Постанова

Іменем України

14 липня 2021 року

м. Київ

справа № 175/1133/17

провадження № 61-4690св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» (правонаступник Акціонерне товариство «Акцент-Банк»)

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргуАкціонерного товариства «Акцент-Банк» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2019 року у складі колегії суддів: Макарова М. О., Демченко Е. Л., Куценко Т. Р.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство «Акцент-Банк»), звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, визнання недійсними довіреності та договору, скасування державної реєстрації, витребування транспортного засобу, реєстрацію транспортного засобу.

Позов обгрунтований тим, що 27 серпня 2015 року згідно із заявою про приєднання до Умов та правил надання фінансового лізингу від 27 серпня 2015 року № АВ00А+000031 ОСОБА_2 приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на вебсайті ПАТ «Акцент-Банк». Заява про приєднання до Умов та правил надання фінансового лізингу, додатки до неї, Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи разом становлять договір фінансового лізингу, що укладений на підставі статей 633, 634 ЦК України.

Відповідно до умов договору фінансового лізингу від 27 серпня 2015 року № АВ00А+000031 (далі - договір лізингу) ОСОБА_2 отримав від ПАТ «Акцент-Банк» у платне користування автомобіль марки HYUNDAI, модель i20, 2014 року випуску, тип ТЗ - легковий хетчбек-В, код кольору-колір - НОМЕР_1 , № кузова/шасі НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , та зобов`язався сплачувати щомісячні платежі, пов`язані з виконанням договору лізингу, у строк та розмірі, що встановлені у додатку 2 - графіку лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу після закінчення строку виконання договору.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу цей автомобіль належить на праві власності ПАТ «Акцент-Банк». Проте ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань за договором лізингу не виконав, станом на 09 березня 2017 року утворилася заборгованість за фактичний строк користування предметом лізингу в розмірі 245 087,96 грн, яка складається із заборгованості: із залишку вартості предмета лізингу в розмірі 192 302,30 грн; за винагородою за користування предметом лізингу - 35 253,03 грн; за винагородою за проведення моніторингу предмета лізингу - 5 625,76 грн; за пенею - 11 906,87 грн.

На забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за договором лізингу 27 серпня 2015 року ПАТ «Акцент-Банк» уклало з ОСОБА_1 договір поруки, згідно з яким вона зобов`язалася перед ПАТ «Акцент-Банк» відповідати за виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань за договором лізингу.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі довідки - рахунка від 29 серпня 2015 року № АЕ300090 перереєстрували автомобіль марки HYUNDAI, модель i20, реєстраційний номер НОМЕР_4 , на ОСОБА_4 .

Позивач зазначав, що ОСОБА_3 та особа, яка підписала довіреність від 29 серпня 2015 року № 29, не є співробітниками ПАТ «Акцент-Банк» та ніколи ними не були. Підпис на довіреності не збігається з підписом керівника споживчого кредитування ПАТ «Акцент-Банк», який мав право підписувати довіреності з повноваженнями на відчуження авто від імені банку. Отже, довіреність від 29 серпня 2015 року № 29 на отримання цінностей є недійсною та за змістом не надає права на продаж транспортного засобу.

Позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просив: стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за договором лізингу в розмірі 192 302,30 грн; з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за договором лізингу та за договором поруки від 27 серпня 2015 року в розмірі 1 000,00 грн; визнати недійсною довіреність від 29 серпня 2015 року № 29, видану від імені ПАТ «Акцент-Банк» на ім`я ОСОБА_3 , з моменту її вчинення; визнати недійсним договір купівлі - продажу автомобіля марки HYUNDAI, модель i20, рік випуску: 2014 на ім`я ОСОБА_4 ; скасувати державну реєстрацію прав власності на автомобіль марки HYUNDAI, модель i20, 2014 року випуску, визнати недійсним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 01 вересня 2015 року НОМЕР_5 , видане на ім`я ОСОБА_4 ; скасувати державну реєстрацію прав власності на автомобіль марки HYUNDAI, модель i20, та визнати недійсним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 22 жовтня 2015 року НОМЕР_6 , видане на ім`я ОСОБА_5 ; витребувати в ОСОБА_5 транспортний засіб - автомобіль марки HYUNDAI, модель i20, 2014 року випуску, та передати цей автомобіль представникам ПАТ «Акцент-Банк»; зареєструвати транспортний засіб HYUNDAI, модель i20, 2014 року випуску за ПАТ «Акцент-Банк», надавши повноваження представникам ПАТ «Акцент-Банк» в будь-якому сервісному центрі МВС України отримати (відновити) свідоцтво про реєстрацію автомобіля марки HYUNDAI, модель i20, 2014 року випуску.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2017 року позов задоволено. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за договором лізингу у розмірі 192 302,30 грн. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за договором лізингу та за договором поруки - 1 000,00 грн. Визнано недійсною довіреність від 29 серпня 2015 року № 29, видану від імені ПАТ «Акцент-Банк» на ім`я ОСОБА_3 , з моменту її вчинення. Визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки HYUNDAI, модель i20, 2014 року випуску, тип ТЗ - легковий хетчбек-В, код кольору-колір - НОМЕР_1 , № кузова/шасі НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_7 , оформлений довідкою-рахунком від 29 серпня 2015 року № НОМЕР_8 на ім`я ОСОБА_4 . Скасовано державну реєстрацію права власності на автомобіль марки HYUNDAI, модель i20, 2014 року випуску, тип ТЗ - легковий хетчбек-В, код кольору-колір - НОМЕР_1 , № кузова/шасі НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_7 та визнано недійсним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 01 вересня 2015 року НОМЕР_5 , видане сервісним центром МВС України в м. Києві про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля марки HYUNDAI, модель i20, 2014 року випуску, тип ТЗ - легковий хетчбек-В, код кольору - колір - НОМЕР_1 , № кузова/шасі НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_7 , видане 01 вересня 2015 року на ім`я ОСОБА_4 . Скасовано державну реєстрацію прав власності на автомобіль марки HYUNDAI, модель i20, 2014 року випуску, тип ТЗ - легковий хетчбек-В, код кольору-колір - НОМЕР_1 , № кузова/шасі НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_9 , та визнано недійсним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 22 жовтня 2015 року НОМЕР_6 , видане сервісним центром МВС України в м. Черкасах про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля марки HYUNDAI, модель i20, 214 року випуску, тип ТЗ - легковий хетчбек-В, код кольору-колір - НОМЕР_1 , № кузова/шасі: НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_9 , видане 22 жовтня 2015 року на ім`я ОСОБА_5 .

Витребувано в ОСОБА_5 зазначений транспортний засіб та передано цей транспортний засіб представникам ПАТ «Акцент-Банк». Зареєстровано транспортний засіб за ПАТ «Акцент-Банк», надавши повноваження представникам ПАТ «Акцент-Банк» в будь-якому сервісному центрі МВС України отримати (відновити) свідоцтво про реєстрацію цього автомобіля марки. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань за договором лізингу не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь банку, що також є підставою для задоволення вимог банку про стягнення з ОСОБА_1 як поручителя заборгованості у розмірі 1 000,00 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що ПАТ «Акцент-Банк» не вчиняв правочин про перехід права власності на транспортний засіб до третіх осіб та не бажав настання таких наслідків, хоча був власником транспортного засобу, який ОСОБА_3 продав від імені банку. Оскаржувана довіреність від 29 серпня 2015 року № 29 вчинена не у формі, передбаченій ЦК України, та не відповідає волевиявленню позивача, оскільки ним не видавалась, зокрема, не підписувалась посадовою особою банку. Оскільки довідка-рахунок від 29 серпня 2015 року складена за довіреністю, яка підлягає визнанню недійсною, форма договору на відчуження транспортного засобу не дотримана, отже, цей договір також є недійсним. Встановивши факт вибуття автомобіля марки HYUNDAI з володіння ПАТ «Акцент-Банк» не з його волі, фактичне користування автомобілем ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про скасування державної реєстрації прав власності на автомобіль, визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за ОСОБА_6 , витребування з чужого незаконного володіння від ОСОБА_5 транспортного засобу на користь ПАТ «Акцент-Банк» та реєстрацію за позивачем права власності на вказаний автомобіль також підлягають задоволенню.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2019 року заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2017 року в частині визнання недійсною довіреності, договору купівлі-продажу автомобіля, скасування держаної реєстрації права власності на автомобіль, визнання недійсними свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу, витребування в ОСОБА_5 автомобіля, реєстрації права власності на нього за ПАТ «Акцент-Банк» скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в позові в цій частині. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованості за договором лізингу у розмірі 192 302,30 грн та стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованості за договором лізингу та за договором поруки в розмірі 1 000,00 грн не було предметом апеляційного перегляду.

Відмовивши у позові в частині визнання недійсними довіреності, договору купівлі-продажу автомобіля, скасування держаної реєстрації прав власності на автомобіль, визнання недійсними свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу, витребування автомобіля в ОСОБА_5 , реєстрації права власності за ПАТ «Акцент-Банк», суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач не надав суду оскаржуваної довіреності та доказів на підтвердження незаконності угод щодо продажу спірного автомобіля, укладених між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2019 року АТ «Акцент-Банк» через адвоката Вавелюк О. В. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2019 року, просило скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване судове рішення є незаконним, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Відмовивши у позові в частині визнання недійсними довіреності, договору купівлі-продажу автомобіля, скасування державної реєстрації прав власності на автомобіль, визнання недійсними свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу, витребування автомобіля у ОСОБА_5 , реєстрації права власності за ПАТ «Акцент-Банк», суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач не надав суду оригіналу оскаржуваної довіреності. Проте позивач не має можливості надати оригінал вказаної довіреності, оскільки банк її ніколи не видавав, вона є підробленою. Оригінал оспорюваної довіреності може бути в матеріалах реєстраційної справи відповідного органу МВС України, чи в матеріалах однієї з кримінальних справ стосовно ОСОБА_3 , які порушено за заявами ПАТ «Акцент-Банк», Приватного акціонерного товариства «Приватбанк» і Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс».

Відсутність оскаржуваної довіреності за умови, що банк вказує про факт невидання цієї довіреності та факт незаконного вибуття автомобіля з власності банку, не є підствою для відмови банку у захисті його порушеного права власності на автомобіль та витребування автомобіля відповідно до статті 388 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції не навів жодного мотиву відхилення заперечення ПАТ «Акцент-Банк» на апеляційну скаргу. Водночас ОСОБА_5 не послався на жодну норму матеріального права, неправильно застосовану судом першої інстанції, чи норму процесуального права, порушену ним.

Аргументи інших учасників справи

Відзив ОСОБА_5 на касаційну скаргу мотивований тим, що оскаржуване судове рішення є законним, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У касаційній скарзі не наведено підстав для зміни або скасування судового рішення. Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди із оскаржуваним судовим рішенням та власної оцінки доказів у справі.

У матеріалах справи є докази про порушення кримінального провадження за фактом зловживання з боку посадових осіб банківських установ, накладення арешту на спірний автомобіль.

Докази на доведення або спростування доводів ПАТ «Акцент-Банк» можуть бути отримані лише у кримінальному провадженні. Відповідних доказів банк не надав.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 09 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

У квітні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 30 червня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 27 серпня 2015 року згідно із заявою про приєднання до Умов та правил надання фінансового лізингу від 27 серпня 2015 року № АВ00А+000031 ОСОБА_2 приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на вебсайті ПАТ «Акцент-Банк».

Заява про приєднання до Умов та правил надання фінансового лізингу, додатки до неї, Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи разом становлять договір фінансового лізингу, що укладений на підставі статей 633, 634 ЦК України.

Відповідно до умов договору лізингу ОСОБА_2 отримав від ПАТ «Акцент-Банк» у платне користування автомобіль марки HYUNDAI, модель i20, 2014 року випуску, тип ТЗ - легковий хетчбек-В, код кольору-колір - НОМЕР_1 , № кузова/шасі НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , та зобов`язався сплачувати щомісячні платежі, пов`язані з виконанням договору лізингу, у строк та у розмірі, що встановлені у додатку 2 - графіку лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу після закінчення строку виконання договору.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу цей автомобіль належав на праві власності ПАТ «Акцент-Банк».

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань за договором лізингу не виконав, станом на 09 березня 2017 року у нього утворилася заборгованість за фактичний строк користування предметом лізингу у розмірі 245 087,96 грн, з яких заборгованість із залишку вартості предмета лізингу - 192 302,30 грн; за винагородою за користування предметом лізингу - 35 253,03 грн, за винагородою за проведення моніторингу предмета лізингу - 5 625,76 грн; за пенею - 11 906,87 грн.

На забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за договором від 27 серпня 2015 року ПАТ «Акцент-Банк» уклало з ОСОБА_1 договір поруки, згідно з яким вона зобов`язалася відповідати за виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань у розмірі 1 000,00 грн, що виникають з договору лізингу.

Суди також встановили, що 29 серпня 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі довідки-рахунка від 29 серпня 2015 року № ААЕ300090, яка засвідчена Центром безпеки дорожнього руху при Міністерстві внутрішніх справ України, перереєстрували зазначений транспортний засіб. ОСОБА_3 від імені ПАТ «Акцент-Банк» продав вказаний транспортний засіб ОСОБА_4 .

Суд першої інстанції встановив, що автомобіль марки HYUNDAI, модель: i20, рік випуску: 2014 вибув з володіння ПАТ «Акцент-Банк» не з його волі, фактично ним користується ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 , виданого на його ім`я.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Касаційна скарга у цій справі подана у березні 2019 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Звертаючись із цим позовом до суду, позивач стверджував, що волевиявлення банку на відчуження спірного автомобіля не було, довіреності на продаж автомобіля він не видавав, тому ця довіреність і вчинений на підставі неї договір та наступні договори купівлі-продажу є недійсними, автомобіль підлягає витребуванню в останнього набувача із вчиненням необхідних реєстраційних дій.

Згідно з частиною першою статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оскаржуваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

Відмовивши у позові в частині визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу автомобіля, скасування державної реєстрації прав власності на автомобіль, визнання недійсними свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу, витребування автомобіля у ОСОБА_5 , реєстрації права власності за ПАТ «Акцент-Банк», суд апеляційної інстанції виходив лише з того, що позивач не довів факту порушення його прав як власника спірного автомобіля виданням оскаржуваної довіреності та не надав доказів на підтвердження незаконності угод щодо продажу автомобіля, укладених між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Водночас суд апеляційної інстанції зазначив, що не переглядав рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 за договором фінансового лізингу в сумі 192 302,30 грн. та з ОСОБА_1 , як поручителя за договором фінансового лізингу 1 000,00 грн.

Оцінивши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам частин першої - третьої статті 263 ЦПК України, оскільки суд не з`ясував обставини справи та не надав оцінки усім доказам у справі, не виклав висновки та мотиви щодо аргументів сторін. Обов`язок суду надати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення, забезпечує виконання завдання цивільного судочинства.

У касаційній скарзі позивач вказує, що відсутність оскаржуваної довіреності за умови, що банк не видав цієї довіреності, автомобіль незаконно вибув з власності банку, не є підствою для відмови банку у захисті його порушеного права власності на автомобіль та витребування автомобіля відповідно до статті 388 ЦК України. Крім того, суд апеляційної інстанції не навів жодного мотиву відхилення заперечення ПАТ «Акцент-Банк» на апеляційну скаргу.

Згідно зі статтею 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, відповідно до частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК.

До вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК) відносяться усі випадки, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця).

Основним речово-правовим способом захисту права власності є віндикаційний позов. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010, провадження № 14-308цс18, зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що створює, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц, провадження № 14-208цс18, зроблено висновок, що у тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з частинами четвертою-шостою статті 81 ЦПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд апеляційної інстанції, дійшовши висновку про відмову в позові з тих підстав, що позивач не надав оригінал довіреності, не взяв до уваги твердження банку, що відповідну довіреність він не видавав, і не надав оцінки тому, чи може банк надати оригінал довіреності, яку він не видавав.

Верховний Суд зауважує, що відсутність у ПАТ «Акцент-Банк» оскаржуваної довіреності, яку він не видавав, не може бути підставою для відмови у захисті порушеного його права. За правилами доказування в цивільному процесі, в такому випадку, інша сторона має довести, що банк видав оспорювану довіреність.

Обмежившись висновком про не надання банком оригінала довіреності як підстави для відмови в позові, суд апеляційної інстанції не переглянув законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу автомобіля, скасування державної реєстрації права власності на автомобіль, визнання недійсними свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу, витребування в ОСОБА_5 автомобіля, реєстрацію права власності на нього за ПАТ «Акцент-Банк».

Суд апеляційної інстанції не з`ясував, чи вибув автомобіль у ПАТ «Акцент -Банк» поза волею, чи є належним способом захисту одночасно визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу автомобіля та витребування транспортного засобу, а також чи є належним способом захисту позовна вимога про зобов`язання зареєструвати транспортний засіб, оскільки вирішення цього питання не відноситься до компетенції суду, а є способом виконання судового рішення.

Без з`ясування вказаних обставин і встановлення фактичних обставин справи, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та підстав, на які посилався позивач на їх обґрунтування, передчасними є висновок суду апеляційної інстанції про відмову в позові у вказаній ним частині.

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги є обгрунтованими. Оскільки встановлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду, то постанова суду апеляційної інстанції в частині визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу автомобіля, скасування держаної реєстрації права власності на автомобіль, визнання недійсними свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу, витребування в ОСОБА_5 автомобіля, реєстрації права власності на нього за ПАТ «Акцент-Банк» підлягає скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини третьої і частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд бере до уваги, що справа розглядається в суді із березня 2017 року, проте з урахуванням завдань судочинства (стаття 2 ЦПК України), меж розгляду справи судами (стаття 400 ЦПК України) та викладених мотивів вважає необхідним скасувати постанову апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд надає перевагу праву позивача на доступ до суду у порівнянні з тривалістю розгляду справи (строками її розгляду).

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у цій справі рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2019 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко