Справа № 727/5428/21
Провадження № 2/727/1669/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 листопада 2021 року м. Чернівці Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді Танасійчук Н.М.,

за участю:

секретаря судових засідань Желик І.Ю.,

позивача за первісним позовом , а відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , відповідача за первісним позовом, а позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_3

представника третьої особи Голубяки П.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про зобов`язання відповідача ОСОБА_4 не чинити йому перешкоди у спілкуванні із малолітніми дітьми, встановлення порядку його участі у вихованні дітей, стягнення з відповідача моральної шкоди, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу участі батька у вихованні дітей:-

ВСТАНОВИВ:

15.06.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами. В позові вказує, що з відповідачкою він перебував у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилося троє дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці #727/2930/20 від 23.07.2020 р. їх з відповідачкою шлюб було розірвано.

Рішенням суду від 01 грудня 2020 року місце проживання неповнолітніх дітей визначено з матір`ю ОСОБА_8 .

Рішенням #153/5 від 10.03.2021 року Виконавчого комітету Чернівецької міської ради «про участь батьків у вихованні дітей» було визначено порядок побачення батькові ОСОБА_9 із малолітніми дітьми щосуботи з 10:00 до 12:00. Однак вказує, що відповідачка ОСОБА_8 чинить перешкоди побачення дітей з батьком та не виконує відповідне рішення виконкому і не дає йому можливості бачитися із дітьми.

Посилаючись на наведене та норми законодавства просить :

- зобов`язати відповідача ОСОБА_8 не чинити йому перешкоди у виховані та спілкуванні з малолітніми дітьми;

-встановити йому для участі у вихованні та спілкуванні з дітьми наступний порядок: щосуботи з 10.00 до 18:00 та щонеділі з 12:00 до 18:00;

-стягнути з відповідача ОСОБА_8 на його користь відшкодування за моральну шкоду на розсуд суду.

В уточнюючій заяві, що позивач надіслав до суду 02.08.2021 року і яка була прийнята судом, останній просив встановити йому порядок спілкування з дітьми в зазначений ним час без присутності відповідача.

02.08.2021 року відповідач ОСОБА_4 надіслала до суду відзив на позовну заяву, в якому вказує, що позивачем на підтвердження своїх позовних вимог не додано жодного належного та обґрунтованого доказу. Також зазначила, що вона ніколи не чинила позивачу перешкоди у спілкуванні з дітьми. А навпаки, вважає участь батька у житті дітей його обов`язком, однак вказує, що батько сам власною волею уникає спілкування з дітьми і не виконує навіть той порядок участі у вихованні дітей який затверджений Рішенням Виконкому ЧМР від 10.03.2021 року № 153/5 та майже не спілкується з дітьми навіть у телефонному режимі, не приходить на зазначені зустрічі, коли діти його чекають щосуботи. Натомість вона добросовісно виконує вказане рішення та забезпечує зустрічі батька з дітьми у вказаний у рішенні час, але позивач такі зустрічі ігнорує в обумовлений час та місці для зустрічей не з`являється. Крім того , вказує на те, що позивач вчиняв по відношенні до неї та дітей насильницькі дії психологічного та фізичного характеру , в результаті чого діти його бояться та не бажають з ним зустрічатися. За її заявою про вчинення щодо неї та дітей фізичного насилля було внесено відомості до ЄРДР за ч.1 ст. 125 та ч.1 ст.126 КК України. Також розповіла суду, що відповідач працює вчителем в тій школі, де навчаються діти і йому ніщо не перешкоджає у спілкуванні з дітьми в школі. Однак діти не бажають його бачити і вона в цьому не винна. Вказує, що в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити за безпідставністю.

