РІШЕННЯ

Іменем України

13.07.2021 року Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Кузь В.Я.

за участю секретаря судових засідань Беньо М.І.

розглянувши в судовому засіданні, в залі суду, у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи без самостійних вимог відділу у справах дітей Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною і визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною і визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 6 вересня 2001 року він та відповідачка, ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі. За рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 18 червня 2015 року шлюб між ними розірвано. За час перебування в шлюбі в них народилось двоє дітей сини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після розірвання шлюбу він, позивач, та відповідачка, а також діти проживали за його постійним місцем проживання та реєстрації за адресою АДРЕСА_1 . Однак в середині жовтня 2015 року відповідачка ОСОБА_2 почала проживати окремо. На даний час йому, позивачу, відомо, що остання, повторно одружилась та проживає з новою сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 . Фактично, після розірвання шлюбу він, позивач, самостійно, власними силами, намагався матеріально забезпечити, доглядати та виховувати своїх неповнолітніх дітей, а також виконувати всі інші обов`язки, покладені на нього законом та необхідні для належного виховання та утримання дітей. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 20.06.2017р., яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10.11.2017р., визначено місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з матір`ю - ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_2 . В задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання старшого сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відмовлено. Зазначає, що фактично з липня 2017 року відповідачка чинить йому, позивачу, перешкоди у спілкуванні з дитиною, порушує його батьківські права. Одночасно остання не дає можливості старшому сину ОСОБА_7 , бачитись та спілкуватись зі своїм братом ОСОБА_8 . Аналогічно свого внука не бачить його, позивача, мати ОСОБА_9 та бабця ОСОБА_10 , які проживають в с. Журавники Горохівського району Волинської області, яких дитина постійно провідувала, та за місцем проживання яких зареєстрований син. Вказує, що звертався до органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради із заявами про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з сином та просив винести розпорядження про встановлення часу спілкування з ним. Незважаючи на такі звернення, орган опіки та піклування порядок спілкування з дитиною не визначив. Просить винести рішення, яким зобов`язати відповідачку не чинити йому перешкод у спілкуванні з дитиною неповнолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в участі у вихованні та спілкуванні для того встановити час систематичних побачень з сином для відпочинку та відвідування його, позивача, місця проживання без участі відповідачки.

Матеріали справи поступили до Франківського районного суду м. Львова 07.02.2018 року та відповідно до ухвали від 04.05.2018 року призначені до розгляду у попереднє судове засідання.

В подальшому відповідачкою подано зустрічну позовну заяву про позбавлення позивача ОСОБА_1 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 18 червня 2015 року шлюб між сторонами розірвано. Причиною розірвання шлюбу було те, що відповідач, систематично протягом тривалого часу, у присутності дітей вчиняв відносно неї як фізичне, так і психологічне насильство. Старший син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає окремо від них, а молодший син із нею, на підставі рішення суду. Зазначає, що ОСОБА_1 поводиться агресивно відносно молодшого сина, переслідує його в школі, намагається силою витягнути дитину зі школи, під час уроків приходить під вікна школи та кричить, зриваючи навчальний процес у школі та не даючи дитині можливості вчитися. Поведінка батька є жорстоким поводженням відносно дитини, що негативно впливає на психологічний стан дитини та його навчання. Викладені факти можуть засвідчити свідки, зазначені в зустрічній позовній заяві. Вказує, що у дитини наявний неврозоподібний стан, який з`явився на фоні стресової ситуації через сімейні обставини і за останній період стан погіршився, з`явилися скарги на підвищену дратівливість, часті головні болі, поверхневий нічний сон. Відтак просить зустрічну позовну заяву задоволити.

Ухвалою підготовчого судового засідання від 23.11.2018р. зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , з участю третьої особи Франківської районної адміністрації Львівської Міської ради про позбавлення батьківських прав прийнято до спільного розгляду з основним позовом.

Ухвалою підготовчого судового засідання від 13.02.2019р. закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

15 травня 2019 року відбувся повторний авторозподіл справи, яка на підставі розпорядження керівника апарата справу передана для розгляду судді, визначеному у порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України.

Судова справа прийнята до провадження суддею Кузем В.Я. з урахуванням рішення зборів суддів Франківського районного суду м. Львова від 25 липня 2019 року, яким підтверджено рішення від 13.05.2019 року, та призначено судове засідання.

В судовому засіданні позивач за первинним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 та його представник обставини, викладені в первісній позовні заяві підтримали в повному обсязі, пояснення надали аналогічні викладеним в первісній позовній заяві. В судовому засіданні позивач пояснив, що з 2015 року ОСОБА_2 не дає йому спілкуватись з молодшим сином ОСОБА_3 . Вказує, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 20 червня 2017 року визначено місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 з матір`ю - ОСОБА_6 , за адресою її проживання. Будь які спроби цивілізовано вирішити конфлікт, який склався між ними, позитивного результату не дають. Зазначає, що навчальний заклад, в якому навчається малолітній син, за заявою ОСОБА_2 , заборонив спілкуватися з батьком. Ним, позивачем, відкрита банківська карточка на ім`я ОСОБА_3 , на яку він, позивач, здійснює переказ коштів.

В судовому засіданні відповідачказа первинним позовом та позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 підтримала пояснення, викладені в зустрічній позовній заяві, та пояснила, що дитина боїться батька. ОСОБА_1 поводить себе агресивно відносно малолітнього ОСОБА_3 , переслідує його в школі, чинить відносно нього психологічне та фізичне насильство. Вважає, що поведінка батька є жорстоким поводженням відносно дитини, що негативно впливає на психологічний стан дитини та її навчання. Звернула увагу суду на те, що дитина перебувала на обліку як така, що потерпає від домашнього насильства у Личаківському центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді.

В судовому засіданні представник Франківської районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування підтримав пояснення, надані ОСОБА_2 та зазначив, що Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Згідно висновку, ОСОБА_1 не займається вихованням дитини, дитина боїться батька, батько матеріально дитину не утримує. Пояснив, що між сторонами існує конфлікт та неприязнь один до одного, що відображається на малолітній дитині. Вважає за доцільне позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 .

В судовому засіданні представник Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування пояснила суду, що між сторонами існує довготривалий конфлікт, адміністрацією неодноразово надавались висновки про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , зокрема в 2016р. місцем проживання було визначено у батька, в 2017р. за місцем проживання матері. Визначаючи місце проживання дитини з матір`ю, враховано наявність у матері житла, створені нею відповідні належні умови для проживання та виховання дитини, дохід матері.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що працює в Середній загальноосвітній школі №50, де навчається малолітній ОСОБА_3 та є його теперішнім класним керівником. Повідомила суду, що знає матір малолітнього ОСОБА_3 ОСОБА_2 , а з батьком не знайома. Пояснила, що під час навчального процесу ОСОБА_3 не згадує про батька, а зазвичай говорить про свою матір. З приводу неналежної поведінки батька ОСОБА_1 нічого пояснити не може, оскільки не була свідком конфліктних ситуацій, які виникали в школі за участі батька. Зазначила, що зі слів попереднього класного керівника ОСОБА_12 , батько навідувався до сина під час навчального процесу без дозволу, агресивно звертався до дитини та працівників школи. Щодо конфліктних ситуацій між батьками нічого сказати не може. Звернула увагу, що на час карантину батьків до школи не пускають.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що працює директором Середньої загальноосвітньої школи №50 з 01.01.2021р. З приводу обставин справи нічого сказати не може, оскільки не була свідком подій, які мали місце до призначення її на посаду директора.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснив суду, що працював директором Середньої загальноосвітньої школи №50. За час його каденції, між сторонами у справі батьками малолітнього ОСОБА_3 відбувались постійні конфлікти з приводу участі батька у вихованні дитини. Пригадує випадок, коли ОСОБА_1 прийшов до школи та вимагав зустрічі з малолітнім сином, влаштовував скандал, поводив себе агресивно, що стало підставою для виклику поліції.

Допитаний в судовому засіданні малолітній свідок ОСОБА_3 повідомив суду, що з восьми років проживає зі своєю матір`ю та її чоловіком за адресою АДРЕСА_2 , а до того проживав зі своїм батьком ОСОБА_1 . Пояснив, що бували ситуації, коли батько ОСОБА_1 бив його, не залежно від того чи перебував в стані алкогольного сп`яніння, спілкуватись з батьком не хоче. Батька не пускали у шкоду за заявою матері та забороняли віддавати сина батькові без її дозволу. У той же час, на ряд уточнюючих питань головуючого, свідок не зміг назвати жодного випадку побиття батьком, як не зміг назвати причини його небажання спілкуватися з батьком. У подальшому розплакався, у зв`язку з чим його допит було припинено.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що працює в Середній загальноосвітній школі №50, була першою вчителькою малолітнього ОСОБА_3 , підтверджує, що мав місце конфлікт в школі за участю батька, викликалась поліція. Зазначила, що вихованням та навчанням дитини займалася матір, а малолітній ОСОБА_3 боявся батька.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснила суду, що була першою вчителькою в школі «Лідер», в якій раніше вчився ОСОБА_3 , підтвердити факти агресивного відношення батька до сина підтвердити не може, однак зазначила, що дитина була зазвичай емоційно збуджена та погано вчилася, була неохайна та не доглянута, випадків, коли батько перешкоджав навчанню сина, не спостерігала. У подальшому відповідаючи на запитання позивача ОСОБА_1 та пред`явлення їй фотографій, підтвердила, що на фото малий ОСОБА_17 , у школу привів його батько. Мама приходила до школи і забирала сина. Категорично забороняла віддавати ОСОБА_8 батькові без її дозволу. ОСОБА_8 говорив їй, що без дозволу матері не може піти з батьком. На запитання головуючого свідок не змогла повідомити факту неохайності дитини, наявності у нього будь яких тілесних ушкоджень. Щодо психічного стану дитини пояснила, що не має освіти психолога. Свідок також не змогла пояснити в чому полягає неохайність ОСОБА_3 , як він зображений на пред`явлених фото, як не змогла пояснити і свої різних пояснень на засіданнях комісій.

Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу та свідків, суд приходить до наступного.

За ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 18.06.2015р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_18 розірвано.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 20.06.2017р., та ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10.11.2017р., які залишені без змін постановою колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного суду від 14.11.2018р., визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2 , в задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відмовлено.

Даними судовими рішеннями встановлено, що з 06.09.2001 року до 18.06.2015 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 18.06.2015 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після розірвання шлюбу, відповідно до висновку органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 18.01.2016 року, діти залишились проживати з батьком ОСОБА_1 , оскільки мати на той час проживала в Центрі інтегральної опіки для жінок, які опинились у кризових ситуаціях, іншого житла для проживання з дітьми не мала, а у батька за адресою місця його проживання по АДРЕСА_1 , були створені належні умови для виховання, розвитку та проживання дітей. 20.12.2016 року ОСОБА_19 уклала шлюб з ОСОБА_20 , змінивши прізвище на « ОСОБА_21 ». ОСОБА_6 проживає разом з новим чоловіком в належній йому на праві власності двохкімнатній квартирі житловою площею 21,6 кв.м., загальною площею 29,6 кв.м. по АДРЕСА_2 .

Відтак, суд вважає за недоцільне дослідження матеріалів справи в частині встановлення обставин, які уже встановлені іншим судом, а саме встановлення місця проживання малолітнього сина, та підстав, за яких у сторін виник спір, в період до 10.11.2017р., зважаючи на те, що такі вже встановлені судовими рішеннями.

Звертаючись до суду із позовною заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною і визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. ОСОБА_1 покликається на те, що фактично з липня 2017 року ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином, а з метою не загострювати ситуацію, він, ОСОБА_1 , не приходить за місцем проживання ОСОБА_2 . Спроби побачити сина під час навчального процесу в школі, завершуються сварками та викликами поліції.

В матеріалах справи містяться відповіді голови Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради за №33-2016 від 18.06.2018р., №33-2229 від 26.06.2018р., №2607-вих-426 від 27.06.2018р., згідно яких малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 05.11.2016р. перебував на обліку як такий, що постраждалий від психологічного насильства з боку батька ОСОБА_1 , однак знятий з обліку у зв`язку із зміною місця проживання.

Інших даних, які б свідчили про те, що після зняття з обліку з Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, малолітній ОСОБА_3 заново постановлений за новим місцем проживання на облік як особа, яка потерпає від психологічного насильства з боку батька ОСОБА_1 , суду не надано.

Суд не бере до уваги висновок Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 26.06.2019р. №2608-вих.2812 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зважаючи на те, що в такому не зазначені конкретні обставини, які свідчили б про вчинення ОСОБА_1 насильства відносно малолітнього ОСОБА_3 . Такий висновок зроблений лише зі слів ОСОБА_2 . Посилання на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 26.09.2018р. у справі №463/6238/15-к суд не бере до уваги, оскільки потерпілою у даній справі була ОСОБА_2 , а не малолітній ОСОБА_3 та стосується періоду, коли син проживав у житлі батька.

Суд не бере до уваги рішення суду про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_1 , оскільки такі стосуються подій, які мали місце в період 2016 2017 рр. і є вже встановленими судовими рішеннями, які набрали законної сили.

Суд критично оцінює пояснення свідків, які надані в судовому засіданні, зважаючи на те, що такі стосуються знов ж таки періоду, щодо якого вже є судові рішення.

В матеріалах справи відсутні та відповідачкою за первісним позовом (позивачкою за зустрічним позовом) не долучено докази, які б свідчили про те, що з моменту подання позовної заяви 02 лютого 2018 року ОСОБА_1 вчинялись дії, які б свідчили про вчинення ним психологічного та фізичного насильства відносно малолітнього ОСОБА_3 . Таких доказів не здобуто і під час судового слідства.

Суд визнає покази свідка ОСОБА_22 як неправдиві та такими, що є частиною обґрунтування висновку Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, який суд визнає необґрунтованим та передчасним.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч.1, 2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

За ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»).

Відповідно до ч.8 ст.7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Статтею 141 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 статті 157 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 153 Сімейного кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно ч. 1-3 ст. 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Суд при розгляді справи також приймає до уваги практику рішень ЄСПЛ, а саме: справа «М.С. проти України», в якій зазначено, що безсумнівно, врахування того, що слугує найкращим інтересам дитини, має вирішальне значення в кожній справі такого типу (справа «Ельшольц проти Німеччини»); справа «Нойлінґер і Шурук проти Швейцарії, в якій зазначається, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси.

При визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним (справа «Мамчур проти України»).

Вирішуючи питання щодо порядку та місця спілкування батька з малолітнім сином, суд приймає до уваги вік дитини, стосунки, які склалися між сторонами (неприязні відносини один до одного, відсутність спільного бажання вирішення ситуації, яка склалася в родині).

Суд вважає встановленою сатисфакцію, що у даному випадку дії обох батьків не спрямовані на користь дитини, є меркантильними за своїм характером та спрямовані на помсту один одному.

Відтак, під час розгляду справи не встановлено обставин, які б могли бути підставою для визначення такого способу спілкування батька з малолітнім сином, який би обумовлював постійні побачення з дитиною у присутності матері або інших осіб. При цьому, суд враховує те, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, а томуу такі побачення повинні відбуватися під жорстким контролем органу опіки та піклування.

Суд вважає, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, його розвитку, оскільки спілкування дітей з батьками, а батьків зі своїми дітьми, служить задоволенню життєво важливих потреб дитини.

З наданих суду доказів вбачається, що участь ОСОБА_1 , який прагне спілкуватися з малолітнім сином, підтримувати родинні стосунки, приймати участь у його вихованні, є доцільною, а тому позов необхідно задовольнити частково, встановити години, дні спілкування з сином та участі у його вихованні з врахуванням віку та інтересів дитини, а також встановлених судом обставин.

Так, стаття 141 Сімейного кодексу України передбачає рівні права та обов`язки матері і батька щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. А відповідно до статті 157 цього кодексу, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

У випадку ж ухиляння від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, мати (батько) можуть бути позбавлені батьківських прав, як це зазначено у п.2 ч.1 ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків можна розцінювати за умови винної їх поведінки, свідомого нехтування ними своїх обов`язків.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 Сімейного кодексу України). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27лютого 1991 року №789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.05.2020 року (справа № 753/2025/19 провадження № 61-1344св20).

Відповідачкою у справі (позивачкою за зустрічним позовом) не доведено те, що позивач (відповідач за зустрічним позовом) вчиняє психологічне чи інше насильство безпосередньо над дитиною, а також те, що він є хронічним наркоманом чи страждає на хронічний алкоголізм, що є загрозою життю та здоров`ю дитини, встановленими в суді фактичними обставинами та наданими сторонами доказами. Суд не приймає рішення по ситуації, яка може виникнути в майбутньому. Між сторонами не досягнуто згоди щодо участі позивача у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Відсутність своєї згоди на спілкування та виховання дитини з батьком підтвердила сама відповідачка, як і наявність неприязних стосунків між сторонами, її доводи з приводу ставлення батька до дитини спростовуються матеріалами справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зроблено визначення, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо усунення перешкод у спілкуванні з малолітнім сином та стягнення судових витрат слід задоволити частково, а у зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід відмовити за безпідставністю такого.

На підставі викладеного, керуючись статями 43 44, 49; 259, 263 - 265, 293-295, 315-316 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 щодо усунення перешкод у спілкуванні з малолітнім сином та стягнення судових виртрат, задоволити частково.

Встановити ОСОБА_1 для участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 побачення для проведення спілкування та спільного відпочинку з відвідуванням дитиною місця проживання батька без участі матері ОСОБА_2 в такі дні:

- у вихідні дні , починаючи з пятниці після закінчення шкільних занять до 20 год. 00 хвилин неділі у перший та четвертий тиждень місяця;

- половину святкових днів, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України та святкових днів релігійних свят у поточному році, з 10 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.;

- половину зимових, весняних, літніх та осінніх канікул за домовленістю з матірю дитини ОСОБА_2 .

Даний порядок побачень і спілкування з дитиною діє до досягнення ОСОБА_3 чотирнадцятирічного віку та з ініціативи останнього може бути переглянутий, продовжений або анульований.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) судові виртрати з розгляду вказаного позову в розмірі 365 (триста шістдесят пять ) грн. 00 коп.

У зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити за безпідставністю такого.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту до Львівського апеляційного суду через суд, що ухвалив рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

Позивач за первинним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 );

Відповідач за первинним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 );

Третя особа відділ у справах дітей Франківської районної адміністрації Львівської міської ради м. Львів, вулиця Ген. Чупринки, буд. № 85.

Повний текст виготовлено 23 липня 2021 року.

Суддя В. Кузь