Справа № 462/2640/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2021 року Залізничний районний суд міста Львова розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Львівській області, Держава Україна через Державну казначейську службу України про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 100 000 гривень моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що слідчим СВ Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області - Ільницькою Р.Б. ведеться досудове розслідування, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0002365 від 04.06.2016 року за ч.1 ст.185 КК України. Уже 5 років триває повна злочинна бездіяльність у даному кримінальному провадженні, слідчим Ільницькою Р.Б. не проводяться усі необхідні слідчі дії, що вже є протиправним та грубим порушенням його права як потерпілого. 23.11.2017 року слідчим Ільницькою Р.Б. було винесено постанову про закриття кримінального провадження №0002365 від 04.06.2016 року за відсутністю складу кримінального правопорушення. Однак, 29.07.2020 року Шевченківським районним судом м. Львова у справі №466/5038/20 було задоволено скаргу ОСОБА_2 , визнано протиправними дії слідчого Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області Ільницької Р.Б. щодо неналежного виконання своїх посадових обов`язків під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002365 від 04.06.2016 року; постанову слідчого Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області Ільницької Р.Б. від 23.11.2017 року про закриття кримінального провадження №0002365 від 04.06.2016 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України скасовано. Даною ухвалою, яка набрала законної сили, встановлено, що 29.07.2016 року керівнику Львівської місцевої прокуратури №2 було скероване клопотання слідчого Шевченківського ВП ГУНП у Л/о про направлення кримінального провадження в СВ Залізничного ВП ГУНП у Л/о по територіальній підслідності. Клопотання по суті не вирішено. 23.11.2020 року начальником Шевченківського ВП внесено доручення слідчому ВП Ільницькій Р.Б. про проведення досудового розслідування. 23.11.2017 року слідча винесла постанову про закриття кримінального провадження, у якій посилається на обставини, перевірка яких відсутня у матеріалах кримінального провадження, оскільки з 04.06.2016 року до 23.11.2017 року жодні процесуальній дії слідчими не здійснювались. Про існування вказаної постанови скаржник дізнався лише 01.07.2020 року. Стаття 40 КПК України покладає на слідчого органу досудового розслідування обов`язки щодо здійснення процесуальних дій, за законність і своєчасність здійснення яких слідчий несе відповідальність. Оскаржувана постанова носить формальний характер, не містить жодної мотивації, не відповідає вимогам КПК України. З огляду на вищенаведені обставини, скерована ОСОБА_1 постанова слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області Ільницької Р.Б. від 23.11.2017 року про закриття кримінального провадження підлягає скасуванню, як необґрунтована. Посилається на те, що обставини встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В даному випадку, неправомірні дії слідчого Ільницької Р.Б. доведені та визнані ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 29.07.2020 року, тобто дані обставини не потребують додаткового доказування. Зазначає, що незаконними, протиправними діями слідчого Ільницької Р.Б. йому було завдано значної моральної шкоди, яка полягає у нервовому стресі, переживаннях, порушенні режиму сну, через повну її бездіяльність, умисел на закриття кримінального провадження за ніби то відсутністю ознак кримінального правопорушення. Йому спричинено відчуття невизначеності, невпевненості, незахищеності; неможливість реалізації його прав та законних інтересів, неможливість спрогнозувати його дії та можливі їх наслідки; невизначеності у можливості реалізації його прав та законних інтересів, тощо. Вказане тривало протягом значного часу та триває досі і потребує для нього докладення додаткових зусиль для можливості подолати такі негативні наслідки протиправної поведінки стосовно нього. Розмір моральної шкоди він оцінює у 100 000 грн. 20.07.2020 року він звертався у місцеву поліклініку №3 за місцем свого проживання до невропатолога за медичною допомогою з приводу дратівливості, нервозності, стресів, порушення режиму сну, болів у ділянці серця та йому було призначено лікування, ствердив, що це було негативним наслідком вчинення відносно нього протиправних дій слідчим Ільницькою Р.Б. За наведеного, просить позов задоволити.

Представник відповідача Головного управління національної поліції у Львівській області подав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позову в повному обсязі та вважає такий необґрунтованим покликаючись на те, що в даній справі позивач свої вимоги мотивує тим, що зазначена шкода спричинена внаслідок бездіяльності/дій слідчого Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області в межах кримінального провадження № 0002365 від 04.06.2016 року. При цьому, відповідно до інформації, наданої підрозділом національної поліції, що проводить досудові розслідування кримінальних проваджень: відсутні будь-які провадження за № 0002365 від 04.06.2016 року. Зазначене підтверджується також ухвалою Шевченківського районного суду від 29.09.2020 року по справі № 466/5038/20, якою виправлено описку в ухвалі Шевченківського районного суду м. Львова від 29 липня 2020 року, на яку посилається позивач в своїй позовній заяві. Аналогічно, не відповідає дійсності припущення позивача щодо звільнення його від обов`язку доказування в силу ч.4 ст. 82 ЦПК України, оскільки склад учасників цієї справи ( ОСОБА_1 , ГУНП, ДКСУ) і кримінального провадження ( ОСОБА_1 , слідча Шевченківського ВП) - є різним. Щодо безпосередньо відшкодування моральної шкоди зазначив, що позивачем не надано доказів, які встановлюють, що йому було заподіяно фізичний біль та страждання, які він зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я саме посадовими особами ГУНП у Львівській області. Також не було подано доказів, які б вказували на те, що позивач пережив душевні страждання, яких він зазнав у зв`язку із протиправною поведінкою щодо нього самого, членів його сім`ї чи близьких родичів. У позові не наведені будь-які докази, що підтверджували б приниження честі та гідності, а також ділової репутації. Долучені позивачем витяг з медичної карти та чеки про придбання медикаментів можуть стверджувати лише про факт звернення ОСОБА_1 до медичних закладів та аптек, однак жодним чином не доводять ні факт заподіяння будь-якої шкоди, ні встановлення її розміру, а зв`язок цих додатків з діями органів поліції взагалі відсутній. Більше того, такі документи вже було подано до Залізничного районного суду м. Львова в межах аналогічних позовів до ГУНП у Львівській області про відшкодування шкоди. Зазначив, що на його думку, звернення позивача з позовами щодо відшкодування моральної шкоди носить тенденційний характер і здійснюється виключно з метою збагачення. Так, в цьому позові неможливо встановити (та оцінити) факт заподіяння моральної шкоди діями органів поліції, а також зв`язати таку шкоду з ніби то наявними в позивача стресами, переживаннями, дратівливістю, слабістю, головних болях і порушенням сну. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача Державної казначейської служби України подав на адресу відзив, в якому заперечив щодо позову ОСОБА_1 з наступних підстав. Зазначає, що позивачем безпідставно визначено спосіб відновлення на його думку порушеного права через стягнення коштів з Держави Україна через Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, який не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права. Окрім того, вказує на те, що розмір відшкодування шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Позивач не вказує якими саме протиправним діями/бездіяльністю Казначейства заподіяна моральна шкода. Вказані позивачем обставини не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому посадовою особою Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області моральної шкоди у визначеному розмірі. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач подав відповідь на відзив представника відповідача Головного управління національної поліції у Львівській області, в якому вказав, що вважає даний відзив необгрунтованим, незаконним та таким, що суперечить дійсним обставинам справи та вводить суд в оману, так як повна бездіяльність дій слідчого Ільницької Р.Б. доведена та встановлена ухвалою Шевченківського районного суду м. Львові від 29.07.2020 року та не потребує додатково доведення. Окрім того, 20.07.2020 року він звертався у місцеву поліклініку №3 за місцем свого проживання до невропатолога за медичною допомогою з приводу дратівливості, нервозності, стресів, порушення режиму сну, болів у ділянці серця та йому було призначено лікування, що було негативним наслідком вчинення відносно нього протиправних дій слідчим Канарським В.Р. Просить позов задоволити.

Позивач подав відповідь на відзив представника відповідача Державної казначейської служби України, в якому вказав, що вважає даний відзив необгрунтованим, незаконним, таким, що суперечить дійсним обставинам справи, вводить суд в оману та не спростовує по суті вимог викладених у позовній заяві. Оскільки, в даному випадку, шкода підлягає відшкодуванню державою, тому поряд з відповідним державним органом у даному спорі, в якості співвідповідача залучено Державну казначейську службу України. Просить позов задоволити.

У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст.178 та ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого.

Зі змісту ч.1 ст. 4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

За загальним правилом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що «шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України) загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблений висновок, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2018 року у справі № 522/22008/15-ц (провадження № 61-3462св18) зроблено висновок, що «як свідчить тлумачення статей 23, 1174 ЦК моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір. При цьому надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно із п. 9 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 04.06.2016 року за заявою ОСОБА_1 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 25.05.2016 року слідчим СВ Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002365 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. Повідомлення про початок досудового розслідування датоване 04.06.2016 року.

23.11.2017 р. начальником Шевченківського ВП внесено доручення слідчому ВП Ільницькій Р.Б. про проведення досудового розслідування. 23.11.2017 р. слідча винесла постанову про закриття кримінального провадження, у якій посилається на обставини, перевірка яких відсутня у матеріалах кримінального провадження, оскільки з 04.06.2016 р. до 23.11.2017 р. жодні процесуальній дії слідчими не здійснювались. Про існування вказаної постанови скаржник дізнався лише 01.07.2020 р.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 29.07.2020 року скаргу ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправними дії слідчого Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області Ільницької Р.Б. щодо неналежного виконання своїх посадових обов`язків під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002365 від 04.06.2016р.

Також, судом встановлено, що 20.07.2020 року позивач звертався до невропатолога зі скаргами на загальну слабкість, дратівливість нервозність, порушення режиму сну, дискомфорт в ділянці серця, за результатами огляду постановлено діагноз астеновегетативний синдром на тлі шийного остехондрозу та призначене лікування у виді вживання препарату біфрену, корвалолу, валеріани, піону.

Так, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що бездіяльність слідчого, яка на його думку виразилась у тривалому розслідуванні, визнана незаконною.

В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди в розумінні ст. 1176 ЦК України, оскільки не підтверджує порушення прав позивача.

Такі висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17, що відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Також суд зазначає, що позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому діями слідчого СВ Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області - Ільницькою Р.Б.моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У матеріалах справи також відсутні докази на підтвердження причинного зв`язку і між зверненням до лікаря невропатолога та діями слідчого СВ Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області - Ільницькою Р.Б.Натомість із матеріалів справи вбачається, що постанова про закриття кримінального провадження слідчим Ільницькою Р.Б. була винесена 23.11.2017 року, а позивач дізнався про таку лише 01.07.2020 р., що свідчить про відсутність із його сторони особливої зацікавленості у вирішенні даного питання та його пріоритетності у житті позивача.

Із врахуванням наведеного, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених позовних вимог, а тому у позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, на підставі ст.ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, суд,-

у х в а л и в:

В позові ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Львівській області, Держава Україна через Державну казначейську службу України про відшкодування моральної шкодивідмовити за безпідставністю вимог.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог п.п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

При цьому, у відповідності до вимог п.3 Прикінцевих положень ЦПК під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Головне управлінні Національної поліції Львівській області, , адреса: м. Львів, вул. Г. Григоренка, 3.

Відповідач: Держава Україна через Державну казначейську службу України, , адреса: м.Київ, вул. Бастіонна, 6,

Суддя: