Справа № 185/8030/16-ц
Провадження № 2/185/2162/21
У Х В А Л А

23 липня 2021 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Бондаренко В.М., розглянувши у письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Бондаренко В.М. при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якій просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від заробітку відповідача щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 29 квітня 2021 року головуючим суддею визначено суддю Бондаренко В.М.

Ухвалою судді від 07 липня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 30 серпня 2021 року о 09:00 годині.

21 липня 2021 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід головуючому судді Бондаренко В.М. з тих підстав, що головуючим суддею 09.10.2016 року було постановлено ухвалу про залишення без руху її позовної заяви до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. 09.12.2016 року було постановлено ухвалу про повернення позовної заяви у зв`язку з невиконанням ухвали про залишення позову без руху, яку постановою Дніпровського апеляційного суду від 16.04.2021 року скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі. На даний час продовжує існувати недовіра до суду та упереджене ставлення судді до позивача, що є підставою для відводу згідно з п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України.

Перевіривши матеріали справи та доводи заявленого відводу, суд приходить до наступного.

Порядок вирішення заявленого відводу судді визначений статтею 40 ЦПК України.

Частиною другою статті 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до абзацу першого частини третьої статті 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу (абзац другий частини третьої статті 40 ЦПК).

За вимогами частини сьомої статті 40 ЦПК України, питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Статтями 36-39 ЦПК України передбачено підстави для відводу та самовідводу.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 36 ЦПК України підставою для відводу є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

У відповідності до ст. 39 ЦПК України, відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Як вбачаться з матеріалів справи, дійсно 09.10.2016 року суддею Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Бондаренко В.М. було постановлено ухвалу про залишення без руху позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

09.12.2016 року суддею Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Бондаренко В.М. було постановлено ухвалу про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, у зв`язку з невиконанням ухвали про залишення позову без руху.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16.04.2021 року скасовано ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2016 року та справу направлено до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Доводи, на які заявник посилається у своїй заяві про відвід не знайшли свого підтвердження, зводяться до незгоди з процесуальними рішеннями судді, а тому заява є необґрунтованою і не підлягає задоволенню на зазначених у заяві підставах.

Проте, суд вважає, що заява про відвід підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Заява про відвід судді підлягає задоволенню з підстав, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України.

Судом приймається до уваги, що однією із найважливіших конституційних гарантій забезпечення та захисту прав та свобод особи є закріплення права на судовий захист. Крім того, право позивача на справедливий суд закріплений в нормах міжнародного права, зокрема в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Виходячи з конструкції ч.1 ст. 6 Конвенції, у ній закріплено такі елементи права на судовий захист: 1) право на розгляд справи; 2) справедливість судового розгляду; 3)публічність розгляду справи та проголошення рішення; 4) розумний строк розгляду справи; 5) розгляд справи судом, встановленим законом; 6) незалежність і безсторонність суду.

Зокрема, принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях ЄСПЛ трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Крім того, у ч. 1 ст. 6 Конвенції прямо зазначено, що кожен має право на розгляд справи судом, встановленим законом. Термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом.

Основними критеріями, якими керується ЄСПЛ щодо визначення органу «судом» у розумінні статті 6 Конвенції є: 1) здатність ухвалювати обов`язкові для виконання рішення; 2) обов`язкова законодавча регламентація функціонування та діяльності «суду»; 3) наявність встановленої законом функції щодо розгляду юридично значимих питань; 4) гарантованість незалежності від державної виконавчої влади та інших учасників справи.

Європейський суд з прав людини вимогливо підходить і до встановлення того, чи був суд, який розглядав справу, незалежним та чи забезпечена його безсторонність. Практика Європейського суду з прав людини, в першу чергу, - виходить з презумпції незалежності судів. Незалежність розуміється як здатність суду розглядати справу та ухвалювати рішення, не перебуваючи при цьому у будь-якій залежності від волі сторін чи органів державної влади. Принцип безсторонності передбачає відсутність у судді особистої заінтересованості у справі та спроможності виконати роль безстороннього арбітра, який вирішує справу незалежно, підпорядковуючись виключно закону.

При розгляді заяви про відвід слід виходити саме з суб`єктивної оцінки сторони у справі щодо дій головуючого у справі. Іншими словами, якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, хоча об`єктивно це нічим не підкріплено, то практика Європейського суду з прав людини наголошує на необхідності задоволення такої заяви про відвід, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд.

Враховуючи зміст п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, оскільки у особи виникли сумніви у неупередженості судді, як вони можуть виникнути і у стороннього спостерігача за обставин, що склалися, суддя підлягає відводу від участі у розгляді справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 ЦПК України, якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Таким чином, з огляду на практику ЄСПЛ, суд приходить до висновку, що незадоволення заяви про відвід може сприйматися стороною як порушення її прав на справедливий суд.

Враховуючи вищевикладене, та зважаючи на однозначну та принципову позицію позивача, з метою сприяння захисту прав, свобод та інтересів учасників справи, задля усунення будь-яких сумнівів щодо об`єктивного і неупередженого проведення судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що заява про відвід підлягає задоволенню.

У разі задоволення заяви про відвід судді, який розглядає справу одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому статтею 33 цього Кодексу (ч. 1 ст. 41 ЦПК України). Отже, справу необхідно передати до канцелярії суду для визначення іншого судді.

Керуючись ст. ст. 36-40, 259, 260, 261 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Бондаренко В.М. при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити.

Цивільну справу № 185/8030/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - передати до канцелярії Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області для повторного розподілу між суддями.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В.М. Бондаренко