ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 листопада 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/2424/20

Головуючий у першій інстанції Коротка А. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1075/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Онищенко О.І.

із секретарем Шкарупою Ю.В.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Товариство з обмеженою відповідальністю «Союз Авто», Акціонерне товариство «Страхова компанія «Інго»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційними скаргами Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Союз Авто» на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 травня 2021 року (місце ухвалення м. Прилуки, дата складання повного рішення 21.05.2021) у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО», Товариства з обмеженою відповідальністю «Союз Авто» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до АТ «Страхова компанія «ІНГО», ТОВ «Союз Авто» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилалась на те, що 23.11.2019 близько 13 год. 00 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи автобусом «АТАМАН А-092204», переїжджаючи перехрестя 40 км+850 м автодороги Київ-Прилуки, виїжджаючи з другорядної дороги на головну, не надав переваги у русі автомобілю марки «Nissan Qashqai», який рухався по головній дорозі у напрямку м. Києва. У результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачка, будучи пасажиром автомобіля «Nissan Qashqai», отримала тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, уламкового перелому тіла правої клубової і сідничної кісток та задньої стінки вертлюгової западини, підшкірної гематоми потиличної ділянки голови та саден правої кисті.

Також позивачка вказує, що їй була завдана моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

На момент дорожньо-транспортної пригоди водій автобуса ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Союз Авто», а його цивільна відповідальність була застрахована у ПрАТ «АСК «ІНГО» (нині АТ «Страхова компанія «ІНГО»).

У позові ОСОБА_1 просить стягнути з АТ «Страхова компанія «ІНГО» на свою користь 21318,99 грн у відшкодування матеріальної шкоди та 1065,94 грн у відшкодування моральної шкоди, а з ТОВ «Союз Авто» - 2000 грн у відшкодування матеріальної шкоди та 50000 грн у відшкодування моральної шкоди, а також 10000 грн у відшкодування витрат на правову допомогу.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 12.05.2021 позов ОСОБА_1 до АТ «Страхова компанія «ІНГО», ТОВ «Союз Авто» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Страхова компанія «ІНГО» на користь ОСОБА_1 заподіяну матеріальну шкоду у розмірі 16905,51 грн та заподіяну моральну шкоду у розмірі 845,27 грн.

Стягнуто з ТОВ «Союз Авто» на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду у розмірі 49154,73 грн.

Рішення суду обґрунтовано тим, що в силу положень ст. ст. 1167, 1187, 1188, 1190 ЦК України та Закону України «Про страхування» та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди автобус «АТАМАН А-092204», р.н.з. НОМЕР_1 , був застрахований в АТ «СК «ІНГО», тому «СК «ІНГО» має відшкодовувати потерпілій матеріальну шкоду в межах ліміту відповідальності та моральну шкоду у розмірі 5% від суми понесеної матеріальної шкоди згідно висновку експерта.

Також за висновком суду, в силу приписів ст.1172 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки під керуванням ОСОБА_2 , який виконував службове завдання, підлягає відшкодуванню з ТОВ «Союз Авто».

При визначенні моральної шкоди судом враховано характер та обсяг фізичних і психологічних страждань, та з урахуванням принципу розумності, справедливості та виваженості, дійшов висновку про стягнення з ТОВ «Союз Авто» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 49154,73 грн (за виключенням суми моральної шкоди, яка підлягає стягненню з АТ «СК «ІНГО» у сумі 845,27 грн).

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду голова правління АТ «Страхова компанія «ІНГО» Гордієнко І.М. та представник ТОВ «Союз Авто» - адвокат Лобок В.М. подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі голова правління АТ «Страхова компанія «ІНГО» Гордієнко І.М. просить скасувати рішення Прилуцького міськрайонного суду від 12.05.2021 і ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог до АТ «Страхова компанія «ІНГО» в повному обсязі та стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги.

За доводами апеляційної скарги судом неповно з`ясовані обставини справи, а рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що на момент ухвалення рішення судом були відсутні підстави для настання цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2 , а саме відсутній вирок (постанова) суду, якими встановлена його вина в дорожньо-транспортній пригоді 23.11.2019, а тому вважає, що страховий випадок у розумінні ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не настав у зв`язку з відсутністю вини особи, яка заподіяла шкоду.

Заявник наголошує, що позивачка звернулась з позовом лише до роботодавця та страховика водія ОСОБА_2 , а до іншого водія ОСОБА_3 вимоги відсутні всупереч положенням ст. 1188 ЦК України, які передбачають відповідальність обох водіїв.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно та всупереч п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України відмовив в задоволенні клопотання про зупинення провадження у цій справі до розгляду кримінальної справи № 361/368/21 по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки за результатами розгляду кримінальної справи можуть бути встановлені обставини, які мають значення для розгляду цієї справи, а саме факт настання страхового випадку, або обставини, що виключають відповідальність (завдання шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого) ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Союз Авто» - адвокат Лобок В.М. просить скасувати рішення Прилуцького міськрайонного суду від 12.05.2021 в частині стягнення з ТОВ «Союз Авто» 49154,73 грн у відшкодування моральної шкоди.

За доводами скарги висновки суду не відповідають обставинам справи та не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також судом неправильно застосовані норми матеріального права.

В обґрунтування доводів скарги заявник посилається, що позивачкою не надано належних доказів на підтвердження заподіяння їй моральної шкоди у розмірі 50000 грн, а саме не надано доказів того, що виховання дитини вона здійснює сама, не було надано свідоцтво про народження дитини та погіршення стану дитини, не надано також і доказів затримки виплати лікарняних. Наголошує, що зазначені обставини, судом першої інстанції не були взяті до уваги та не враховано під час розгляду справи.

Також наголошує, що є необґрунтованим посилання у рішенні суду на витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 24.11.2019, оскільки остаточне рішення у кримінальній справі не прийнято, а тому вважає, що висновок суду про стягнення на користь позивачки моральної шкоди з ТОВ «Союз-Авто», як винної особи, є передчасним.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційних скарг та доданих до них матеріали справи, проте відзив на апеляційні скарги учасниками справи до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, проте були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Від представника ТОВ «Союз Авто» - адвоката Лобок В.М. надійшла заява, в якій він не заперечує проти розгляду справи у його відсутність.

Від представника АТ «Страхова компанія «ІНГО» Вілько Н.Г. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції у зв`язку з територіальною віддаленістю АТ «Страхова компанія «ІНГО» від місця розгляду справи та у зв`язку з введеними карантинними заходами.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Жайворонка І.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з його зайнятістю в інших судових засіданнях.

Апеляційний суд визнає зазначені в клопотаннях підстави відкладення розгляду справи неповажними, а тому відсутні підстави для вирішення клопотання про призначення розгляду справи в режимі відеоконференції.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 23.11.2019 близько 13 год. 00 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи автобусом «АТАМАН 092204», р.н.з. НОМЕР_1 , переїжджаючи перехрестя на 40 км+850 м автодороги Київ-Прилуки, виїжджаючи з другорядної дороги на головну, не надав переваги у русі автомобілю марки «Nissan Qashqai» р.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі у напрямку м.Києва. У результаті ДТП пасажир автомобіля марки «Nissan Qashqai» ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 24.11.2019 (а.с.7).

За даними відомостей сайту "Судова влада України" в провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження № 0003280 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, (справа № 361/368/21). Справу призначено до судового розгляду.

Цивільно-правова відповідальність водія автобуса «АТАМАН А-09204», р.н.з. НОМЕР_1 , що належить ТОВ «Союз Авто», була застрахована АТ «СК «ІНГО» (поліс серії АО №1523353) (а.с.8).

Згідно висновку експерта №120/Е у позивачки ОСОБА_1 мали місце ушкодження у вигляді: струсу головного мозку, уламкового перелому тіла правої клубової і сідничної кісток та задньої стінки вертлюгової западини, підшкірної гематоми потиличної ділянки голови та саден правої кисті. Описані ушкодження відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості (а.с. 9-10).

Копією виписки з історії хвороби стаціонарного хворого № медичної карти 105524/1974 підтверджується, що 23.11.2019 ОСОБА_1 була госпіталізована до КЗ КОР «Київська обласна клінічна лікарня» з діагнозом: поєднана краніо-скелетна травма, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, підшкірна гематома потиличної ділянки, поперечний та задньої стінки перелом правої вертлюгової западини, ссадна правої кисті, ВСД по гіпотонічному типу, хронічний гастрит в стадії нестійкої ремісії (а.с.119).

Крім того, з матеріалів справи, а саме виписки №7861 із медичної карти стаціонарного хворого, вбачається, що з 22.06.2020 по 01.07.2020 ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП «Чернігівська обласна лікарня» Чернігівської обласної ради з діагнозом: наслідки ЗЧМТ (23.11.2019 року), струсу головного мозку, з вираженим антено-невротичним синдромом, церебрастенічним, вестибулопатичним, синдромом вегето-судинної дистонії по гіпотонічному типу, зі схильністю до обморочних станів, синдром внутрішньо-черепної гіпертензії, стійка цефалгія (а.с.11).

Матеріали справи містять копії квитанцій, якими підтверджуються витрати позивачки ОСОБА_1 на лікування на загальну суму 23318,79 грн (а.с.12-27).

Проте, згідно звіту про експертну оцінку відшкодування шкоди у зв`язку із лікуванням потерпілої ОСОБА_1 пред`явлені платіжні документи (деякі продубльовані) зазначають назви, кількість медичних послуг, медикаментів, засобів медичного призначення та інше, в тому числі затрачених для діагностики і лікування. Сума на їх оплату склала 22439,72 грн, з них: медичні послуги, медикаменти, засоби медичного призначення, що застосовуються при діагностиці і лікуванні отриманих травм або їх наслідків (зазначених у діагнозах) 16905,51 грн, решта медикаментів застосовуються при іншій хронічній патології та витрати були здійснені до ДТП (а.с.42-44).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила стягнути матеріальну і моральну шкоду, заподіяну дорожньо-транспортною пригодою, з винних осіб в силу приписів ст. ст. 1172, 1187, 1188 ЦК України та ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів», а саме з ТОВ «Союз Авто» та АТ «Страхова компанія «ІНГО».

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції врахував положення ст. ст. 1167, 1187, 1188, 1190 ЦК України та Закону України «Про страхування» та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та дійшов висновку, що оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди автобус «АТАМАН А-092204», р.н.з. НОМЕР_1 , був застрахований в АТ «СК «ІНГО», тому «СК «ІНГО» має відшкодовувати потерпілій матеріальну шкоду в межах ліміту відповідальності та моральну шкоду у розмірі 5% від суми понесеної матеріальної шкоди згідно висновку експерта.

Також за висновком суду, в силу приписів ст.1172 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки під керуванням ОСОБА_2 , який виконував службове завдання, підлягає відшкодуванню з ТОВ «Союз Авто».

При визначенні моральної шкоди судом враховано характер та обсяг фізичних і психологічних страждань, та з урахуванням принципу розумності, справедливості та виваженості, дійшов висновку про стягнення з ТОВ «Союз Авто» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 49154,73 грн (за виключенням суми моральної шкоди, яка підлягає стягненню з АТ «СК «ІНГО» у сумі 845,27 грн).

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Рішення суду першої інстанції в частині не задоволених вимог сторонами не оскаржується, тому не є предметом перегляду суду апеляційної інстанції.

Доводи апеляційних скарг правильних висновків суду першої інстанції не спростовують враховуючи наступне.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01.07.2004 №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, визначені статтею 1188 ЦК України, частиною першою якої визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Частиною першою статті 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зроблено висновок, що аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Згідно з ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

За матеріалами справи, на момент дорожньо-транспортної пригоди автобус «АТАМАН А-092204», р.н.з. НОМЕР_1 , був застрахований в АТ «СК «ІНГО», тому є правильним висновок суду першої інстанції про те, що АТ «СК «ІНГО» має відшкодовувати ОСОБА_1 матеріальну шкоду в межах ліміту відповідальності.

Позивачкою доведено та не спростований відповідачами розмір витрачених коштів у сумі 16905,51 грн на лікування ушкоджень, отриманих нею внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, які підлягають стягненню з АТ «СК «ІНГО».

Судом також встановлено та не заперечувалось учасниками справи, що водій автобуса «АТАМАН А-092204», р.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових правовідносинах з ТОВ «Союз Авто», виконуючи свої службові обов`язки.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що в силу приписів ст. 1172 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки під керуванням ОСОБА_2 та під час виконання ним своїх службових обов`язків, підлягає відшкодуванню з ТОВ «Союз Авто».

Також апеляційний суд враховує наступне.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187, 1188 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Роз`яснення аналогічного змісту містяться у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абзаці першому пункту 4 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

У другому абзаці пункту 4 зазначеної постанови судам також роз`яснено, що відсутність складу злочину не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України.

Крім того, апеляційний суд враховує правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 328/2750/18, згідно якого відсутність постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

Вказане свідчить, що суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.

Аналогічний висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17.

Таким чином, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Враховуючи вищенаведене, вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування.

Тому підстави для зупинення розгляду цієї справи до розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, відсутні.

Відповідачами не спростовані доводи позивачки та не надано суду належних та допустимих документальних доказів, які б спростовували обставини, викладені у позові, а також не спростований розмір відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить висновку, що судом першої інстанції обґрунтовано вирішено питання про відшкодування шкоди, завданої позивачці, до моменту ухвалення судом судового рішення відносно водія ОСОБА_2 за фактом кримінального провадження, за наявності в матеріалах справи інших доказів, які свідчать про порушення останнім Правил дорожнього руху.

Твердження АТ «Страхова компанія «ІНГО» про те, що позивачка не пред`явила вимоги до іншого водія ОСОБА_3 всупереч положенням ст. 1188 ЦК України апеляційним судом до уваги не приймаються, оскільки учасниками справи не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних доказів або відомостей встановлення наявності вини іншого водія, яка знаходиться в причинному зв`язку із завданням позивачці шкоди.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З матеріалів справи вбачається, що вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди обумовлено завданням фізичного болю та страждань, яких вона зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 23.11.2019.

Судом першої інстанції обґрунтовано із врахуванням положень ст. 26-1 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» стягнуто з АТ «Страхова компанія «ІНГО» на користь позивачки моральну шкоду в розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, сума якої встановлена експертним висновком (16905,51 грн, а 5% складає 845,27 грн).

Таким чином, стягнувши моральну шкоду з ТОВ «Страхова компанія «ІНГО» у розмірі 845,27 грн та з ТОВ «Союз Авто» у розмірі 49154,73 грн, суд першої інстанції, з яким погоджується і апеляційний суд, належним чином врахував характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивачки, стан її здоров`я, тяжкість вимушених змін у її житті та той факт, що позивачка тривалий час після дорожньо-транспортної пригоди перебувала на лікуванні.

Саме цей розмір морального відшкодування відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості.

Відповідачами всупереч положенням ст. ст. 76-81 ЦПК України не було надано суду належних і допустимих документальних доказів відсутності підстав для стягнення на користь позивачки моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Союз Авто» залишити без задоволення.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 05.11.2021.

Головуючий Судді: