеральною кредитною угодою від 30 березня 2007 року № 26/17, в рамках якої укладено два кредитних договори: від 26 грудня 2007 року № 010/26/501 та від 12 березня 2008 року № 010/26/584, та кредитним договором від 07 серпня 2008 року № 010/26/705, укладеними між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Біла Техніка» (а. с. 161-167, 168, т. 1).

Того ж дня, 25 травня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Кристалбанк» укладено договір відступлення права вимоги за договорами поруки, визначеними в додатку № 1 до нього, зокрема, за договорами поруки від 23 жовтня 2006 року 011/03-01/125, від 14 березня 2008 року № 26/17/2, від 07 серпня 2008 року № 010/26/705/1, укладеними з ОСОБА_1 (а. с. 169-171, 172, т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з вимогами частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, є зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з абзацом першим частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до частини першої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина п`ята статті 442 ЦПК).

Правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Підставою правонаступництва є відступлення права вимоги відповідно до положень глави 47 ЦК України.

Правонаступництвом у виконавчому провадженні є заміна однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав його попередника до іншої особи, що раніше не брала участь у виконавчому провадженні.

Підставою правонаступництва юридичної особи є, зокрема, й відступлення права вимоги за кредитними договорами, яке підтверджено документально.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України), може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно із статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи із приписів норм права, які регламентують спірні правовідносини, заміна осіб у окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Приймаючи до уваги положення статей 512, 514 ЦК України, статті 442 ЦПК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином чи правонаступництвом на стадії виконання судового рішення, відбувається вибуття кредитора. Заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження. Оскільки до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, переходить і право бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним для розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Згідно з частиною п`ятою статті 442 ЦПК України положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13 та постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 370/2464/17 (провадження № 61-39193св18).

Задовольняючи заяву АТ «Кристалбанк», суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що до заявника перейшло право вимоги, що виникло з кредитного договору від 23 жовтня 2006 року 012/03-01/142, генеральної кредитної угоди від 30 березня 2007 року № 26/17, в рамках якої укладено два кредитних договори: від 26 грудня 2007 року № 010/26/501 та від 12 березня 2008 року № 010/26/584, та кредитного договору від 07 серпня 2008 року № 010/26/705, укладеними між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Біла Техніка», а також за договорами поруки від 23 жовтня 2006 року 011/03-01/125, від 14 березня 2008 року № 26/17/2, від 07 серпня 2008 року № 010/26/705/1, укладеними з ОСОБА_1 .

Встановивши, щопередання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення прав вимоги є матеріальним правонаступництвом і такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження, що є підставою, передбаченою частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», для заміни стягувача у справі.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вищевказані обставини, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, не спростовують висновків судів, викладених у мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами попередніх інстанцій, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Згідно з частиною третьою статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара