КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 361/3340/18 Головуючий 1 інстанція - Радзівіл А.Г.
Провадження № 22-ц/824/5669/2021 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 червня 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Сержанюка А.С., Мостової Г.І.,

за участю секретаря: Карпенка В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Броварського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що перебуваючи у шлюбі вони за спільні кошти придбали двокімнатну квартиру за АДРЕСА_1 , загальною площею 53,6 кв.м., житловою площею 29,1 кв. м., що підтверджується договором купівлі - продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Авраменко Н.А., зареєстрованим у реєстрі за № 6353 від 24.12.2011 року.

А тому просила здійснити поділ спільного майна подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власністю, а саме визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , залишити у власності ОСОБА_1 /2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя - задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя право власності на Ѕ частини квартири за АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільної сумісної власності подружжя залишено за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частини квартири за АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 4577 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є необґрунтованим і незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним з`ясуванням судом обставин справи, що мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт - відповідач вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку визнавши за позивачкою право власності на Ѕ частину квартири за АДРЕСА_1 , оскільки вказав, щоспірна квартира придбана на грошові кошти від продажу майна (квартири та гаражу), який належав його матері ОСОБА_3 , що мати надала та таким чином вклала ці грошові кошти у спірну квартиру з розрахунку, що переїде до сина та буде проживати у квартирі.

Посилаючись на викладене, а також на положення п.3 ч.1 ст.57 СК України, відповідач просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом першої інстанції та апеляційної інстанції було встановлено, що 31 травня 2003 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб Калинівською сільською радою Броварського району Київської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 11, та виконавчим комітетом Калинівської сільської ради видано свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 . Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на ОСОБА_5 . (а.с. 14)

За час перебування в шлюбі у подружжя народилася донька ОСОБА_6 . (а.с. 15)

Також встановлено, що 25 листопада 2016 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. (а.с. 16)

Встановлено, що у період перебування сторін у шлюбі набуто майно, а саме 24 грудня 2011 року укладений договір купівлі-продажу двокімнатної квартири за АДРЕСА_1 , загальною площею 53,6 кв.м., житловою площею 29,1 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Авраменко Н.А., зареєстрованим у реєстрі за № 6353 від 24.12.2011 року. (а.с. 13)

Право власності на вказану квартиру згідно договору - купівлі продажу від 24 грудня 2011 року, що також підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію прав Комунального підприємства Броварської міської ради Броварське бюро технічної інвентаризації від 17 січня 2012 року було зареєстровано на ОСОБА_1 .(а.с. 24)

Як вбачається із п. 2.1, п. 4.4 договору купівлі-продажу вказаної квартири за домовленістю сторін вчинено за 130000 грн., які отримані продавцем від покупця. Дружина покупця ОСОБА_2 , у своїй заяві, що зберігається у справах приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу Київської області Авраменко Н.А. 16 грудня 2011 року за реєстровим номером 1806, надала згоду на придбання цієї квартири.

ОСОБА_1 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 з 01 лютого 2012 року, що підтверджується відомостями наданими відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС УДМС в Київській області. (а.с.49)

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, шляхом визнання за нею права власності на Ѕ частину квартири за АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з правил рівності часток подружжя в спільному майні, оскільки спірна квартира була придбана відповідачем в період перебування у шлюбі з позивачем, яка надала відповідну письмову згоду на укладення такого договору в порядку ст.65 СК України.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої передбачено, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом статті 70 СК України, статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України(частини 1, 2, 4 статті 71 СК України).

Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України визначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмет матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї (аналогічні висновки містяться і у постановах Верховного Суду України у справах № 6-55цс13 від 19.06.2013, № 6-163цс12 від 20.02.2013, № 6-88цс12 від 12.09.2012).

З матеріалів справи вбачається, що за час шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 придбали квартиру АДРЕСА_1 ., вартістю 130 000 грн.

Зокрема встановлено, що спільне майно, було придбано відповідачем в період перебування у шлюбі з позивачем, яка надала відповідну письмову згоду на укладення такого договору в порядку ст.65 СК України. (т. 1 а.с 33).

Зі свідоцтва про державну реєстрацію прав Комунального підприємства Броварської міської ради Броварське бюро технічної інвентаризації від 17 січня 2012 року вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 , згідно договору - купівлі продажу від 24 грудня 2011 року, було зареєстровано на ОСОБА_1 .(а.с. 24)

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 368 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджується з висновком, суду першої інстанції, що спільне майно подружжя відповідно до положень ст.69 СК України підлягає поділу між сторонами у рівних частках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Стаття 80 ЦПК України визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частинами 1,2 ст.83 ЦПК України передбачено подання доказів сторонами та іншими учасниками справи безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів не бере до уваги, так, як спірна квартира придбана за час шлюбу з позивачем, яка надала відповідну письмову згоду на укладення такого договору в порядку ст.65 СК України.

А тому, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позову, та визнання за ОСОБА_2 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ,оскільки договір купівлі-продажу квартири укладався її чоловіком в інтересах сім`ї та під час перебування сторін у шлюбі.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: А.С. Сержанюк

Г.І.Мостова