Справа № 523/9237/16-ц
Провадження №8/523/2/21
У Х В А Л А

01.11.2021 року м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі: головуючої судді Кремер І.О.,

з участю секретаря судових засідань Скоріної М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання № 24 у м. Одеса цивільну справу за № 523/9237/16 за заявою Приватного підприємства «Міські квіти» про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, ухваленого Суворовським районним судом м. Одеси від 11.07.2017 року у цивільній справі № 523/9237/16-ц за позовом Приватного підприємства «Міські квіти» до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про виселення без надання іншого житлового приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Міські квіти» звернулося до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, ухваленого Суворовським районним судом м. Одеси від 11.07.2017 року у цивільній справі № 523/9237/16-ц за позовом Приватного підприємства «Міські квіти» до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про виселення без надання іншого житлового приміщення.

Обгрунтовуючи вимоги даної заяви вказує на те, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11.07.2017 року за результатами розгляду цивільної справи № 523/9237/16-ц у задоволенні позову Приватного підприємства «Міські квіти» до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про виселення без надання іншого житлового приміщення, було відмовлено в повному обсязі.

Однак, 30.07.2020 року ПП «Міські квіти» стало відомо, що ОСОБА_1 є співвласником 1/3 житлової квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Окрім того, відкрита спадкова справа після померлої матері відповідача ОСОБА_6 на 1/6 частину вказаної квартири.

Також, відповідно до матеріалів цивільної справи неповнолітня ОСОБА_7 є зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.07.2020 року, 1/4 житлової квартири адресою: АДРЕСА_2 належить батькові неповнолітньої ОСОБА_3 ОСОБА_8 . Відповідно до офіційного сайту Судової лади України, спору між батьками неповнолітньої ОСОБА_3 щодо встановлення місця проживання дитини не було.

Оскільки вказана інформація може істото вплинути на обставини справи, раніше не була встановлена судом та не була відома позивачу, просить суд задовольнити дану заяву та постановити ухвалу, якою задовольнити дану заяву та скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11.07.2017 року у цивільній справі № 523/9237/16-ц за позовом Приватного підприємства «Міські квіти» до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про виселення без надання іншого житлового приміщення.

Представник позивача ОСОБА_9 в останнє судове засідання не з`явилася. Однак, в попередніх судових засіданнях подану нею заяву підтримала повному обсязі. Також, представник позивача надала суду заяву, в якій просить суд провести розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_10 в останнє судове засідання не з`явився, однак, надав суду заяву, в якій проти заяви про перегляд заочного рішення заперечив, просив відмовити в її задоволенні.

Окрім того, попередній представник ОСОБА_1 ОСОБА_11 у попередніх судових засіданнях проти заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами заперечив в повному обсязі, просив відмовити в її задоволенні.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

По справі встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11.07.2017 року за результатами розгляду цивільної справи № 523/9237/16-ц у задоволенні позову Приватного підприємства «Міські квіти» до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про виселення без надання іншого житлового приміщення, було відмовлено в повному обсязі.

В подальшому, ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 26.10.2017 року апеляційну скаргу ПП «Міські квіти» відхилено, а рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11.07.2017 року залишено без змін.

Так, суд констатує, що ПП «Міські квіти» звертаючись до суду з позовом просило виселити ОСОБА_1 з житлового приміщення № 25 гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 без надання іншого житлового приміщення.

Відмовляючи з задоволенні даного позову, Суворовський районний суд м. Одеси у своєму рішення від 11.07.2017 року та Апеляційний суд Одеської області у своїй ухвалі від 26.10.2017 року керувалися ст. 19 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», відповідно до якої забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, без попереднього надання їм (їх сім`ям) іншого житла, придбаного для постійного поживання людей.

Так, обґрунтовуючи вимоги заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, представник позивача вказує на те, що 30.07.2020 року стало відомо, що ОСОБА_1 є співвласником 1/3 житлової квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Окрім того, відкрита спадкова справа після померлої матері відповідача ОСОБА_6 на 1/6 частину вказаної квартири.

Однак, суд не може вважати дану обставину саме нововиявленою, яка є підставою для скасування судового рішення з огляду на наступне.

Згідно приписів ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Отже, за змістом наведеної норми процесуального права, до нововиявлених обставин належать матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору.

Необхідними ознаками нововиявлених обставин є, по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Тобто, за своєю юридичною природою нововиявлені обставини є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які покладено в основу судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06 лютого 2018 року № 816/4947/14, від 13 лютого 2018 року № 815/756/14, від 6 березня 2018 року у справі № 484/2634/14-а, від 14 травня 2019 року у справі № 826/14797/15.

До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору. Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є:

- існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи і ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява;

- на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду;

- істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

В підтвердження викладених обставин, представником позивача було надано до суду Спадкову справу № 570/2016 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері відповідача ОСОБА_6 , в якій міститься копія Свідоцтва про право власності на житло від 13.11.1995 року, з якого вбачається, що житлова квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_12 , ОСОБА_6 та ОСОБА_13 .

Однак, суд вважає наданий позивачем доказ не таким, що підтверджує нововиявлену обставину, а новим доказом у справі, а сама обставина належності ОСОБА_1 житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності не може вважатися нововиявленою, оскільки могла бути відома позивачу ще в рамках розгляду цивільної справи № 523/9237/16.

Так, суд констатує, що перед відкриття провадження у цивільній справі № 523/9237/16, на виконання вимог ст. 122 ЦПК України (чинного на момент розгляду цивільної справи), судом було зроблено запит до відділу адресно довідкової роботи ГУ ДМС в Одеській області з метою встановлення зареєстрованого місця проживання відповідача ОСОБА_1 .

Так, із відповіді відділу адресно довідкового бюро ГУ ДМС України в Одеській області № 2736-1 від 18.07.2016 року вбачається, що ОСОБА_13 є зареєстрована з 13.09.1993 року за адресою: АДРЕСА_1 .

А тому, суд констатує, що факт відношення відповідача ОСОБА_1 до вказаного вище житлового приміщення було відомо з моменту відкриття провадження по справі.

Згідно приписів ч. 1 ст. 27 ЦПК України (чинного на момент розгляду справи) особи, які беруть участь у справі, мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії з документів, долучених до справи, одержувати копії рішень, ухвал, брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, задавати питання іншим особам, які беруть участь у справі, а також свідкам, експертам, спеціалістам, заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення судові, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб, користуватися правовою допомогою, знайомитися з журналом судового засідання, знімати з нього копії та подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти, прослуховувати запис фіксування судового засідання технічними засобами, робити з нього копії, подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти, оскаржувати рішення і ухвали суду, користуватися іншими процесуальними правами, встановленими законом.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України (чинного на момент розгляду справи) у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов`язаний витребувати такі докази.

Дослідивши матеріали цивільної справи № 523/9237/6-ц судом встановлено, що представником позивача ПП «Міські квіти» за період розгляду даної справи, жодного разу не було заявлено клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

Таким чином, суд констатує, що той факт, що ОСОБА_1 є одним із співвласників житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 міг бути встановлений ще в рамках розгляду по суті вказаної цивільної справи.

Однак, дана обставина не була встановлена судом не тому, що на момент розгляду цивільної справи не було відомо про її існування, а у зв`язку із пасивною процесуальною поведінкою сторони позивача та нехтуванням ним своїх процесуальних прав, зокрема, права на ознайомлення з матеріалами справи, права заявляти клопотання про витребування доказів у разі неможливості їх самостійного зібрання, та інших процесуальних прав.

А тому, суд не може вважати дану обставину нововиявленою, оскільки на час розгляду справи ця обставина об`єктивно могла бути відома заявникові та встановлена судом, з огляду на те, що відомості про неї містилися в матеріалах справи.

Щодо твердження представника позивача про те, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.07.2020 року, 1/4 житлової квартири адресою: АДРЕСА_2 належить батькові неповнолітньої ОСОБА_3 ОСОБА_8 , суд констатує, що така обставина також не може вважатися нововиявленою, оскільки могла бути відома позивачу раніше.

Зокрема, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 218083569 від 28.07.2020 року, вбачається, що ОСОБА_14 належить на праві спільної часткової власності житлова квартира адресою: АДРЕСА_2 , право на частку у власності на яку у останнього виникло 09.12.2014 року.

Однак, судом не встановлено та представником позивача не зазначено причину, відповідно до якої дана обставина не могла бути встановлена на момент розгляду цивільної справи, шляхом подання відповідної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскільки дана інформаційна довідка могла бути сформована та надана ще під час розгляду справи по суті.

