Справа №482/820/21
Провадження № 22-ц/812/1971/21
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 листопада 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області 12 серпня 2021 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Демінською О.І., повний текст складено того ж дня, у цивільній справі за позовом заступника керівника Миколаївської окружної прокуратури, в інтересах держави, в особі Управління Державного агентства рибного господарства у Миколаївській області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, внаслідок незаконного вилову водних біоресурсів,-

В С Т А Н О В И В:

17 червня 2021 року заступник керівника Миколаївської окружної прокуратури, в інтересах держави, в особі Управління Державного агентства рибного господарства у Миколаївській області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, внаслідок незаконного вилову водних біоресурсів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 16 вересня 2019 року у справі № 482/1229/19 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, а саме в тому, що 06 червня 2018 року, близько 04.00 год на річці Південний Буг, біля села Новопетрівське Новоодеського району Миколаївської області, ОСОБА_1 в порушення вимог п. 3.15, 4.14.1 "Правил любительського і спортивного рибальства", затвердженого Наказом Державного комітету рибного господарства України № 19 від 15.02.1999 року, здійснював вилов водних живих ресурсів за допомогою сітки ліскової червоного кольору в кількості 1 шт., вічко 35 х 35 мм, сітки ліскової жовтого кольору в кількості 1 шт., вічко 20 х 20 мм виловив рибу, а саме: тарань в кількості 37 шт., пузанок в кількості 453 шт., лящ в кількості 11 шт., судак в кількості 1 шт., карась в кількості 18 шт., окунь в кількості 2 шт. Своїми протиправними діями ОСОБА_2 заподіяв істотну шкоду рибним запасам України на суму 82875 грн. 00 коп., розраховану згідно такс, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1209 від 21 листопада 2011 року.

Посилаючись на викладене та те, що зазначеним вироком суду питання про відшкодування ОСОБА_1 заподіяної шкоди не вирішувалося, в добровільному порядку останнім не відшкодовано, прокурор просив суд стягнути з відповідача на користь держави 82875,00 грн., заподіяної навколишньому природному середовищу шкоди.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 12 серпня 2021 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Держави 82875,00 грн. шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу внаслідок незаконного вилову водних біоресурсів.

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги вказував, що оскаржуване рішення винесено з порушенням норм процесуального права, що потягло за собою однобічне та не повне з`ясування судом фактичних обставин справи, їх не дослідження та ненадання їм належної оцінки. Тому, просив, рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 12 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Так, зокрема, вказував, що в позові керівника Миколаївської окружної прокуратури встановлено, що він порушив пункти 3.15, 4.14.1 "Правил любительського і спортивного рибальства", затвердженого Наказом Державного комітету рибного господарства України № 19 від 15.02.1999 року. При цьому не зазначено в чому саме полягало порушення ним вищевказаних норм. Пунктом 4.14.1 Правил встановлено, що забороняється лов риби, добування водних тварин на таких водоймах у такі строки: р. Південний Буг - від впадання у Бузький лиман до с. Голоскове - з 5 квітня по 25 травня.

Також зазначав, що ловив рибу разом із своїм знайомим ОСОБА_3 у період коли не було встановлено законодавством заборони щодо вилову риби у їхньому регіоні, а тому твердження прокурора щодо порушення ним Правил є такими, що не відповідають дійсності.

Більш того, в рамках кримінального провадження не було подано цивільного позову про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, при цьому прокурор повідомив про те, що у випадку добровільного підписання угоди про визнання винуватості та сплату штрафу, до нього не буде жодних претензій.

Крім того, вказував, що позовні вимоги не можуть бути задоволені, оскільки слід було застосувати в суді першої інстанції позовну давність, оскільки про вчинення правопорушення позивач дізнався 06 серпня 2018 року, а до суду звернувся лише 12 серпня 2021 року. Таким чином, на час звернення до суду з даним позовом пропущений трирічний строк позовної давності.

Інші учасники справи правом на подачу відзиву не скористалися,

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Про розгляд справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду вказаним положенням закону відповідає в повній мірі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 16 січня 2019 року вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області (справа № 482/1229/18), який набрав законної сили 18 лютого 2019 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, та призначено покарання у виді штрафу розміром 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1700 грн. (а.с.11,12).

Згідно з обвинувального вироку суду від 06 червня 2018 року, близько 04.00 год., на річці Південний Буг, біля села Новопетрівське Новоодеського району Миколаївської області, ОСОБА_1 , в порушення вимог п. 3.15, 4.14.1 "Правил любительського і спортивного рибальства", затвердженого Наказом Державного комітету рибного господарства України № 19 від 15.02.1999 року, здійснював вилов водних живих ресурсів за допомогою сітки ліскової червоного кольору в кількості 1 шт., вічко 35 х 35 мм, сітки ліскової жовтого кольору в кількості 1 шт., вічко 20 х 20 мм виловив рибу, а саме: тарань в кількості 37 шт., пузанок в кількості 453 шт., лящ в кількості 11 шт., судак в кількості 1 шт., карась в кількості 18 шт., окунь в кількості 2 шт.

Відомості про оскарження та скасування вказаного вироку у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, з врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вина ОСОБА_1 у спричиненні шкоди рибним запасам України є доведеною.

