РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/1142/21

Провадження № 2/293/628/2021

01 листопада 2021 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі судді Лось Л.В.,

за участі: секретаря судового засідання Ничипорук Н.А.

представника позивача Сидорчука М.В., ордер серії ЖТ № 089539 від 05.07.21

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_8, ордер серії ЖТ № 099821 від 30.06.2021

розглядаючи позовну заяву ОСОБА_2

до ОСОБА_1 ,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору -

Орган опіки та піклування Високівської сільської ради Черняхівського району

Житомирської області

про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини

Процесуальні дії по справі.

ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 , відповідно до змісту якого просить:

-розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 09.03.2016 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Черняхівського районного управління юстиції у Житомирській області за актовим записом № 9;

- визначити місце проживання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 за місцем її реєстрації.

Ухвалою від 28.05.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Постановив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначив на 05.07.2021.

Пунктом 3 даної ухвали суд залучив до участі у справі якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Житомирської районної державної адміністрації.

29.06.2021 за вх. 4029 на адресу суду від відповідача надійшла заява, згідно якої просить надати сторонам строк для примирення тривалістю три місяці (а.с.35).

01.07.2021 за вх.4104 на адресу суду від позивача надійшла заява, згідно якої остання просить долучити до матеріалів справи договір від 04.05.2021 та додаткову угоду до договору від 01.07.2021 (а.с.36-42).

02.07.2021 за вх. ЕП-705 на адресу суду від служби у справах дітей Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області надійшов лист, у якому просять замінити третю особу- орган опіки та піклування Житомирської райдержадміністрації на орган опіки та піклування Високівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області (за територіальністю). Справу просили розглядати у їх відсутності (а.с.43).

Ухвалою від 05.07.2021, яка у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання від 05.07.2021 суд відклав підготовче засідання на 20.07.2021. Даною ж ухвалою суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про надання сторонам строку дна примирення.

12.07.2021 за вх.4378 на адресу суду засобами поштового зв`язку від представника відповідача надійшли заперечення щодо поданих стороною позивача додаткових доказів (а.с.63-65) .

16.07.2021 за вх.4430 на адресу суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи акта виконаних робіт від 16.07.2021 та квитанції про оплату послуг від 16.07.2021 (а.с.71-76).

Ухвалою від 20.07.2021, яка у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання від 20.07.2021 суд відклав підготовче засідання на 06.08.2021 та повторно зобов`язав третю особу надати суду висновок органу опіки та піклування.

26.07.2021 за вх. 4587 на адресу суду від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Органу опіки та піклування Житомирської районної державної адміністрації надійшли письмові пояснення, згідно якого просить замінити орган опіки та піклування Житомирської райдержадміністрації на орган опіки та піклування Високівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області (за територіальністю) та витребувати у останньої відповідний письмовий висновок. Клопотання мотивовано тим, що дитина відносно якої необхідний висновок органу опіки та піклування на даний час проживає на території підвідомчій органу опіки та піклування Високівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області (а.с.86-87).

30.07.2021 за вх.4702 на адресу суду від позивача надійшло клопотання про включення до складу судових витрат витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8900,00грн. (а.с. 88).

03.08.2021 за вх.4729 на адресу суду від позивача надійшла заява, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, розгляд справи просить здійснювати без її участі (а.с.89).

06.08.2021 за вх. 4778 на адресу суду від відповідача надійшла заява, згідно якої відповідач просить прийняти визнання позову в частині розірвання шлюбу та закрити провадження у справі в частині визначення місця проживання дитини на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України. (а.с.90).

06.08.2021 за вх. 4779 на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів (а.с.91, 92-96).

Ухвалою від 06.08.2021 суд постановив продовжити строк підготовчого провадження, замінив третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Житомирської районної державної адміністрації на належну третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Високівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області, підготовче судове засідання відклав на 16.09.2021.

15.09.2021 за вх. 5442 на адресу суду від третьої особи надійшла заява, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, розгляд справи здійснювати без їх участі. До вказаного клопотання на виконання вимог суду додано висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини (а.с.109, 110-112).

Підготовче судове засідання, призначене до розгляду на 16.09.2021 об 12:00 го не відбулось з технічних причин, про що складена відповідна довідка секретарем судового засідання (а.с. 116).

Наступне підготовче судове засідання суд призначив на 05.10.2021.

Ухвалою від 05.10.2021 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 01.11.2021.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Поданий позов мотивований тим, що з 09.06.2016 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач вказує, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалось, оскільки на протязі останнього часу останні спільно як подружжя не проживають, не підтримують подружніх стосунків та не ведуть спільного господарства.

Вказує, що дані обставини не сприяли їхнім стосункам та призвели до їхнього відчуження, між ними зникло почуття любові та взаємоповаги, фактично кожен проживає своїм особистим відокремленим життям, що призвело до того, що шлюб існує лише формально.

Зазначає, що подальше спільне проживання з відповідачем як подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам малолітнього сина, примирення між ними не можливе.

Мотивуючи позовні вимоги у частині визначення місця проживання дити позивач вказує, що з моменту фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач жодним чином не надав будь якої матеріальної допомоги їхньому сину, фактично він самоусунувся від участі у його вихованні та утриманні.

Звертає увагу, що після реєстрації шлюбу відповідач повідомив позивачу про те, що будує будинок,а позивач у свою чергу після реєстрації шлюбу вкладала власні кошти для закінчення будівництва такого. Пояснює, що з 2018 року стронони спільно стали проживати у вказаному будинку, однак у 2021 році позивачу стало відомо про те, що відповідач зареєстрував право власності на даний будинок ще у 2014 році, тобто до укладення шлюбу. Більше того, у 2019 році відповідач даний будинок подарував своїй матері без відома позивача. Зауважує, що за увесь час проживання у будинку, відповідач не здійснив реєстрації місця проживання дитини у даному будинку, що на думку позивача, таким чином позбавивши їх спільну дитину житла.

Позивач звертає увагу, що вона працює, має стабільний заробіток в сумі близько 6000,00 грн на місяць, спиртних напоїв не вживає, добре відноситься до сина, любить його та не уявляє свого життя без нього.

Вказує, що свого особистого житла у неї немає. Однак, вона зареєстрована у будинку її матері, яка надає дозвіл на проживання у її будинку їй та дитині.

Вказані обставини вважає такими, що дають підстави визначити місце проживання дитини з позивачем.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

У поданій до суду заяві від 03.08.2021 позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити, розгляд справи просила здійснювати без її участі (а.с. 89).

Відповідач та представник відповідача заперечили проти позовних вимог частково, з підстав, зазначених у заяві від 06.08.2021.

У поданій до суду заяві від 06.08.2021 відповідач поданий позов в частині розірвання шлюбу визнав на підставі ст. 206 ЦПК України просив прийняти його визнання позову в цій частині.

Відповідно до приписів п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у ст.49 цього кодексу, позивач вправі відмовитись від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Встановивши, що заява відповідача про визнання позову в частині розірвання шлюбу не суперечить нормам законодавства, не порушує будь-чиї права та інтереси, суд приймає таку до розгляду.

Щодо вимог позивача в частині визначення місця проживання дитини відповідач та його представник вказали, що спору між ним та позивачем в частині визначення місця проживання дитини не має і не існувало. Вказують, що після розірвання шлюбу дитина на вихованні залишилась у матері та проживає за місцем проживання позивача. Відповідач не заперечує та не чинить будь-яких перешкод у такому проживанні дитини з матір"ю.

Відтак вважають, що провадження у цій частині позовних вимог підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору (а.с. 90).

Третя особа повноважного представника у судове засідання не направила, відповідно до поданої заяви від 12.10.2021 позовні вимоги визнала (а.с. 131).

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

В ході розгляду справи, суд у відповідності до п. 4 ч. 5 ст.12 ЦПК України, створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ст. 259 ЦПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих до суду.

У судовому засіданні від 01.11.2021 відповідно до ст. 268 ЦПК України, суд оголосив вступну та резолютивну частину рішення суду.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

09.03.2016 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Черняхівського районного управління юстиції у Житомирській області між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований шлюб за актовим записом № 9, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 . Прізвище дружини після укладення шлюбу " ОСОБА_2 " (а.с.4).

Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 05.10.2016 (а.с. 7).

Заявою від 17.05.2021 ОСОБА_6 (матір позивача - за поясненнями представника позивача) надає дозвіл своїй дочці ОСОБА_2 та своєму онуку ОСОБА_3 проживати в її будинку АДРЕСА_1 (а.с.10).

Рішенням виконавчого комітету Високівської сільської ради № 64 від 15.09.2021 "Про затвердження висновку про визначення місця проживання дитини" затверджений висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 від 07.09.2021 (а.с.110).

Згідно з Висновком органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини зазначено наступне:

- питання щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 08.09.2021.

- під час розгляду питання були запрошені батьки дитини гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

- батько дитини гр. ОСОБА_1 пояснив, що спір про місце проживання дитини відсутній оскільки він не заперечує щодо проживання дитини з матір"ю. Мати дитини гр. ОСОБА_2 бажає визначити місце проживання дитини: АДРЕСА_1 ;

- заслухавши батьків дитини, розглянувши надані документи встановлено, що спір про визначення місця проживання дитини між батьками відсутній;

- згідно з актом обстеження умов проживання гр. ОСОБА_2 від 18.08.2021, складеного службою у справах дітей Високівської сільської ради, мамою створені всі належні умови для повноцінного розвитку та виховання дитини (а.с.111).

До висновку доданий акт обстеження умов проживання від 18.08.2021, складений на підставі ухвали Черняхівського районного суду Житомирської області з метою обстеження умов проживання та виховання дитини позивачем, з якого убачається, що умови проживання дитини відповідають санітарно-гігієнічним нормам та матеріально-побутовим вимогам. Комісією також встановлено, що мама з сином проживає в окремій кімнаті, у кімнатах чисто, прибрано, наявні меблі, побутова техніка. ОСОБА_2 належним чином виконує батьківські обов`язки, дбає про фізичний і духовний розвиток свого сина, не забороняє та не перешкоджає побаченню дитини з батьком (а.с. 112).

На підтвердження обставин щодо того, що відповідач фактично своїми діями позбавив дитину житла, не зареєструвавши його у будинку, позивач додала по позовної заяви Інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно , Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна (а.с. 8-9).

На підтвердження харакетризуючих даних позивач до матеріалів справи додала довідку про розмір заробітної плати позивача та характеристику позивача з місця роботи (а.с.5,6), які ніким не підписані та належним чином не засвідчені відповідно до вимог Національного стандарту України ДСТУ 4163-2003, які діяли на момент звернення до суду.

Зважаючи на викладені обставини, вважаючи своє право порушеним, позивач звернулась з даним позовом до суду з метою захисту свої прав.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Предметом спору у даній справі є у тому числі розірвання шлюбу, зареєстрованого між сторонами та визначення місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки.

Згідно статті 51 Конституції України та статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.

Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною третьою статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга статті 112 СК України).

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад.

Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та про ставлення відмітки в актовому записі про шлюб (частина другої статті 115 СК України).

Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок непорозумінь сім`я сторін повністю розпалась, оскільки на протязі останнього часу останні спільно як подружжя не проживають, не підтримують подружніх стосунків та не ведуть спільного господарства, а тому, на думку суду, наявні підстави для розірвання шлюбу.

Відповідач - ОСОБА_1 подав заяву (а.с.90) про визнання позову в частині розірвання шлюбу.

Враховуючи положення частини четвертої статті 206 ЦПК України, зважаючи на визнання відповідачем позову в частині розірвання шлюбу, суд дійшов всиновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу є обгрунтованою та підлягає задоволенню.

Стосовно позовних вимог про визначення місця проживання дитини, суд дійшов наступного висновку.

Як передбачено ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності з ч.1 ст.16 ЦК України та ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 01.12.2004 N 18-рп/2004 розтлумачив поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Суд зазначає, що за загальним правилом судовий захист спрямований на захист саме порушених прав осіб, тобто для задоволення позову суд повинен установити, що у зв"язку із вчиненям особою,до якої пред"явлено позов відповідних дій, порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Враховуючи наведене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, що виражається у виді волевиявлення позивача в обраному способі захисту з визначеним предметом спору, є обов`язковими.