Нововиявлені обставини відрізняються від нових обставин, обставин, що змінилися, та нових доказів за часовими ознаками, предметом доказування та істотністю впливу на судове рішення.

Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справ. Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06 березня 2018 року у справі № 2а-23903/09/1270, від 03 квітня 2018 року у справі № 477/1012/14-а, від 6 березня 2018 року у справі № 484/2634/14-а, від 14 травня 2019 року у справі № 826/14797/15.

Суд також враховує, що необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена, зокрема, у постанові від 29 серпня 2018 року у справі № 552/137/15-ц.

Безумовно інститут перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами вже по своїй природі передбачає конфлікт між принципом «правової визначеності» та «правом на справедливий суд», але останній (з урахуванням того ж принципу «правової визначеності», в аспекті чіткості судового процесу та винятковості переліку і вимог до обставин, що можуть виступати як нововиявлені) має пріоритет.

Згідно приписів ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Зокрема, відповідно до статті 24 Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (Угоду ратифіковано із заявою Законом № 1678-VII від 16.09.2014) сторони домовились надалі розвивати судове співробітництво у цивільних та кримінальних справах, повною мірою використовуючи відповідні міжнародні і двосторонні документи та ґрунтуючись на принципах юридичної визначеності і праві на справедливий суд.

Крім того, у доповіді, схваленій Венеційською Комісією на 86 - му пленарному засіданні (Венеція, 25- 26 березня 2011 року), зазначається, що принцип юридичної визначеності є істотно важливим для питання довіри до судової системи та верховенства права. Він є істотно важливим також і для плідності бізнесової діяльності, з тим щоб генерувати розвиток та економічний поступ (пункт 44).

На додаток, юридична визначеність вимагає дотримання принципу res judicata. Остаточні рішення судів національної системи не повинні бути предметом оскарження. Юридична визначеність також вимагає, щоб остаточні рішення судів були виконані. У приватних спорах виконання остаточних судових рішень може потре бувати допомоги з боку державних органів, аби уникнути будь якого ризику «приватного правосуддя», що є несумісним з верховенством права. Системи, де існує можливість скасовувати остаточні рішення, не базуючись при цьому на безспірних підставах публічного інтересу, та які допускають невизначеність у часі, несумісні з принципом юридичної визначеності (пункт 46).

Про необхідність дотримання принципу res judicata неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Як вбачається із рішення ЄСПЛ у справі «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia, заява № 69529/01) та рішення у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v. Moldova № 2, заява № 19960/04), процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

У пункті 33 рішення у справі «Христов проти України» (заява № 24465/04) Європейський Суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), заява N 28342/95, пункт 61, ECHR 1999-VII, у справі «Желтяков проти України», заява № 4994/04, пункт 42).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (пункт 34), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява N 52854/39, пункт 52, ECHR 2003-IX, у справі «Желтяков проти України», заява № 4994/04, пункт 43).

У рішенні у справі «Вієру проти Республіки Молдова» (Vieru v Republic of Moldova) Суд постановив, що рішення про перегляд остаточних рішень повинні відповідати відповідним законодавчим критеріям; і зловживання такою процедурою цілком може суперечити Конвенції. Завдання Суду полягає у визначенні того, чи застосовувалася ця процедура у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції, і таким чином забезпечувалося дотримання принципу правової визначеності. При цьому Суд повинен мати на увазі, що в першу чергу відповідальність національних судів полягає у тлумаченні положень національного законодавства (пункт 14, заява № 25763/10).

Відповідно до приписів п. 1 ч. 3 ст. 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

З огляду на вище викладене, суд приходить до переконання, що заява ПП «Мільскі квіти» про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є необґрунтована, викладені у ній обставини за своєю процесуальною природою не є нововиявленими, оскільки не містить одного із необхідних сукупних елементів, зокрема, що такі обставини не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, а тому, в задоволенні даної заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 260, 354, 423 429 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Приватного підприємства «Міські квіти» про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, ухваленого Суворовським районним судом м. Одеси від 11.07.2017 року у цивільній справі № 523/9237/16-ц за позовом Приватного підприємства «Міські квіти» до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про виселення без надання іншого житлового приміщення відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повної ухвали суду.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси: Кремер І.О.