РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2021 року

м. Рівне

Справа № 556/1437/19

Провадження № 22-ц/4815/711/21

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Хилевич С.В.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.,

за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 16 лютого 2021 року у справі за ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Володимирецької селищної ради про усунення перешкод в користуванні житловим будинком та земельною ділянкою, за позовом третьої особи ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Володимирецької селищної ради про усунення перешкод в користуванні житловим будинком та земельною ділянкою, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком та земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2019 року до Володимирецького районного суду Рівненської області надійшов позов адвоката Волощука П.С. в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів ОСОБА_6 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Володимирецької селищної ради, про усунення перешкод в користуванні житловим будинком та земельною ділянкою.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначають, що є співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1 . Зазначене домоволодіння межує з сусідньою земельною ділянкою з кадастровим номером :03:020:007 та житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 . В процесі виготовлення технічної документації щодо встановлення в натурі меж земельної ділянки позивачів для будівництва і обслуговування жилого будинку будівель і споруд по АДРЕСА_1 , було виявлено, що ОСОБА_3 здійснюється фактичне використання земельної ділянки за межами встановленими в системі Державного земельного кадастру для ділянки з кадастровим номером :03:020:007, що порушує їх права.

Просили усунути перешкоди в користуванні домоволодінням АДРЕСА_1 та земельною ділянкою під цим домоволодінням шляхом знесення та демонтажу належних ОСОБА_3 паркану, вимощення та господарських споруд, що розміщені за межами земельної ділянки кадастровий номер :03:020:007 зі сторони домоволодіння АДРЕСА_1 ;

Зобов`язати ОСОБА_3 відновити межі земельної ділянки :03:020:007 відповідно до даних в системі Державного земельного кадастру.

Визнати недійсним та скасувати правоустановчий документ ОСОБА_3 на земельну ділянку кадастровий номер :03:020:007.

Судові витрати покласти на відповідачку.

У вересні 2019 року від третьої особи ОСОБА_6 до Володимирецького районного суду Рівненської області надійшла позовна заява до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном. У травні 2020 року подав заяву про збільшення позовних вимог.

З урахуванням збільшених позовних вимог свій позов обґрунтовує тим, що є власником офісної будівлі з вбудованим магазином, яка розташована на земельній ділянці з кадастровим номером: :03:020:0010 за адресою: АДРЕСА_2 яка межує з сусідньою земельною ділянкою з кадастровим номером: :03:020:007 та житловим будинком з господарськими будівлями по АДРЕСА_3 , що належать відповідачці - ОСОБА_3 . Зазначає, що відповідачка фактично використовує частину належної йому земельної ділянки. Вказує, що під час проектування та будівництва офісного приміщення погоджував розташування будівлі з чоловіком відповідачки. Стверджує про виготовлення правоустановчого документа ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером: :03:020:007 без додержання вимог законодавства, що регламентує порядок його виготовлення. Наголошує, що розташована за згодою ОСОБА_3 на належній їй земельній ділянці споруда/будівля магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1 " підтверджує нецільове використання земельної ділянки та спричиняє позивачу перешкоди в користуванні офісною будівлею з вбудованим магазином та земельною ділянкою з кадастровим номером: :03:020:0010.

Просив зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні офісною будівлею з вбудованим магазином та земельною ділянкою з кадастровим номером :03:020:0010 по АДРЕСА_2 , шляхом відновлення меж земельної ділянки кадастровий номер :03:020:007 відповідно до даних в системі Державного земельного кадастру.

Визнати недійсним та скасувати правоустановчий документ ОСОБА_3 на земельну ділянку кадастровий номер :03:020:007.

Зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні офісною будівлею з вбудованим магазином та земельною ділянкою з кадастровим номером :03:020:0010 по АДРЕСА_2 , шляхом знесення та демонтажу споруди/будівлі магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що розміщена на земельній ділянці кадастровий номер :03:020:007.

Судові витрати покласти на відповідачку.

У вересні 2019 року представник ОСОБА_3 подала зустрічний позов до ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_3 згідно з Державним актом на право власності належить земельна ділянка, яка розташована по АДРЕСА_3 з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: :03:020:007. Вказана земельна ділянка межує з земельною ділянкою, що має кадастровий номер: :03:020:0010, яка належить ОСОБА_6 . Стверджує, що відповідач за зустрічним позовом самовільно зайняв частину належної ОСОБА_3 земельної ділянки та використовує її для власних потреб, що підтверджується копією Технічного паспорта на офісну будівлю з вбудованим магазином де показано розташування вхідних сходів під літерою "а1" та Схемою земельної ділянки від 13.09.2019 року виготовленою на замовлення ОСОБА_3 сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_7 для відновлення меж земельної ділянки в натурі. Зазначає, що внаслідок протиправної поведінки відповідача їй завдана моральна шкода, яку оцінює в 5000 грн.

Просить усунути перешкоди у користуванні своєю земельною ділянкою, яка розташована по АДРЕСА_3 , цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: :03:020:007, шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_6 :

-демонтувати вхідні східці, позначені літерою "а1" Офісної будівлі з вбудованим магазином "А-2" згідно Технічного паспорта на офісну будівлю з вбудованим магазином по АДРЕСА_2 , виготовленого станом на 20.08.2015 року;

-встановити тверді межі (огорожу) спільно з ОСОБА_3 на спільній межі між земельною ділянкою ОСОБА_6 іншого громадського призначення, кадастровий номер: :03:020:0010, та земельною ділянкою ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: :03:020:007

Стягнути з відповідача на її користь компенсацію за моральну (немайнову) шкоду в розмірі 5000 грн.

Рішенням Володимирецького районного суду від 16 лютого 2021 року позови ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволені повністю, позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні домоволодінням АДРЕСА_1 та земельною ділянкою під цим домоволодінням шляхом знесення та демонтажу за її рахунок конструктивних елементів, виробів та конструкцій належних ОСОБА_3 паркану, вимощення та господарських споруд, що розміщені за межами земельної ділянки кадастровий номер :03:020:007 зі сторони домоволодіння АДРЕСА_3 та прибирання будівельних матеріалів за її рахунок, що залишаться після знесення та демонтажу конструктивних елементів, виробів та конструкцій паркану, вимощення та господарських споруд.

Зобов`язано ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні офісною будівлею з вбудованим магазином загальною площею 200,3 м. кв., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та земельною ділянкою за цією ж адресою, кадастровий номер :03:020:0010 шляхом відновлення за рахунок ОСОБА_3 меж земельної ділянки кадастровий номер :03:020:007 відповідно до даних про межу, площу та конфігурацію земельної ділянки кадастровий номер :03:020:007 в системі Державного земельного кадастру.

Визнано недійсним та скасовано правоустановчий документ ОСОБА_3 на земельну ділянку кадастровий номер :03:020:007, а саме Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №251877, виданий 05 листопада 2008 року та скасовано його державну реєстрацію.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 понесені судові витрати на залучення експерта в сумі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_5 понесені судові витрати на залучення експерта в сумі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Повернуто ОСОБА_4 за рахунок держави сплачений нею судовий збір в сумі 2305 (дві тисячі триста п`ять) грн. 20 коп.

Повернуто ОСОБА_5 за рахунок держави сплачений ним судовий збір в сумі 2305 (дві тисячі триста п`ять) грн. 20 коп.

Повернуто ОСОБА_6 за рахунок держави сплачений ним судовий збір в сумі 1506 (одна тисяча п`ятсот шість) грн. 40 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням представник ОСОБА_3 , адвокат - Карпач О.М. подала апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду у зв`язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апелянт вказує, що:

- позивачами не було доведено належними та допустимими доказами право власності чи користування на земельну ділянку. Отже, захистити у судовому порядку право, яке не виникло, немає можливості. Конкретна земельна ділянка набуває ознак об`єкта цивільного обороту і правового захисту після визначення її географічного місця розташування, координат та меж;

- земельна ділянка була передана ОСОБА_3 згідно рішення Володимирецької селищної ради від 04.12.1997 року №176, вимоги щодо скасування чи визнання його незаконним не висувалося. При цьому таке рішення є правовстановлюючим документом, і після скасування виданого на його підставі державного акту, особа буде мати у своїй власності земельну ділянку того ж розміру;

- посилання суду першої інстанції на ст.79-1 ЗК України, згідно якої межі суміжних земельних ділянок можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок, не може бути застосована, оскільки, судом скасовано право власності ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку, а не будучи власником земельної ділянки вона не зможе виконати рішення суду щодо відновлення меж земельної ділянки;

- висновок судової експертизи не є допустимим оскільки у судового експерта не було відповідної кваліфікації, оригінали чи завірені якісні копії правовстановлювальної та технічної документації із землеустрою на земельну ділянку не витребовувались у відповідача, не підтверджено факт здійснення перешкод ОСОБА_3 саме позивачам у користуванні належним їм будинком чи земельною ділянкою;

- висновки суду щодо неправомірності розміщення спірного магазину на земельній ділянці ОСОБА_3 не підтверджені будь якими доказами, а враховуючи, що позовні вимоги про знесення магазину не задоволені, розташування такого магазину не може бути підставою скасування правовстановлюючого акта ОСОБА_3 на її земельну ділянку;

- в резолютивній частині рішення не зазначено про результати вирішення зустрічного позову, а відповідач за зустрічним позовом не спростував докази позивача.

Просить рішення Володимирецького районного суду від 16 лютого 2021 року у справі скасувати частково:

-у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою відмовити повністю,

-у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_3 в частині зобов`язання ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні офісною будівлею з вбудованим магазином загальною площею 200,3 м. кв., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та земельною ділянкою за цією ж адресою, кадастровий номер :03:020:0010; визнання недійсним та скасування правовстановлюючого документа ОСОБА_3 на земельну ділянку кадастровий номер :03:020:007, а саме Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №251877, виданого 05 листопада 2008 року та скасування його державної реєстрації, відмовити.

-зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задоволити у повному обсязі;

-рішення Володимирецького районного суду від 16 лютого 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про зобов`язання ОСОБА_3 знесення та демонтажу споруди/будівлі магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що розміщена на її земельній ділянці кадастровий номер :03:020:007 та прибирання будівельних матеріалів, що залишаться після знесення та демонтажу споруди/будівлі магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що розміщена на земельній ділянці кадастровий номер :03:020:007, залишити без змін.

Змінити розподіл судових витрат відповідно до ст.ст. 141, 142 ЦПК України.

У відзивах на апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просять апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції просять залишити без змін.

Зазначають, що на підставі належних, допустимих і достатніх доказів, зокрема, висновку експерта було встановлено, що нерухоме майно, конструктивні елементи, вироби та конструкції належних ОСОБА_3 паркану, вимощення та господарських споруд зі сторони домоволодіння АДРЕСА_3 , розміщені фактично за межами земельної ділянки кадастровий номер :03:020:007 згідно даних в системі Державного земельного кадастру.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_6 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції просить залишити без змін.

Зазначає, що ОСОБА_3 з порушенням меж використовує свою земельну ділянку та шляхом встановлення споруди/будівлі магазину використовує свою земельну ділянку не за цільовим призначенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За результатами апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позови, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 всупереч вимогам земельного законодавства допустила порушення обов`язків власника земельної ділянки, використовує земельну ділянку поза встановленими межами та не за цільовим призначенням, що підтверджується дослідженими судом доказами та чим створила перешкоди в користуванні власнику та користувачам суміжних земельних ділянок ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Такі висновки місцевого суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Крім того, при розгляді даної справи місцевим судом не було вирішено зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_6 .

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що учасники справи - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 - є власниками об`єктів нерухомості, будинків та квартир в смт. Володимирець, які розташовані на суміжних земельних ділянках.

Зокрема, ОСОБА_4 належить на праві власності квартира АДРЕСА_4 .

ОСОБА_5 належить на праві власності квартира АДРЕСА_5 з господарськими будівлями та спорудами у вказаному домоволодінні.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачці ОСОБА_4 належить Ѕ частки кв. АДРЕСА_4 , а позивачу ОСОБА_5 належить 2/3 частки кв. АДРЕСА_6 . В копіях техпаспортів долучених до справи та які не є правовстановлюючим документом, зазначено, що вони є власниками кожен своєї квартири у згаданому будинку.

ОСОБА_3 є власником житлового будинку АДРЕСА_3 .

ОСОБА_6 належить офісна будівля з вбудованим магазином загальною площею 200,3 м. кв., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

ОСОБА_6 у відповідності до договору купівлі-продажу є власником земельної ділянки кадастровий номер :03:020:0010, загальною площею 0,0180 га цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування офісного приміщення загальною площею 200,3 м. кв., за адресою АДРЕСА_2 (т.1 а.с.9-17, 51-52, 71-76).

ОСОБА_3 та ОСОБА_6 є власниками суміжних земельних ділянок.

ОСОБА_3 згідно Державного акту на право власності серії ЯЕ №251877 від 05.11.2008 року належить земельна ділянка загальною площею 0,0717 га за адресою АДРЕСА_3 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, будівель та споруд, яка складається з двох окремих земельних ділянок - спірної земельної ділянки площею 0,0476 га, кадастровий номер :03:020:007, та земельної ділянки площею 0,0241 га, кадастровий номер :03:020:008, спору щодо якої немає (т.1 а.с.50).

Позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є фактичними користувачами земельної ділянки по АДРЕСА_1 , межі якої, площа та конфігурація поки в установленому законом порядку не визначені та будь-якого документу про право власності чи про оренду цієї земельної ділянки вони не мають. Ця земельна ділянка не має кадастрового номеру, тобто вона не є об`єктом цивільних прав. Відсутність цивільного права не підлягає захисту.

Попередні суміжні землекористувачі по АДРЕСА_7 ОСОБА_11 , по АДРЕСА_8 ОСОБА_12 та по АДРЕСА_9 ОСОБА_13 при виготовленні документації з землеустрою та свідоцтва на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_3 погодили ОСОБА_3 межі земельної ділянки в натурі, яка передавалась їй у власність.(т.1 а.с.54).

Згідно ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до правових норм викладених в ч.ч.1,2 ст.120 ЗК України, які діяли в редакції станом на час придбання в 2016 та 2017 році ОСОБА_4 та ОСОБА_5 квартир у будинку АДРЕСА_3 , вони встановлювали наступне:

1. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

2. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Тобто до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перейшло право користування земельною ділянкою належною до б. АДРЕСА_3 на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику і межі якої зі сторони земельної ділянки належної до б.41 та б. 45 вже були погоджені попередніми землекористувачами та як це вбачається з Схеми розташування земельної ділянки до б.41 і межа земельної ділянки ОСОБА_3 проходить по стіні будинку позивачів (т.1 а.с. 54 зворот, 55).

З показань допитаних по справі свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , вбачається що існуючий порядок користування земельною ділянкою, а саме таке розміщення відмостки, паркану, воріт існувало тривалий час, і попередні мешканці сусідського будинку проти цього не заперечували, а також те, що ОСОБА_3 не перешкоджає мешканцям сусіднього будинку в ремонті, проході чи проїзді, в доступі до лічильників.

Пред`явлення позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та вимога про визнання недійсним правовставлюючого документу на її земельну ділянку за відсутності на то правових підстав, є намаганням позивачами ревізувати на свою користь земельні правовідносини що склались між попередніми землекористувачами та які є обов`язковими для них як правонаступників.

Відповідно до ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачами не доведено порушення їх права на земельну ділянку ОСОБА_3 ..

Ухвалою від 01 листопада 2019 року в справі було призначено земельно-технічну експертизу.

Позивачі доводили свої вимоги посилаючись на Висновки експерта № 191211/2_ФМ від 27.03.2020 року згідно якого нерухоме майно, конструктивні елементи, вироби та конструкції належних ОСОБА_3 паркану, вимощення та господарських споруд зі сторони домоволодіння АДРЕСА_3 , розміщені фактично за межами земельної ділянки кадастровий номер :03:020:007 згідно даних в системі Державного земельного кадастру, чим ОСОБА_3 з технічної точки зору порушила межі земельної ділянки кадастровий номер :03:020:007 та має місце порушення правил та умов фактичного землекористування земельною ділянкою.

Частина 1 статті 110 ЦПК України встановлює, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Суд першої інстанції при дослідженні висновку експерта не врахував інших доказів по справі. Поза увагою суду лишилась Схема розташування земельної ділянки ОСОБА_17 (а.с. 55) з якої вбачається, що спірна межа проходить по стіні будинку АДРЕСА_1 . Не надано оцінки Протоколу встановлення та погодження меж земельної ділянки (ділянок) в натурі (на місцевості), які передаються ОСОБА_3 , яким підтверджується відсутність заперечень від власників суміжних земельних ділянок щодо встановлених меж.

Відповідно до пункту 6.1 глави 6 розділу ІІ Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, основними завданнями земельно-технічної експертизи є: визначення фактичного землекористування земельними ділянками, а саме фізичних характеристик земельних ділянок (конфігурації, площі, промірів тощо); визначення відповідності фактичного розташування будівель, споруд та інших об`єктів відносно меж земельних ділянок їх розташуванню у відповідній технічній документації; визначення відповідності фактичного землекористування в частині порушення меж та накладання земельних ділянок відповідно до правовстановлювальних документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки; визначення можливості розподілу (порядку користування) земельними ділянками, розробка варіантів їх розподілу (порядку користування); визначення можливих варіантів підходу та проїзду до земельних ділянок, встановлення земельного сервітуту.

Додаток 6 до Положення про Центральну експертно-кваліфікаційну комісію при Міністерстві юстиції України та атестацію судових експертів встановлює види (перелік) судових експертиз та експертних спеціальностей, за якими присвоюється кваліфікація судового експерта фахівцям, які не є працівниками державних спеціалізованих установ. Вказаний перелік розмежовує будівельно-технічну експертизу, якій відповідає вид експертної спеціальності: «Дослідження об`єктів нерухомості, будівельних матеріалів, конструкцій та відповідних документів» та земельно-технічну експертизу, якій відповідає вид експертної спеціальності: «Розподіл земель та визначення порядку користування земельними ділянками».

Судову земельно-технічну експертизу було доручено експерту, що має експертну кваліфікацію 10.6 «Дослідження об`єктів нерухомості, будівельних матеріалів, конструкцій та відповідних документів» і відомості про таку його кваліфікацію є у відкритому доступі.

Отже, судовий експерт Фурсович М.О., з урахуванням його кваліфікації, не мав повноважень на проведення земельно-технічної експертизи висновок якої є неналежним і недопустимим доказом.

Відповідно до ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Рішенням суду першої інстанції встановлено, що позивачі є користувачами земельної ділянки, яка межує з земельною ділянкою ОСОБА_18 , однак в матеріалах справи відсутні відомості про формування земельної ділянки позивачів та відомості про її державну реєстрацію.

Через відсутність відомостей про формування земельної ділянки позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відсутня можливість встановити, яким чином та в якій мірі позивачам створюються перешкоди у користуванні земельною ділянкою і домоволодінням та чи порушуються їхні права взагалі.

В свою чергу згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку ЯЕ №251877, виданого 05 листопада 2008 року, на відміну від ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_3 на підставі рішення Володимирецької селищної ради від 04.12.1997 року №176 (т.1 а.с.88,89) є власником земельної ділянки з кадастровим номером :03:020:007 і її право на цю земельну ділянку підлягає захисту від неправомірних і безпідставних вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року по справі № 469/1044/17 зробила висновок, що державний акт тільки посвідчує право, яке з цього акта не виникає.

Підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не державний акт на право власності на земельну ділянку. Такий акт лише посвідчував відповідне право та не мав самостійного юридичного значення. Вимога (про скасування державного акта) не є ефективним способом захисту для усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою.

Таким, чином відсутні підстави для задоволення заявлених позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про усунення нею перешкод в користуванні позивачами земельною ділянкою належною до б. АДРЕСА_3 а також про визнання недійсним та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №251877, виданого 05 листопада 2008 року та скасування його державної реєстрації.

Щодо позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , висновок суду першої інстанції про доведеність позову ОСОБА_6 та наявність підстав для його часткового задоволення суперечить обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи спори, з приводу суміжного землекористування між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 продовжуються ще з 2009 року. При виготовленні землевпорядної документації, зокрема на отримання ОСОБА_6 в оренду з правом подальшого викупу земельної ділянки площею 320 м.кв., частина цієї ділянки вже належала ОСОБА_3 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №251877, виданого 05 листопада 2008 року. В зв`язку з цим ОСОБА_6 звертався до селищної ради про відміну рішення на підставі якого було видано Державний акт ОСОБА_3 а також до суду (т.1 а.с. 90, 113-119).

15 лютого 2011 року при погодженні меж земельної ділянки в натурі між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , він виготовляючи проект на свою земельну ділянку вже меншої площі, а саме 180 м.кв. за адресою АДРЕСА_3 , заявив, що спірних питань з ОСОБА_3 не має. Однак в поданому позові заявляє, що спір не вирішений.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що спорудження на земельній ділянці ОСОБА_3 магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » практично на межі суміжної земельної ділянки позивача ОСОБА_6 останньому спричинено неприпустимий вплив, зокрема неможливість облаштувати автопарковку. Однак, доказів неприпустимого впливу від розташування магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не надано. Висновок експертизи не може братись до уваги, оскільки складений експертом без належної кваліфікації. Крім того, питання у висновку стосувались суміжної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 , що частково належить позивачам ОСОБА_4 та ОСОБА_5

ОСОБА_3 , як власник земельної ділянки надала дозвіл на розміщення на своїй земельній ділянці малої архітектурної форми ОСОБА_19 для здійснення комерційної діяльності. Відповідно до Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 21.10.2011 № 244 зареєстрованого в Мінюсті 22 листопада 2011 року за № 1330/20068, ОСОБА_19 управлінням будівництва та ЖКГ райдержадміністрації був виданий паспорт прив`язки, що й слугувало підставою для розміщення тимчасової споруди магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на земельній ділянці ОСОБА_3 (т.1 а.с.175-180).

Цільовим призначенням земельної ділянки ОСОБА_6 є будівництво та обслуговування офісного приміщення. В заяві про збільшення позовних вимог вказує, що розміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на земельній ділянці ОСОБА_3 перешкоджає можливості обладнати паркувальні місця через обмеження огляду. Такі твердження позивача суд вважає надуманими і оцінює критично, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували такі аргументи, зокрема й реальну можливість такого облаштування виходячи з незначної площі земельної ділянки належної ОСОБА_6 . Крім того, власником спірної тимчасової споруди є ОСОБА_19 , тому вимоги про знесення/демонтаж вказаної тимчасової споруди мають вирішуватись за його участю. До участі в справі в суді першої інстанції в якості співвідповідача він не залучався, вимог до нього не пред`являлось. Оскільки вимоги про знесення/демонтаж магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » пред`явлені до ОСОБА_3 то в їх задоволенні слід було відмовити саме з недоведеності цих вимог. За таких обставин згода ОСОБА_3 на розміщення вказаної тимчасової споруди не може розцінюватись як завдання неприпустимого впливу, який полягає в перешкоді власникам чи землекористувачам сусідніх ділянок використовувати їх за цільовим призначенням.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц (провадження № 14-208цс18) вказано, що «підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не державний акт на право власності на земельну ділянку».

Позовна вимога про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку не тільки не доведена, але й не є ефективним способом захисту для усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою.

Судом першої інстанції помилково не взято до уваги Схему суміжних земельних ділянок та акти виносу меж земельної ділянки, що складені сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_7 . Відсутність зазначення приладу обміру не впливає на результати складення Схеми розташування земельних ділянок. Таким чином, не зазначення приладу обміру не є безумовною, а є надуманою необґрунтованою підставою для відхилення наданого доказу.

Маючи два різні за змістом висновки: експерта в галузі будівництва та інженера-землевпорядника з приводу земельного спору між сторонами, місцевий суд, крім того, що не перевірив компетенцію експерта, який проводив експертизу, не вирішив питання про призначення повторної експертизи. Переглядаючи рішення місцевого суду в даній справі, колегія суддів не вбачає законних підстав для призначення земельно-технічної експертизи в стадії апеляційного провадження та виходить з наявних в справі доказів, зокрема зі схеми суміжних земельних ділянок та акту виносу меж земельної ділянки в натурі (т.1 а.с.55,58 та а.с.99-100), які складені сертифікованим інженером-землевпорядником (тобто компетентним спеціалістом в цій галузі знань) та є належними доказами.

Так, згідно акту виносу меж земельної ділянки та Схеми суміжних ділянок встановлено факт, що земельна ділянка, яка належить ОСОБА_6 накладається на земельну ділянку ОСОБА_3 , і площа накладення 19 кв.м. (т.1 а.с.99-100), тобто порушуються не права ОСОБА_6 , а саме він порушує права відповідачки, а тому є підстави для відмови йому в позові та задоволення зустрічного позову саме ОСОБА_3 про усунення їй перешкод в користуванні належною їй земельною ділянкою та стягнення на її користь моральної шкоди з ОСОБА_6 .

Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п. 3, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" від 31.03.95р.№4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Виходячи з наведеного вище колегія суддів вважає, що заявлену ОСОБА_3 до стягнення з ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 5000 грн. слід зменшити до 1000 грн., що буде відповідати вимогам розумності і справедливості.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Карпач Ольги Михайлівни, що діє від імені ОСОБА_3 , є обґрунтованими, а тому вона підлягає задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Відповідно до ст.ст. 133, 137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Встановлено, що позивачами надано суду належні письмові докази, з яких вбачається, що ними понесено витрати на сплату судового збору, в т.ч. ОСОБА_4 сплачено судовий збір в сумі 2305,20 грн. (а.с.2), ОСОБА_5 сплачено судовий збір в сумі 2305,20 грн., ОСОБА_6 сплачено судовий збір в загальній сумі 2377,2 грн. (а.с.67, 161). Крім того, позивачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 понесено витрати на залучення експерта в рівних частинах - по 5000 грн. кожним (а.с.216, 217). За подання зустрічного позову підлягав сплаті судовий збір в розмірі 2689,4 грн. При поданні апеляційної скарги ОСОБА_3 повинна була сплатити 3457,8 грн. за оскарження позовних вимог ОСОБА_4 , 3457,8 грн. за оскарження позовних вимог ОСОБА_5 та 2259,6 грн. за оскарження задоволених позовних вимог ОСОБА_6 .. Водночас відповідач ОСОБА_3 звільнена від сплати судового збору (а.с.46) й відповідно підлягав компенсації за рахунок державного бюджету.

Матеріалами справи встановлено, що адвокат Карпач О.М. згідно із договором про надання правової допомоги від 03 вересня 2019 року та актом виконаних робіт по наданню правової допомоги визначила свої витрати у розмірі 2000,00 грн., з яких: підготовка та подання апеляційної скарги - 2000 грн.,

На підтвердження таких витрат в матеріалах справи містяться квитанції на загальну суму 2000 грн. 00 коп.

Витрати, зазначені позивачем на правничу допомогу є співмірними фактично наданим послугам адвоката.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1.) у разі задоволення позову на відповідача; 2.) у разі відмови в позові на позивача; 3.) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частинами 2, 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Таким чином, під час вирішення питання розподілу судових витрат суд робить наступні висновки.

Витрати, що понесені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на залучення експерта в рівних частинах - по 5000 грн. кожним стягненню з ОСОБА_3 не підлягають.

Витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн. підлягають стягненню з позивачів у рівних частинах по 666,66 грн. з кожного.

З ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підлягають стягненню на користь державного бюджету по 3457 (три тисячі чотириста п`ятдесят сім) гривень 80 копійок судового збору з кожного за подання ОСОБА_3 апеляційної скарги.

З ОСОБА_6 підлягають стягненню на користь державного бюджету 2259 (дві тисячі двісті п`ятдесят дев`ять) гривень 60 копійок судового збору за подання ОСОБА_3 апеляційної скарги. Також з ОСОБА_6 підлягають стягненню на користь державного бюджету 2689 (дві тисячі шістсот вісімдесят дев`ять) гривень 40 копійок судового збору за подання ОСОБА_3 зустрічного позову.

За таких обставин, місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення заявлених зустрічних позовних вимог.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 16.02.2021 року у справі №556/1437/19 за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , треті особи - ОСОБА_6 , Володимирецька селищна рада Рівненської область, про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою, за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 та земельною ділянкою під цим домоволодінням відмовити;

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні офісною будівлею з вбудованим магазином загальною площею 200,3 м.кв, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та земельною ділянкою за цією ж адресою, кадастровий номер :03:020:0010 шляхом відновлення за рахунок ОСОБА_3 меж земельної ділянки кадастровий номер :03:020:007 відповідно до даних про межу, площу та конфігурацію земельної ділянки кадастровий номер :03:020:007 в системі Державного земельного кадастру; визнання недійсним та скасування правоустановчого документа ОСОБА_3 на земельну ділянку кадастровий номер :03:020:007, а саме Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №251877, виданий 05 листопада 2008 року та скасувати його державну реєстрацію, відмовити;

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задоволити частково;

Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_3 земельною ділянкою, яка розташована по АДРЕСА_3 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер - :03:020:0007 шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_6 :

- демонтувати вхідні східці, позначені літерою «а1» Офісної будівлі з вбудованим магазином «А-2» згідно Технічного паспорта на офісну будівлю з вбудованим магазином АДРЕСА_2 , виготовленого станом на 20.08.2015 року

- встановити тверді межі (огорожу) спільно з ОСОБА_3 на спільній межі між земельною ділянкою ОСОБА_6 іншого громадського призначення, кадастровий номер - :03:020:0010, та земельною ділянкою ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер - :03:020:0007.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь позивача ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь державного бюджету 3457 (три тисячі чотириста п`ятдесят сім) гривень 80 копійок судового збору за подання апеляційної скарги та на користь ОСОБА_3 666(шістсот шістдесят шість) гривень 66 копійок витрат понесених на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь державного бюджету 3457 (три тисячі чотириста п`ятдесят сім) гривень 80 копійок судового збору за подання апеляційної скарги та на користь ОСОБА_3 666(шістсот шістдесят шість) гривень 66 копійок витрат понесених на професійну правничу допомогу.

Стягнути зОСОБА_6 на користь державного бюджету 2259 (дві тисячі двісті п`ятдесят дев`ять) гривень 60 копійок судового збору за подання апеляційної скарги, 2689 (дві тисячі шістсот вісімдесят дев`ять) гривень 40 копійок судового збору за подання ОСОБА_3 зустрічного позову та на користь ОСОБА_3 666 (шістсот шістдесят шість) гривень 66 копійок витрат понесених на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.В. Хилевич