У Х В А Л А

16 листопада 2021 року м. Кривий Ріг

Суддя Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Ваврушак Н.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

В С Т А Н О В И В:

11 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про забезпечення доказів, в обґрунтування зазначивши, що 02 квітня 2008 року його батьки - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 придбали двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 42.98 кв.м. Договір купівлі-продажу відповідної квартири оформлено на ОСОБА_2 , посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І. А., зареєстровано в реєстрі за № 1801, номер правочину 2804849.

Після купівлі квартири, а також на час смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його батька - ОСОБА_2 , заявник разом з матір`ю проживали в придбаній квартирі, на той час йому було 12 років, а тому він прийняв спадщину як неповнолітній з моменту відкриття спадщини.

20 жовтня 2021 року до вищезазначеної квартири завітали невідомі чоловіки, зі свідоцтвом про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , де власником зареєстровано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» та під натиском змусили залишити помешкання. На теперешній час він змушений проживати не у власному житлі.

Вже 21 жовтня 2021 року квартиру було продано іншій особі - ОСОБА_4 , відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 04.11.2021.

Наразі існує висока ймовірность того, що ОСОБА_4 може якимось чином розпорядитися спірною квартирою, зокрема продати, подарувати третім особам, надати у заставу тощо, що може значно ускладнити виконання рішення, у разі задоволення позову.

Тому, заявник просить накласти арешт на квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , заборонити вчиняти правочини щодо вказаної квартири, заборонити проводити реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання будь-яких осіб у вказаній квартирі до вирішення справи по суті.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов, забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що клопотання про забезпечення позову підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Вирішуючи питання щодо доцільності забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач, суд також враховує правову позицію Верховного Суду України.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», роз`яснено про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Крім того, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчиться, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно існує спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого.

Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, його метою є вжиття негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Підставою забезпечення позову є підставне припущення заявника про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до відчуження вказаного вище об`єкта нерухомості третім особам, що істотно ускладнить чи зробить неможливим витребування нерухомого майна з незаконного володіння спірним майном і тому суд погоджується, що на час розгляду справи в суді (за умови подання позову в строк встановлений законом) потрібно вжити заходів забезпечення позову.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном.

Суд, враховує мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів ОСОБА_1 та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення власника та інших осіб права користування ним.

Отже враховуючи те, що між сторонами дійсно виник спір, беручи до уваги обставини справи, співмірність виду забезпечення позову з якими ОСОБА_1 буде звертатись до суду, беручи до уваги, що подальше відчуження вказаного майна призведе до ускладнення захисту прав позивача, суд вважає, що у даному випадку необхідним видом забезпечення позову буде заборона відчужувати майно його власником.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149,150, 258, 260 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви задовольнити.

Накласти арешт на квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , заборонити вчиняти правочини щодо вказаної квартири, заборонити проводити реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання будь-яких осіб у вказаній квартирі до вирішення справи по суті.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень, її оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала складена та підписана 16.11.2021 року.

Суддя Н. М. Ваврушак