Справа № 727/5175/21
Провадження № 2/727/1616/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2021 року м.Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Танасійчук Н.М.

при секретарі судових засідань Желик І.Ю.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

третіх осіб на стороні позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Чернівці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Виконавчого комітету міської ради як органу опіки та піклування в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи ОСОБА_2 , Чернівецький міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

Позивач Виконавчий комітет міської ради, як орган опіки та піклування в інтересах ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом до відповідача ОСОБА_5 , третя особа на стороні позивача: Чернівецький міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .Згідно свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 , батьками її є ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ,

Батько дитини- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер у віці 37 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , актовий запис про смерть від 31.08.2020 р. №1828, складений Чернівецьким міським відділом держави: реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

Мати дитни - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 була засуджена вироком Садгірського районного суду м.Чернівців за ч.2 ст. 302 КК України та 24 лютого 2020 року звільнена з місць відбування покарання, що підтверджується довідкою про звільнення серії ТЕР№0633 протягом тривалого часу самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, не виявляє бажання повернути доньку на виховання, матеріальної допомоги їй не надає, не піклується про фізичний та духовний розвиток і її майбутнє.

Вказують, що неповнолітня ОСОБА_4 , яка проживає разом з піклувальником - тіткою ОСОБА_2 , за адресою АДРЕСА_1 перебуває на обліку в службі у справах дітей міської ради та Чернівецькому міському центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді.

Просять позбавити батьківських прав ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 по відношенню до її неповнолітньої доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку із тим, що вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по її вихованню. Просять стягнути з відповідачки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти на утримання дитини у розмірі 1200 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, враховуючи інфляційні показники, до досягнення дитини повноліття.

Ухвалою Шевченківського районного суду від 17 червня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі із призначенням справи до підготовчого судового засідання.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 03.08.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відзиву на позов подано не було.

Представник позивача - ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним в позові, просив позов задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання повторно не з`явилася, з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи належним чином судом була повідомлена.

Представник третьої особи - Чернівецького міського центру Соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді - Глібка Ю.В. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Третя особа - ОСОБА_2 просила задовольнити позовні вимоги, вказуючи, що неповнолітня ОСОБА_4 є її племінницею та проживає разом з нею і називає її матірю.

Суд, заслухавши думку представників сторін, третьої особи, дослідивши матеріали справи, подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.97 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно вимог ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав якщо вони, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно вимог ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є матір`ю неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження ( а.с.9).

З копії свідоцтва про смерть вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ( а.с.10).

11.09.2020 року ОСОБА_4 службою у справах дітей взято на облік ОСОБА_4 , як дитину яка залишилась без батьківського піклування у зв`язку зі смерю батька, а її мати ОСОБА_5 засуджена до позбавлення волі (а.с.15).

22.09.2020 року ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 надано статус дитини позбавленої батьківського піклування (а.с.17).

ОСОБА_4 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 (а.с.19).

Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 19.11.2020 року прийнято рішення про втановлення опіки над ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та її опікуном призначено ОСОБА_2 . (а.с.18)

22.02.2021 року Громадянка ОСОБА_2 , опікун дитини, надала письмову заяву та повідомила, що з часу звільнення з місць позбавлення волі ОСОБА_5 жодного разу не телефонувала до дитини, не приходила до неї, не цікавилася її життям. При житті батько дитини - ОСОБА_6 займався вихованням ОСОБА_4 самостійно, мати періодично з`являлась в її житті, але активної участі ніколи не приймала.(а.с.20)

Громадянка ОСОБА_5 надала письмову заяву від 16.03.2021 р. та повідомила, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав по відношенню до її доньки. Також, остання повідомила, що не працевлаштована, тому утримувати ОСОБА_4 не в змозі і просить справу розглядати без її присутності. Мати з донькою контакту не підтримувала з трьох річного віку. ОСОБА_4 проживала з батьком, який її влаштував і водив до школи, а також матеріально утримував (а.с.24,26)

Відповідно до інформації комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка» від 21.04.2021 р., за медичною допомогою з неповнолітньою ОСОБА_4 звертався батько дитини - ОСОБА_6 . Після смерті останнього, в заклад за медичною допомогою звертається опікун ОСОБА_2 (а.с.34,36)

Згідно характеристики на ОСОБА_4 від 12.04.2021 р., складеної Чернівецькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №14, на даний час дитина проживає з бабусею ОСОБА_8 та опікуном ОСОБА_2 , які багато часу приділяють вихованню та навчанню дитини.(а.с.33). Опікунам створені всі умови: як для навчання, так і для відпочинку. Опікун постійо підтримує зв`язок зі школою та класним керівником, систематично відвідує батьківські зборі. Відповідачка ОСОБА_5 навчанням дитини не цікавиться, батьківські збори не відвідує вихованням не займається, усім необхідним дитину не забезпечує.

Неповнолітня ОСОБА_4 надала письмову заяву від 08.04.2021 р. та повідомила, що їй відомо про те, що її мати була звільнена з місць позбавлення волі. Стосунки з опікуном у дитини нормальні. ОСОБА_2 розуміє і підтримує дитину. Мати її не навідувала, нічим не допомагала, не дзвонила. ОСОБА_4 хоче й надалі проживати в сім`ї опікуна. (а.с.32)

Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради прийнято рішення про надання висновків органу опіки та піклування щодо позбавлення батьківських прав громадян та вирішено надати до суду висновки щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадян: ОСОБА_5 матері неповнолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку із тим що вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по виконанню дитини.(а.с.7)

Згідно висновку виконавчого комітету, як органу опіки та піклування, на заяву служби у справах дітей міської ради прийняте рішення від 13.05.2021 року №01/0224/1453 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 по відношенню до неповнолітньої дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5-6)

Згідно з статтею 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Положеннями статті 48 та 51 Конституції України проголошено право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї та обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції).

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Виходячи зі змісту частини першої ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У відповідності до частини першої статті 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно частиною другою ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ст. 164 СК України, виключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

За частиною четвертою статті 164 Сімейного кодексу України, під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Статтею 170 Сімейного кодексу України передбачено, що у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування має право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків або одного із них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини».

У рішенні по справі «Хант проти України» п. 54 зазначено, що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden») і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Пунктом 15 Постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дітей.

Судом встановлено, що мати дитини не приділяє належної уваги розвитку своєї дочки, ухиляється від виконання своїх обов`язків по її вихованню: не піклується про фізичний і духовний їх розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зовсім не спілкується з нею та не створює умов для отримання дитиною належного виховання.

При вирішенні справи, суд приходить до висновку, що мати своїм байдужим, зневажливим ставленням до сім`ї, негативно впливає на виховання доньки, а тому позов підлягає задоволенню.

Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів, то слід вказати про наступне.

Згідно ч.2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав, суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

На даний час мінімальний розмір аліментів у зв`язку зі змінами у законодавстві не може бути меншим за 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку.

З огляду на ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є обов`язковою для застосування національними судами, рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим.

Вирішуючи питання про спосіб стягнення та розмір аліментів, які мають бути стягнуті в даному випадку з відповідачки на користь позивача, суд враховує позицію позивача щодо способу стягнення аліментів, зокрема те, що позивач просить стягнути аліменти в твердій грошовій сумі.

Виходячи з того, що відповідач повинен забезпечити дітям рівень життя, необхідний і достатній для їх нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; враховуючи, що значні кошти витрачаються на продукти харчування, одяг, взуття, у випадку захворювання на ліки, а також в ході розгляду справи не встановлено наявності у відповідача обмежень в його працездатності, отже він спроможний працювати та отримувати заробіток (дохід), а тому суд вважає доведеними та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача на утримання дитини аліментів у розмірі 1200 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів в даному розмірі, суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини у даному віці.

Визначений судом розмір аліментів з урахуванням знецінення коштів внаслідок інфляції, постійного подорожчання усіх груп товарів для дітей не є надміру високим і відповідає інтересам та потребам дитини.

На підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову до суду, тобто з 08 червня 2021 року.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Оскільки з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, з відповідачки необхідно стягнути на користь Держави судові витрати по сплаті судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів в розмірі 980,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.19, 150, 155, 164, 165, 166, 182, 184 СК України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 247, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354, 430 ч.1 п.1 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, як органу опіки та піклування в інтересах неповнолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_5 третя особа на стороні позивача: Чернівецький міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді; ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав по відношенню до її неповнолітньої доньки: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 (паспорт № НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (ідн. НОМЕР_4 ) аліменти на утримання неповнолітньої доньки: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі по 1200 (одній тисячі двісті ) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 8 червня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією відповідною до вимог закону.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 (паспорт № НОМЕР_3 ), на користь держави судові витрати по сплаті судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Шевченківського районного суду

м.Чернівці Н.М.Танасійчук