Справа № 756/5710/21
Провадження № 2-з/756/449/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року місто Київ

Суддя Оболонського районного суду міста Києва Ткач М.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

У провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 17.05.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено здійснювати у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 18.10.2021 призначено по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, судову автотехнічну експертизу. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди на час проведення експертизи - зупинено. Матеріали справи 02.11.2021 були направлені Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (КНДІСЕ).

09 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва із заявою про забезпечення позову, в обґрунтування якої зазначає таке.

В провадженні Оболонського районного суд м. Києва перебуває цивільна справа №756/5710/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Ціна позову складає 568 229,39 грн.

В своїх позовних вимогах серед іншого просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь 69951,04 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди, 493370,28 грн. в якості відшкодування завданої моральної шкоди, сплачений судовий збір 908,00 грн.

ОСОБА_1 зазначає, що відповідач ОСОБА_2 не вжив будь-яких заходів для мирного врегулювання спору, не визнаючи позов, ОСОБА_2 заперечує очевидні факти, встановлені під час досудового розслідування обставин ДТП, які є предметом розгляду у цивільній справі, всіляко намагається уникнути відповідальності за шкоду, завдану ОСОБА_1 при ДТП в разі постановлення судом рішення на її користь.

Заявник також зазначає, що ОСОБА_2 не має достатніх коштів та достатнього заробітку для відшкодування завданої шкоди при ДТП в разі постановлення судом рішення на користь ОСОБА_1 . Разом з тим, заявнику стало відомо, що у власності ОСОБА_2 знаходяться автомобілі марки «Chevrole Lacetti», р.н. НОМЕР_1 , а також автомобіль марки «OPEL VECTRA», р.н. НОМЕР_2 .

З огляду на вищевикладене, заявник вважає, що існує вірогідність того, що відповідачем з метою уникнення від виконання рішення суду у цивільній справі, в разі постановлення на користь заявника, може бути відчужено вищезазначене майно на користь будь-якої іншої особи, що може значно утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому, заявник зазначає, що арешт майна не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача.

В силу норм ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали заяви та додані до неї документи, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову, відповідно до якого позов забезпечується:1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений ч. 1 ст. 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Частиною 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обгрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обгрунтуванням його необхідності.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 31 січня 2019 року у справі № 761/45074/17, Верховний Суд, зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Слід зазначити, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася із такою заявою, позовним вимогам.

Як убачається із поданої заяви, заявник звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову зазначила, що можливі ризики відчуження, продажу зазначеного майна, не навівши жодної конкретної обґрунтованої обставини. Суд підкреслює, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача. Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Отже, при поданні заяви про забезпечення позову не достатньо посилатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду.

Крім того, частиною 3 ст.150 ЦПК України визначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Ініціюючи забезпечення позову шляхом накладення арешту на зазначене рухоме майно заявник не зазначає орієнтовної вартості майна, що позбавляє суд можливості оцінити співмірність застосування заходу забезпечення позову із позовними вимогами, які заявлені, оскільки сукупна вартість рухомого майна може перевищувати суму боргу, яку позивач просить стягнути з ОСОБА_2 .

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись статтями 149, 150, 153, 259, 260, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя М.М. Ткач