02.08.2021 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну участі батька у вихованні дітей. Ухвалою суду вказана заява була прийнята судом до розгляду разом з первісною позовною заявою. В заяві позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 вказує, що Рішенням #153/5 від 10.03.2021 року Виконавчого комітету Чернівецької міської ради «про участь батьків у вихованні дітей» було визначено порядок побачення батькові ОСОБА_9 із малолітніми дітьми щосуботи з 10:00 до 12:00 в присутності матері. Однак в зв`язку з тим, що відносини між нею та відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 значно погіршилися, це вкрай негативно впливає на виховання їхніх дітей, так як постійні їхні з відповідачем сутички та сварки відбуваються у присутності дітей , просить ухвалити рішення про зміну встановленого рішенням компетентного органу порядку зустрічі батька з дітьми і встановити графік зустрічей батька з дітьми кожної першої та третьої суботи місяця і виключно у присутності матері. Так як, батьком неодноразово застосувалося до дітей фізичне насилля.

13.08.2021 року відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 надіслав до суду відзив в якому вказує, що позов є необ`єктивним та надуманим , зазначає, що колишня дружина чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми , йому замало часу, визначеного рішенням служби у справах дітей, для спілкування з дітьми, тому просить в задоволені зустрічного позову відмовити.

26.08.2021 року позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 надіслала суду відповідь на відзив, в якому висловлює незгоду з відзивом , обставини викладені в ньому називає безпідставними, необґрунтованими і такими що нічим не підтверджені. Просить позовні вимоги задовольнити повністю.

03.09.2021 року позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 надіслала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить постановити рішення яким визначити участь ОСОБА_1 як батька у вихованні дітей шляхом надання йому можливості спілкування з дітьми в присутності матері дітей 1-ї та 3-ї суботи кожного місяця з 10 год. до 12 год. у телефонному режимі, за допомогою гаджетів, скайпу за бажанням дітей.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом, а відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 надав суду пояснення аналогічні позову та відзиву на зустрічну позовну заяву. Позовні вимоги за первісним позовом підтримав повністю. Зустрічний позов категорично не визнає.

Відповідач за первісним позовом, а позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 також надала пояснення аналогічні відзиву та зустрічному позову. Пред`явлений до неї позов не визнає. Свою позовну заяву підтримує повністю.

Представник відповідача за первісним позовом, а позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 - ОСОБА_3 також надала пояснення аналогічні позову та відзиву, просила зустрічний позов задовольнити. В задоволенні первісного позову просила відмовити.

Представник третьої особи - служби у справах дітей Чернівецької міської ради Голубяка П.І. в судовому засіданні вказав, що службою в рішенні #153/5 від 10.03.2021 року Виконавчого комітету Чернівецької міської ради «про участь батьків у вихованні дітей» було визначено порядок побачення батькові ОСОБА_9 із малолітніми дітьми щосуботи з 10:00 до 12:00 в присутності матері. І, зважаючи на складну напружену ситуацію, що склалася між сторонами даного спору, він наразі не вбачає необхідності змінювати встановлений службою порядок. Більше того вважає, такий порядок найбільш прийнятним для обох сторін.

Суд, заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, повно всебічно та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази встановив наступне:

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , є дітьми ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , що встановлено з свідоцтв про народження дітей ( а.с. 6-8)

Малолітні ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 проживають разом з матір`ю, що не заперечувалося сторонами у справі.

З дослідженого в судовому засіданні рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 153/5 від 10.03.2021 року встановлено, що як орган опіки та піклування, виконавчий комітет вирішив визначити участь у вихованні малолітніх дітей і встановив порядок побачення громадянину ОСОБА_9 з малолітніми ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 -03.06.2009 р.н щосуботи з 10.00 год. до 12 год. в присутності матері. ( а.с.5)

З листа Чернівецького районного управління поліції № М-876/123/39/01-2021 від 05.07.2021 року, що адресований ОСОБА_1 встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до органів поліції з різноманітними заявами, про те, що його колишня дружина відмовляється повідомляти місцезнаходження трьох їхніх спільних дітей, чинить йому перешкоди в зустрічах з дітьми, не виконує припис та перешкоджає у спілкуванні з дитиною ( а.с.22)

З витягів єдиного реєстру досудових розслідувань встановлено що ОСОБА_2 зверталася до правоохоронних органів з заявами про вчинення її колишнім чоловіком ОСОБА_1 фізичного насилля відносно неї та її неповнолітньої доньки про що до реєстру були внесені відомості про реєстрацію проваджень за № 0000793 від 17.04.2020 року та № 0000789 від 17.04.2020 року ( а.с.47-48)

З постанови Чернівецької окружної прокуратури про скасування рішення дізнавача про закриття кримінального провадження від 05.04.2021 року встановлено, що рішення про закриття кримінального провадження № 0000789 від 17.04.2020 року відносно ОСОБА_1 за ст.. 125 ч.1 КК України було скасоване та справу направлено в СД дізнання Чернівецького районного управління поліції для подальшого досудового розслідування. ( а.с.51)

Відповідно до підсумків акту судово -медичного дослідження № 305 встановлено, що в присутності матері був оглянутий експертом неповнолітній ОСОБА_7 та при проведенні судово- медичного обстеження виявлено : садна на спині справа по лопатковій лінії в проекції 8-10 ребер в ділянці куприка, виявлені тілесні ушкодження виникли в результаті дії твердих тупих предметів, по строку та обставинам можуть відповідати вказаному зі слів громадянки ОСОБА_2 і відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.с.52-53)

З термінового заборонного припису стосовно кривдника, встановлено, що відносно ОСОБА_1 16.04.2020 року був встановлений такий припис , в зв`язку з вчиненням останнім домашнього насильства відносно ОСОБА_11 та малолітніх дітей ( а.с.54-55)

З актів проведення оцінки рівня безпеки дитини, складених з участю спеціаліста ССД ЧМР, інспектора ЮП поліції відносно ОСОБА_12 та ОСОБА_5 встановлено, що висновок щодо рівня безпеки дітей відповідає показнику небезпечно, що означає необхідність вжиття негайних дій у межах сім`ї , у тому числі проведення комплексної оцінки потреб дитини та її сім`ї ( а.с. 56-69)

З листа Чернівецького відділення поліції № 2815/123/4004 від 06.04.2020 року адресованого ОСОБА_2 встановлено, що її звернення щодо вчинення неправомірних дій відносно неї чоловіком ОСОБА_1 зареєстроване в журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинення кримінальних правопорушень за № 6304 від 26.03.2020 року ( а.с.70)

З довідок начальника Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області та листів №13160/123/39/04-2021 від 02.08.2021 року по матеріалах зареєстрованих в ІТС ІПНП встановлено, що ОСОБА_1 повідомлено, про те що перевірка за його зверненнями в поліцію, що мали місце з 09..07.2021 року по 19.07.2021 року завершена встановлено відсутність ознак кримінального правопорушення та ОСОБА_1 рекомендується звернутися до суду з позовом про визначення способу участі батька у вихованні дітей ( а.с.87-93)

З розрахунку по сплаті аліментів від 01.08.2021 року встановлено, що ОСОБА_1 станом на 01.08.2021 року має заборгованість по аліментах в сумі 6534.06 грн. ( а.с.94)

З виписки по картці рахунку ОСОБА_1 від 02.08.2021 року встановлено, що 02.08.2021 року відбулася операція з перерахунку коштів, одержувач ОСОБА_2 сума коштів 6000 грн. ( а.с.95)

З постанови Чернівецького апеляційного суду встановлено, що постанову Шевченківського районного суду від 29.05.2020 року про закриття справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст..173-2 КУпАП залишено без змін ( а.с.96-98)

З висновку психолога за результатами аналізу матеріалів в межах соціально- психологічного консультування та надання психологічної допомоги від 07.06.2020 року, за здійсненою за зверненням ОСОБА_1 роботою, в межах надання психологічної допомоги та проведення консультування з метою налагодження стосунків з дружиною ОСОБА_2 та їх дітьми ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 встановлено, що у взаємодії батьківської пари є ознаки напруження (надмірного стресу), переважають складні почуття ( гнів, страх, образа) труднощі у порозумінні. У поведінці дітей ( ОСОБА_13 та ОСОБА_16 ) спостерігаються прояви синдрому відчуження від батька, особливо це стосується молодшої доньки, оскільки в силу вікових психологічних особливостей вона більше ніж старша схильна змішувати у своїх розповідях інформацію про реальні та вигадані або наявні факти. У діях п. Наталії є ознаки налаштування дітей проти п. Радомира. Ризик проявів насилля від обох батьків стосовно дітей за таких обставин зростає ( а.с.99-101).

З довідок та характеристик встановлено, що діти сторін навчаються в навчальних закладах, позитивно характеризуються ( а.с.108-111)

З довідки № 3 від 09.02.2021 року встановлено, що ОСОБА_2 працює на посаді помічника у ФОП ОСОБА_17 ( а.с.112)

З опису психологічної консультації ОСОБА_5 вбачається що з запитом до психолога звернулася матір дитини про надання онлайн консультації під час бесіди психологом зі слів дівчинки було з`ясовано, що вона спокійно спить лишень тоді коли батька немає вдома. Вона боїться батька , тому що він кричить на маму та б`є її , одного разу коли мами не було вдома він і її вдарив та зламав їй руку ( а.с.118-119)

З наявної у справі заяви ОСОБА_2 вбачається, що остання 15.03.2020 року зверталася до служби у справах дітей з проханням провести профілактичну бесіду з її чоловіком ОСОБА_1 та застосувати всіх можливих заходів задля забезпечення фізичної та психологічної безпеки їх дітей ( а.с.123-124)

З витягу з історії хвороби ОСОБА_5 встановлено, що 27.04.2018 року їй було встановлено діагноз ортопедом - черезвиростковий перелом ( а.с.125-126)

Документи, що наявні в справі ( а.с.128-130) та, як пояснила в судовому засіданні ОСОБА_2 , стосуються покупки ОСОБА_1 з інтернет сайтів золотих виробів, суд не приймає до уваги та розцінює їх як неналежні докази, оскільки вони не стосуються предмету доказування.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Під час судового розгляду судом встановлено, що між сторонами, як батьками малолітніхОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 існують напружені та ворожі відносини, які вочевидь не сприяють у реалізації батька можливості регулярно спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні. Факт наявності напружених відносин сторони не заперечували, а навпаки підтвердили. Зазначене також підтверджується численними зверненнями сторін до правоохоронних органів. Вказані обставини також вкрай негативно впливають на виховання дітей

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом щодо виховання дітей.

При вирішенні судами спорів що стосуються виховання дітей необхідно врахувати найкращі інтереси дитини, встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці

Отже, при розгляді справ щодо виховання дітей суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Щодо першої позовної вимоги позивача за первісним позовом:

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 в судовому засіданні визнала, що не проти спілкування позивача з дітьми, вказала, що не чинить цьому перешкод, зазначене підтвердилося висновками перевірок, що були здійснені правоохоронними органами за численними зверненнями позивача ОСОБА_1 . Зокрема було встановлено, що матір з дітьми не з`явилася на побачення кілька разів, однак це було з причин хвороби дітей. Окрім іншого, в судовому засіданні було з`ясовано та не заперечувалося сторонами, що діти навчаються в школі, де позивач за первісним позовом ОСОБА_1 працює вчителем. З чого є очевидною неможливість вчинення перешкод відповідачем ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1 в спілкуванні з дітьми.

Відтак, доводи позивача за первісним позовом щодо наявності перешкод останньому зі сторони відповідача у спілкуванні із дітьми не заслуговують на увагу, оскільки належних доказів на їх підтвердження стороною позивача не надано і судом таких доказів не здобуто. Тому, позовна вимога про зобов`язання ОСОБА_2 не чинити позивачу перешкод у спілкуванні з дітьми, задоволенню не підлягає.

Щодо другої позовної вимоги позивача ОСОБА_1 за первісним позовом:

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 не бажає, щоб зустрічі дітей з батьком відбувалися кожної суботи ( вважаючи достатнім зустрічей 1-ї та 3-ї суботи) та категорично заперечує, щоб вони відбувалися у її відсутність, вказуючи, що батько неодноразово застосовував фізичне насилля відносно дітей.

В судовому засіданні встановлено, що на даний час розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_1 за ст.. 125 КК України не завершений. Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Однак про те, що діти перебувають в умовах постійної психологічної напруги, тривоги, стресу та страху свідчать досліджені в судовому засіданні висновки психологів та акти спеціалістів. З чого суд, зважаючи окрім іншого на позицію третьої особи служби у справах дітей вважає, що вимога ОСОБА_1 про встановлення побачень з дітьми щосуботи з 10 до 18 год. та щонеділі з 12 до 18 год. без присутності матері, задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги позивача ОСОБА_2 за зустрічним позовом:

Суд зважив також на те, що для збереження повноцінних відносин між дітьми і батьком необхідний час, який забезпечить існування постійного зв`язку дітей з батьком, що вочевидь сприятиме повноцінному психологічному розвитку дітей та усвідомлення ними наявності батька у їх житті та нерозривність зв`язку між ними. Беззаперечним є той факт, що між батьком та дітьми має бути постійний, сталий психологічний зв`язок, який може існувати за регулярного спілкування дітей та батька і який покликаний забезпечити повноцінне сприйняття дитиною позивача, як батька. При цьому, суд також враховує, що право батька на спілкування з дітьми є його незаперечним правом, а спілкування малолітніх дітей з батьком відповідає їх інтересам.

З зазначених причин, позовна вимога позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну порядку участі батька у вихованні дітей та встановлення порядку за яким просить визначити участь ОСОБА_1 , як батька, у вихованніОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом надання йому можливості побачення із дітьми 1 ї та 3-ї суботи кожного місяця з 10 год. до 12 год. та виключно в телефонному режимі, задоволенню не підлягає.

Суд враховує, що наявність напружених стосунків між батьками малолітніх дітей у жодному разі не повинна впливати на можливість останніх у повній мірі реалізовувати свої права на безперешкодне спілкування з дітьми, безпосередню участь у їх вихованні та не порушувати права дітей на повноцінне спілкування з обома батьками, тому при вирішенні даного спору, не вбачає необхідності ( а сторонами не надано суду переконливих доказів про таку необхідність) відступлення від рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради про встановлення порядку побачення гр. ОСОБА_9 із його неповнолітніми дітьми ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 ..

Щодо позовної вимоги позивача за первісним позовом ОСОБА_1 про стягнення з відповідача завданої моральної шкоди, суд зазначає наступне:

Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2, ч. ч. 3 - 5 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, а також у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку ушкодженням здоров`я.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 5 Постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами та доповненнями) обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Аналізуючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів завдання йому моральної шкоди відповідачем. З чого слідує, що позовні вимоги позивача за первісним позовом про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України витрати пов`язані з розглядом справи, в разі відмови в позові, покладаються на позивача.

Оскільки позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 при зверненні до суду з трьома позовними вимогами , судовий збір сплачено лише за одну, з нього на користь держави підлягає стягненню судовий збір за дві позовні вимоги немайнового характеру, що в сукупності складає 1816грн.

Та, оскільки в задоволенні позовних вимог за первісним позовом і за зустрічним позовом відмовлено повністю, судові витрати сторонам поверненню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.141, 206, 211, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.185 СК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про зобов`язання не чинити перешкоди у спілкуванні з дітьми, встановлення порядку участі батька у вихованні дітей, стягнення моральної шкоди, відмовити .

В задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну участі батька у вихованні дітей, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1816 грн за звернення до суду з двома позовними вимогами немайнового характеру.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 08.11.2021 року

Суддя Н.М. Танасійчук