Відповідно до ст.ст. 1,3,5 Закону України «Про тваринний світ», відносини у галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу, регулюються Конституцією України, цим Законом, законами України «Про охорону навколишнього природного середовища», «;Про мисливське господарство та полювання» та іншими нормативно-правовими актами; об`єктами тваринного світу, на які поширюється дія цього Закону, є дикі тварини - хордові, в тому числі хребетні (ссавці, птахи, плазуни, земноводні, риби та інші) і безхребетні (членистоногі, молюски, голкошкірі та інші) в усьому їх видовому і популяційному різноманітті та на всіх стадіях розвитку (ембріони, яйця, лялечки тощо), які перебувають у стані природної волі, утримуються у напіввільних умовах чи в неволі; об`єкти тваринного світу, які перебувають у стані природної волі і знаходяться в межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, є об`єктами права власності Українського народу; від імені Українського народу права власника об`єктів тваринного світу, які є природним ресурсом загальнодержавного значення, здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах визначених цією Конституцією.

Статтею 37 Закону України «Про тваринний світ» передбачено забезпечення охорони тваринного світу, шляхом встановлення правил, заборон та обмежень при використанні об`єктів тваринного світу, охорони їх від самовільного використання.

У статті 1 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» зазначено, що добування (вилов) це є вилучення водних біоресурсів із середовища їх перебування.

Рибальство здійснюється відповідно до Правил любительського і спортивного рибальства, затверджених Наказом Державного комітету рибного господарства України 15 лютого 1999 року №19, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28 квітня 1999 року за №269/3562 ( далі Правила №19).

Відповідно до п. 3.15 Правил, забороняється лов водних живих ресурсів із застосуванням вибухових і отруйних речовин, електроструму, колючих знарядь лову, вогнепальної та пневматичної зброї (за винятком гарпунних рушниць для підводного полювання), промислових та інших знарядь лову, виготовлених із сіткоснастевих чи інших матеріалів усіх видів і найменувань, а також способом багріння, спорудження гаток, запруд та спускання води з рибогосподарських водойм.

За матеріалами справи ( опис-оцінка знарядь лову від 06 червня 2018 року, з якою погодився ОСОБА_4 , про що свідчить його підпис), вилов риби ним було здійснено пристроєм для добування риби електрострумом, що відповідно до роз`ясненнями, викладеними у п.13 постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля» від 10 грудня 2004 року №7, є способом масового знищення риби із значним обсягом шкідливого впливу на довкілля.

Згідно пункту 6.2. Правил шкода, заподіяна громадянами України, іноземцями та особами без громадянства незаконним (з порушенням Правил рибальства) виловом, добуванням або знищенням цінних видів риб, водних безхребетних і водних рослин у рибогосподарських водоймах, відшкодовується порушниками відповідно до такс, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19 січня 1998 року № 32 (далі - Правила).

У пункті 6.3. Правил зазначено, що застосування заходів адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних осіб від відшкодування у повному обсязі збитків, заподіяних рибному господарству внаслідок порушення цих Правил рибальства.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 10 Закону України «Про тваринний світ», громадяни відповідно до закону зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними тваринному світу внаслідок порушення вимог законодавства про охорону, використання і відтворення тваринного світу.

Згідно вимог статті 63 Закону України «Про тваринний світ» порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу тягне за собою адміністративну, цивільно-правову чи кримінальну відповідальність відповідно до закону.

Відповідальність за порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу несуть особи, винні в незаконному вилученні об`єктів тваринного світу з природного середовища.

Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу. Розмір компенсації за незаконне добування, знищення або пошкодження видів тваринного світу, а також за знищення чи погіршення середовища їх існування встановлюється Кабінетом Міністрів України. Зазначені норми також містяться у частині четвертій статті 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища».

За змістом частини першої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана рибному господарству внаслідок знищення або погіршення стану водних біоресурсів та середовища їх перебування внаслідок господарської та іншої діяльності, підлягає відшкодування за рахунок осіб, які безпосередньо здійснювали або замовляли здійснення такої діяльності (стаття 20 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів»).

Своїми протиправними діями ОСОБА_2 заподіяв істотну шкоду рибним запасам України на суму 82875 грн. 00 коп., розраховану згідно такс, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1209 від 21 листопада 2011 року., що підтверджується дослідженими судом розрахунком заподіяної шкоди рибним запасам України, оцінкою заподіяної шкоди рибним запасам від 12 червня 2018 р., описом об`єктів лову, вилучених у ОСОБА_1 від 16 червня 2018 року.

На підставі встановлених обставин справи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він здійснював вилов з іншою особою ОСОБА_5 , ним особисто було виловлено лише 35 рибин, а всі інші знаходилися у сітках ОСОБА_5 , не є підставою для скасування правильного по суті рішення суду, оскільки спростовується зібраними по справі доказами.

Щодо посилання апелянта у скарзі на те, що судом не застосовано позовну давність, то колегія суддів зазначає таке.

За приписами ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Із аналізу вказаної норми вбачається, що без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони. Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність (Постанова Верховного суду України 18 березня 2015 року у справі № 6-25цс15).

Оскільки рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду, то заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц, зробила висновок, що якщо відповідач не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, це є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася у суді першої інстанції.

Разом з тим, у справі, яка переглядається, суд першої інстанції належним чином повідомив відповідача про розгляд справи, відповідно до повідомлень про вручення поштового відправлення, особистої розписки відповідача (а.с.30).

У зв`язку з тим, що в судове засідання відповідач, належний чином повідомлений про час і місце судового засідання, не з`явився, судом першої інстанції був проведений розгляд справи без його участі.

Приймаючи до уваги, що відповідач був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, разом з тим не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні в суді першої інстанції, не подав заяву про застосування позовної давності, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу аргументи апеляційної скарги щодо не застосування судом першої інстанції позовної давності.

Суд першої інстанції правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

В зв`язку з тим, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, відсутні підстав для перерозподілу судових витрат в силу пункту 13 статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367,368, 374, 375, 381,382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області 12 серпня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 12 листопада 2021 року.