Згідно з ч. 2, ч. 8, ч. 9 с т. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Як вже зазначалось вище, предметом спору є також вимога позивача до відповідача про визначення місця проживання дитини.

Правовою підставою заявленої вимоги позивач вказує на норми ст. 161 СК України.

Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Коментар статті 161 СК України зазначає про те, що при спільному проживанні батьків здійснення батьківських прав складає невід`ємну частину життя сім`ї. Коли батьки проживають окремо, вони самостійно визначають, з ким з них повинна проживати дитина. Головне тут не те, де дитина юридично зареєстрована, а те, з ким фактично вона проживає.

При розв`язанні цього спору суду належить визначити, кому з батьків надати перевагу, хто стане безпосереднім вихователем дитини.

Спір про місце проживання малолітньої дитини може розглядатись як до розірвання шлюбу батьками, так і під час шлюборозлучного процесу, так і після припинення шлюбу. Ніяких часових обмежень не існує.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Місце проживання дитини за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4).

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини.

З аналізу норм сімейного законодавства, а також положень Конвенції про права дитини убачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини у судовому порядку на підставі норм ст. 161 СК України здійснюється у наявності саме спору між батьками з ким буде проживати дитина або у випадку виключної необхідності, якщо компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначать відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

При цьому міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Нормами пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

За змістом пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір між сторонами.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову.

Мотивуючи позовні вимоги у частині визначення місця проживання дитини позивач вказує, що з моменту фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач жодним чином не надав будь якої матеріальної допомоги їхньому сину, фактично він самоусунувся від участі у його вихованні та утриманні.

Звертає увагу, що після реєстрації шлюбу відповідач повідомив позивачу про те, що будує будинок, у який позивач вкадала власні кошти для закінчення будівництва. Пояснює, що з 2018 року стронони спільно стали проживати у вказаному будинку, однак у 2021 році позивачу стало відомо, що відповідач зареєстрував право власності на даний будинок ще у 2014 році, тобто до укладення шлюбу. Позивач зосереджує увагу на тому, що у 2019 році відповідач даний будинок подарував своїй матері без її відома. Доводить, що за увесь час проживання у будинку, відповідач не здійснив реєстрації місця проживання дитини у даному будинку, що на думку позивача, позбавило їх спільну дитину житла.

Однак, зазначені позивачем обставини на переконання суду не є такими, що вказують на існування між сторонами спору саме з приводу місця проживання їх малолітнього сина з настанням обставин їх окремого проживання.

Звертаючись до суду із даним позовом позивач не навела жодних грунтовних обставин та відповідно не надала належних та допустимих доказів, які б указували на те, що відповідач заперечує чи чинить відповідні перешкоди проти того, щоб їх малолітня дитина проживала разом з матір"ю.

Окрім того, представником позивача в судовому засіданні також не наведено обставин того, що між сторонами як на момент звернення до суду так і на момент вирішення справи у суді існує спір щодо місця проживання малолітньої дитини.

Наведені ж позивачем обставини не є такими, що вказуєть на спір між позивачем та відповідачем саме щодо місця проживання дитини, а за своєю суттю вказують на майнові претензії позивача до відповідача, що у свою чергу не є підставою та предметом оцінки у даній справі. Неприязні стосунки між сторонами у справі не свідчать про протиправну поведінку відповідача щодо перешкоджання у проживанні дитини разом з мамою.

Разом з тим, в судовому засіданні відповідач зазначив, що між ним та матір`ю дитини не існує спору саме щодо проживання дитини, перешкод стосовно проживання дитини з мамою він не вчиняв та наразі він також не заперечує проти проживання дитини з матір`ю.

Про відсутність спору між сторонами указано і у висновку Органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини, де зазначено: "заслухавши батьків дитини, було встановлено, що спір про визначення місця проживання дитини між батьками відсутній".

Окрім того, під час підготовки висновку органом опіки та піклування було однобічно досліджено питання щодо визначення місця проживання дитини саме з матір". При цьому не досліджувались обставини щодо визначення місця проживання дитини з батьком, зважаючи на його відсутність претензій відносно місця проживання дитини з матір"ю, що у свою чергу також вказує на взагалі відсутність такого спору на як момент звернення до суду так і на момент вирішення справи у суді.

Таким чином, дослідивши та оцінивши у сукупності вимоги за даним пред"явленим предметом спору суд дійшов висновку, що між сторонами станом на момент зверненян до суду та на момент вирішення справи у суді відсутній спір саме з питання місця проживання їх спільної малолітної дитини.

Слід зазначити, що суд не вправі вирішувати питання, спрямовані або "на майбутнє", тобто на можливе існування спору щодо наявності у майбутньому у позивача певного права, або для підтвердження будь-якого стану на даний час. Також суд не вправі підтверджувати своїм рішенням право, яке визнається відповідачем і ним наразі не оспорюється, шляхом задоволення позову про визнання такого права.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Враховуючи предмет позову та суб`єктний склад учасників справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі у частині вимог про визначення місця проживання дитини, оскільки наведені позивачем обставини та долучені до справи докази, свідчать про відсутність предмета спору, що дає підстави для застосування положень п. 2 ч.1 ст.255 Цивільного процесуального кодексу України.

Водночас суд звертає увагу, що позивач не позбавлена права на звернення до суду з даною вимогою у разі, якщо між сторонами виникне спірпро визначення місця проживання малолітньої дитини.

Суд зазначає, що такі спори можуть розглядатись неоднократно, оскільки умови виховання дитини можуть змінюватись в залежності від різних обставин (стан здоров`я батька (матері) і дитини, можливості догляду за дитиною, поява вітчима (мачухи) і т. д.).

Відповідно до норм закріплених у ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Звертаючись до суду, позивачка у позовній заяві виклала обставини, якими обґрунтовувала свої вимоги, зазначила докази, що підтверджують вказані обставини.

Отже, позивачка на власний розсуд розпорядилася своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18 (провадження № 61-17205 св 19).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За викладених фактичних обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Розподіл судових витрат

Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч.3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Так, при поданні позову позивач сплатила судовий збір за дві вимоги немайного характеру у загальному розмірі 1816,00 грн, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 18.05.2021 та № 0.0..1 від 18.05.2021 (а.с. 3)

З огляду на норми чинного законодавства, враховуючи факт визнання позову відповідачем в частині вимоги про розірвання шлюбу, позивачу слід повернути з державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, а саме 454,00 грн.

Відповідно до п.5 Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 787 від 03.09.2013, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

У разі повернення судового збору (крім помилково зарахованого) до головних управлінь Казначейства подається копія судового рішення, засвідчена належним чином.

Копія судового рішення, засвідчена належним чином, подається платником до відповідного головного управління Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Решта 50% судового збору в сумі 454,00 грн., сплаченого позивачем судового збору,за вимогою про розірвання шлюбу, у порядку ст. 141 ЦПК України покладається на відповідача.

Роз"яснити позивачу, що оскільки суд в частині вимог позивача про визначення місця проживання дитини дійшов висновку про закриття провадження у справі в цій частині, сплачений судовий за даною вимогою, за клопотанням позивача може бути йому повернутий на підставі п.5 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір".

Розглядаючи вимоги сторін про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов наступних висновків.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1 ст. 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 ЦПК України).

Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При цьому, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України відносить витрати на професійну правничу допомогу саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Правничу допомогу позивачу надавав адвокат Сидорчук М.В. на підставі ордер ЖТ № 089539 від 05.07.2021 (а.с.52); відповідачу - адвокат Грішин Є.О. на підставі ордеру серії ЖТ № 099818 від 30.06.2021 (а.с. 46).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Статею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктами 1- 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову- на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг.

Суд також звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц).

Наявність договірних відносин між адвокатом Сидорчуком М.В та позивачем підтверджується договором про надання правової допомоги від 04.05.2021 з додатковою угодою до нього від 01.07.2021 (а.с.40,41).

Так, Відповідно до п.1.1. даного договору, адвокат бере на себе зобов`язання щодо надання правової допомоги, а клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар за надання юридичних послуг.

В розділі 4 договору передбачений порядок виплати гонорару та компенсації додаткових витрат.

За надання правової допомоги клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар , розмір якого визначається додатковою угодою (п. 4.1 договору).

Додатковою угодою від 01.07.2021 до договору від 04.05.2021, укладеною між адвокатом Сидорчуком М.В. та ОСОБА_2 (позивачем) сторони погодили орієнтовний перелік послуг, що надано (буде надано) за договором від 04.05.2021, гонорар за які сторонами визначено у розмірі 6600,00 грн, а також погоджено, що перелік вказаних послуг не є вичерпним та остаточно буде визначено в акті виконаних робіт.

26.10.2021 між позивачем та адвокатом Сидорчуком М.В. підписаний акт виконаних робіт (наданих послуг), за яким сторони погодили обсяг виконаних робіт на загальну суму 4000 грн. (а.с. 132,133).

У поданій до суду заяві від 26.10.2021 позивач просила покласти на відповідача всі судові витрати.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката, позивачем подано наступні докази: копія укладеного позивачем з адвокатом Сидорчуком М.В. договору про надання правничої допомоги від 04.05.2021 (а.с. 66); копія додаткової угоди до договору від 01.07.2021 (а.с.67); ордер серії ЖТ 089539 про надання правової допомоги ОСОБА_2 адвокатом Сидорчуком М.В., (а.с.52); копію квитанції TS20.3567 від 01.07.2021 про оплату послуг (а.с.42); копію квитанції №RC_GKWNAM5SO7BTDUH1JPHR92 від 25.10.2021, про оплату послуг (а.с.134); копія акту виконаних робіт (наданих послуг) (а.с. 133).

Таким чином, заявлені витрати позивача, пов`язані з наданням правничої допомоги, згідно актів виконаних робіт складають 12900,00 грн. (а.с.72,133).

Наявність договірних відносин між адвокатом Грішиним Євгеном Олексійовичем та ОСОБА_1 (клієнт, відповідач) підтверджується договором про представництво та надання правової (правничої допомоги) від 15.06.2021 (а.с.135).

Відповідно до п. 1.1. договору, адвокат зобов`язується надати правову (правничу) допомогу, в тому числі, за окремими дорученнями Клієнта.

Згідно до п.2.3 клієнт зобов`язаний сплатити гонорар Адвокату в розмірі та в строк згідно цього Договору.

Відповідно до п. 3.1, договір набирає чинності з моменту його підписання, і діє до його виконання .

В розділі 4 договору передбачена вартість послуг (правничої допомоги).

Згідно з п. 4.1 договору, вартість послуг за надання правничої допомоги за чинним договором складає 3400,00грн. Зазначена сума гонорару не є остаточною та узгоджена сторонами з урахуванням орієнтовного переліку дій адвоката та витрати часу на виконання доручень клієнта відповідно до Додатку № 1 до чинного договору.

У пункті 4.3 договору сторони дійшли згоди, що вартість послуг адвоката визначається у відповідності до обсягу дій здійснених ним та таких , що мають бути здійснені у майбутньому для виконання доручень клієнта, із розрахунку витрат часу на виконання таких дій . Вартість години роботи адвоката становить 1000,00 гривень за одну годину. Вартість послуг адвоката , пов`язаних з представництвом інтересів клієнта у суді становить 1200,00 гривень за судодень.

У п. 4.4. договору сторони погодили порядок відшкодування транспортних витрат.

У додатку №1 до Договору від 15.06.2021 про представництво та надання правової (правничої) допомоги сторони визначили орієнтовний перелік послуг, що надаватимуться за договором та їх вартість (а.с. 135 зворотня сторона).

Відповідно до наданого акту наданих послуг відповідно до Договору про представництво та надання правової (правничої) допомоги від 15.06.2021 убачається, що загальна вартість наданих послуг правничої допомоги складає 9790,33 грн. (а.с. 144).

На підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката, відповідачем подано наступні докази: копію укладеного відповідачем з адвокатом Грішиним Є.О. договору про представництво та надання правової (правничої) допомоги від 15.06.2021 (а.с.135-136); ордер серії ЖТ №099821 від 30.06.2021 (а.с.46); копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 572 від 31.03.2011 (а.с.47); копію посвідчення адвоката України № 572 від 31.03.2011 (а.с.47); копію акту наданих послуг від 15.06.2021 (а.с 143); копію квитанції № 0.0..1 від 15.06.2021про оплату послуг на загальну суму 3400,00 (а.с.137), копію квитанції №90 від 06.10.2021 про оплату послуг на загальну суму 6240,00 грн.

Дослідивши надані сторонами докази на підтвердження обсягу наданої правничої допомоги сторонам та їх вартості, суд встановив, що позивач понесла витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 9425,00 грн, оскільки безпідставно у вартість послуг наданих адвокатом включено:

- участь представника у судовому засіданні від 16.09.2021 (1000,00грн),

- збір доказів (1500,00грн), оскільки відсутні докази того, що адвокат надав такі послуги;

- транспортні витрати (600,00грн), оскільки позивач не надала доказів того, що адвокат ніс такі витрати;

- складаня позовної заяви у 4-х екземплярах (375,00грн), оскільки до суду подано три екземпляри позовної заяви.

Таким чином, підтвердженими та обґрунтованими є витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 9425,00грн.

Відповідач у свою чергу поніс витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8790,33 грн, оскільки відповідачем безпідставно у вартість послуг наданих адвокатом включено:участь представника у судовому засіданні від 16.09.2021 (1000,00грн).

Підтверджені та обгрунтовані витрати сторін на професійну правничу допомогу у порядку ст. 137 ЦПК України підлягають розподілу.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 137, частини 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат на оплату правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 цього Кодексу).

За загальним правилом розподілу судових витрат, визначених у нормах ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати (до складу яких входять і витрати на професійну правничу допомогу) , пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, ураховуючи наведені положення процесуального законодавства, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу понесені позивачем у розмірі 9425,00 грн та понесені відповідачем в сумі 8790,33грн, які у відповілдності до положень ст. 141 ЦПК України покладаються на сторонаи пропорційно задоволеним позовним вимогам є такими,що пов`язані саме з розглядом цієї справи, однак, не є співмірними по відношенню до складності справи з огляду на наступне.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 року у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 року у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 року у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 року у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 року у справі № 915/237/18.

За своєю категорією ця справа не є складною для адвокатів сторін, які за своїм правовим статусом мають достатню кваліфікацію.

Суд уважає, що вартість кожної складової послуг адвоката є завищеною, не відповідає принципу співмірності та розумності, є неспіврозмірною з часом, витраченим на їх надання.

Таким чином , враховуючи принцип співмірності заявлених вимог і витрат сторін, встановлених обставин судом, суд вважає, що обґрунтованим, співмірним, розумним та пропорційним до предмета спору розміром витрат на правничу допомогу, які понесли сторони та підлягають відшкодуванню кожною із сторін є сума 4000,00грн.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 104, 105, 110-115, 153, 157, 160 СК України, ст.ст. 5, 12, 13,79,81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2. Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 09.03.2016 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Черняхівського районного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 9 - розірвати.

3. В частині позовних вимог про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 закрити провадження у справі на підставі п. 2 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

4. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір в сумі 454,00 грн.

5. Повернути ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) з державного бюджету судовий збір у сумі 454,00 грн., сплачений відповідно до квитанції № 0.0..1 від 18.05.2021.

Оригінал квитанції зберігається у Черняхівському районному суді Житомирської області в матеріалах справи № 293/1142/21.

6. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

- 4000,00 грн витрат за надану професійну правничу допомогу

7. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 )

- 4000,00 грн витрат за надану професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 ).

Третя особа: Орган опіки та піклування Високівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області (вул. Чеська,46, с.Високе, Черняхівський район, Житомирська область,12341)

Повний текст складено та підписано: 10.11.2021.

Суддя Л.В. Лось