Справа № 159/6487/20 Головуючий у 1 інстанції: Лесик В. О.
Провадження № 22-ц/802/1310/21 Категорія: 10 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Киці С.І., Осіпука В.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18 березня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Свій позов мотивує тим, що 03 січня 2018 року шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначає, що діти перебувають на його утриманні і відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча може надавати допомогу на утримання дитини.

Просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей, сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18 березня 2021 року позов задоволено частково.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 грудня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття.

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

Відповідно до вимог ч. 13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 18 січня 2018 року, серії НОМЕР_2 від 19 липня 2019 року, сторони у справі є батьками неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно з довідкою №1279 виданої Поворською сільською радою Ковельського району від 14.12.2020 року, позивач та відповідач разом з своїми неповнолітніми дітьми проживають в АДРЕСА_1 . Судом встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована за даною адресою, про те, не проживає там з березня 2020 року, що не заперечувалось відповідачем.

Відповідно до Актів обстеження умов проживання від 22.05.2020 року, 20.07.2020 року, 09.09.2020 року, 29.12.2020 року, 15.02.2021 року, діти сторін проживають за місцем реєстрації, тобто з позивачем. Також зазначено, що мати ОСОБА_2 не проживає зі своїми дітьми.

Листом служби у справах дітей Ковельської райдержадміністрації від 20.07.2020 року доводиться та обставина, що проведено обстеження умов проживання дітей в сім`ї ОСОБА_2 ,в ході якої встановлено, що відповідач з березня 2020 року не проживає разом зі своїми дітьми в АДРЕСА_1 .

Таким чином встановлено, що малолітні діти проживаю разом з позивачем по справі та знаходиться на його утриманні.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 48 Конституції України гарантовано, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Згідно з ч. 1, 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

В добровільному порядку відповідач коштів на утримання дитини не надає. Між батьками не досягнуто згоди щодо утримання дитини.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання неповнолітніх дітей то кошти на їх утримання (аліменти) присуджує суд.

Суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Згідно з ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Законом України «Про Державний бюджет України на 202й рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень

Відповідно до вимог ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 -1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 -2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

З урахуванням вимог ст.ст.182, 184 СК України суд дійшов правильного висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі та що розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Разом із тим, визначаючи розмір аліментів в розмірі 1500грн, суд першої інстанції не врахував, що у відповідача від попереднього шлюбу є троє неповнолітніх дітей, які проживають разом з відповідачем та знаходяться на її утриманні, не дослідив матеріальне становище відповідача, чи спроможна вона сплачувати аліменти в такому розмірі. Також позивач ОСОБА_1 не обґрунтував необхідності стягнення на дітей аліментів у розмірі, значно більшому ніж мінімально визначений законом на дитину та не подав належних доказів щодо необхідності саме такого розміру аліментів. Матеріали справи не містять детального опису та розрахунку витрат, які несе позивач на утримання неповнолітніх дітей, які з ним проживають

Таким чином, враховуючи майновий стан відповідача, наявність на її утриманні інших малолітніх дітей, а також виходячи з обов`язку кожного із батьків утримувати дитину, апеляційний суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти щомісячно в розмірі 1000 гривень на кожну дитину.

Твердження відповідача про те, що позивач викрав дітей, а суд не врахував цю обставину не спростовують правильності висновків суду про необхідність стягнення аліментів.

З урахуванням предмета спору, однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час розгляду справи судом. Відповідач не заперечувала та не спростувала факту проживання дітей з позивачем та не надала відповідних доказів про надання матеріальної допомоги на їх утримання в добровільному порядку.

У випадку наявності між сторонами спору про визначення місця проживання неповнолітніх дітей такий буде вирішуватись судом за позовом одного з батьків, поданим до суду у передбачений законом порядок та спосіб.

В матеріалах справи відсутні належні докази про визначення місця проживання неповнолітніх дітей. Діти на даний момент проживають з позивачем, що не спростовано відповідачем.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Оскільки висновки суду першої інстанції щодо визначення розміру аліментів зроблені з неповним з`ясуванням обставин справи, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для зміни рішення суду у цій частині.

Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки відповідач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 3 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», позовні вимоги задоволено на 50%, з ОСОБА_2 в дохід держави необхідно стягнути 420, 40 грн, що становить 50% судового збору за вимогу майнового характеру станом на 2020 рік.

При звернені до суду з апеляційною скаргою відповідачу необхідно було сплатити судовий збір в розмірі 1261,20грн (840,80грн*150%), сплачено 1377 грн.

Апеляційна скарга відповідача задоволена на 44 відсотки, а тому відповідачу за рахунок держави необхідно компенсувати 554, 92 грн. Враховуючи судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави - 420,40 грн ( за розгляд справи судом першої інстанції) та судовий збір який необхідно повернути ОСОБА_2 за рахунок держави 554, 92 грн ( за розгляд справи судом апеляційної інстанції), відповідачу необхідно компенсувати судовий збір за рахунок держави в розмірі 134, 52грн ( 554,92 грн-420, 40 грн).

Крім того, позивачем до відзиву на апеляційну скаргу подано клопотання про відшкодування 2000 грн витрат на правничу допомогу, яку позивач поніс під час апеляційного перегляду справи. До заяви додано договір про надання правничої допомоги від 29 жовтня 2021 року, розрахунок наданої правничої допомоги на суму 2000 грн, акт наданої правничої допомоги від 01 листопада 2021 року, квитанція про оплату позивачем 2000 грн.

Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Суд апеляційної інстанції враховує складність даної справи, обсяг робіт проведеної адвокатом, враховано критерії розумності їхнього розміру. Фактично послуги адвоката Півня Г.В. полягали в підготуванні відзиву на апеляційну скаргу.

Апеляційний суд доходить висновку про стягнення судових витрат на правничу допомогу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в розмірі 500 грн, з врахуванням співмірності і складності справи та часом виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 16 листопада 2021 року, тобто дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18 березня 2021 року, в частині визначеного судом розміру аліментів та судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( НОМЕР_3 ) аліменти на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_4 ) на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 (одна тисяча) гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 грудня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 ( НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_4 ) 500 ( п`ятсот) гривень витрат на правничу допомогу.

Компенсувати ОСОБА_2 ( НОМЕР_3 ) 134, 52 гривень судового збору за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий-суддя:

Судді: