Справа № 706/129/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2021 року м.Христинівка

Христинівський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Орендарчука М.П.,

за участю секретаря Карбівська Я.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Христинівказа правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Христинівської міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

До Христинівського районного суду надійшла вищевказана справа.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на наступне: її тітка ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Шукайвода Христинівського району Черкаської області. А ІНФОРМАЦІЯ_2 помер мій дядько, чоловік моєї покійної тітки, ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне їй майно, яке складається із земельної ділянки, яка належала померлій на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР №011409, загальною площею 3,12 га, що знаходиться в адміністративних межах Шукайводської сільської ради Христинівського району Черкаської області. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне йому майно, яке складається із земельної ділянки, яка належалаЗ померлому на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР №011410, загальною площею 3,12 га, що знаходиться в адміністративних межах Шукайводської сільської ради Христинівського району Черкаської області.

Ще при житті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розпорядився так щоб вище вказані земельні ділянки перейшла її у спадок, а саме передали позивачці оригінали державних актів на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР №011409, загальною площею 3,12 га, серії ІІ-ЧР №011410, загальною площею 3,12 га, що знаходиться в адміністративних межах Шукайводської сільської ради Христинівського району Черкаської області. Однак дані державні акти позивачка втратила, а тому звернулась із позовм до суду за захистом своїх прав. Інших осіб, які б претендували на земельні ділянки, які належали померлим на підставі державного акта на право приватної власності на землі.

У встановлений законом термін та порядок, позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте спадщину вона не прийняла. Нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадкове майно відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Просила суд, визнати за мною право ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну ділянку, яка належала померлій на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР №011409, загальною площею 3,12 га, що знаходиться в адміністративних межах Шукайводської сільської ради Христинівського району Черкаської області та після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , на земельну ділянку, яка належала померлому на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР №011410, загальною площею 3,12 га, що знаходиться в адміністративних межах Шукайводської сільської ради Христинівського району Черкаської області.

Відповідач надіслав відзив на позов у якому зазначає, що позов не визнає, оскільки позивачка є племінницею ОСОБА_2 , однак проживала із своєю сім`ю окремо, постійного догляду за своєю тіткою не проводила, поховання її не здійснювала та спадщини не приймала, а ОСОБА_3 , помер в с.Ліщинівка в Територіальному центрі по обслуговуванні одиноких непрацездатних громадян його поховання також не здійснювала. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали разом.

22.05.2020 року, закінчено підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду.

Представник позивача надав до суду відповідь на відзив у якій зазначив, що відзив відповідача зводиться до моральних норм, а не закону, оскільки у відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Ст. 1222 ч.1 ЦК України визначає спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1265 ЦК України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Згідно ст. 1268 ч. 1 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Таким чином позивач не заперечує той факт, що ОСОБА_2 є рідною тіткою позивачки. Також не заслуговують на увагу твердження відповідача про те, що у ОСОБА_2 є дві доньки які проживають у РФ, однак підтвердження цим обставинам відповідач не надає. Також відповідачем не заявлено клопотання про залучення до участі у справі зазначених у відзиві доньок як співвідповідача або заміну неналежного відповідача або третіх осіб.

Ухвалою Христинівського районного суду від 13.01.2021 року відповідно до Законів України «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад», «Про внесення змін до деяких законів України щодо впорядкування окремих питань організації та діяльності органів місцевого самоврядування та районних державних адміністрацій», замінено неналежного відповідача Шукайводську сільську раду Христинівського району Черкаської області у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Шукайводської сільської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування на належного відповідача Христинівську міську раду.

Представник Христинівської міської ради 16.01.2021 року надіслав на адресу суду заяву в якій зазначає про те, що позов визнає повністю, окрім того зазначає, що із інформації якою володіє Христинівська міська рада то позивачка до дня смерті ОСОБА_3 здійснювала за ним догляд та періодично брала його до себе на проживання.

В судове засідання сторони не з`явилися подали заяви про розгляд справ за їх відсутності.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали цивільної справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позовом, підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При цьому відповідно до ч.2 ст.2 ЦПК України Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, за змістом ч. 1 ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як передбачено п.г ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Шукайвода Христинівського району Черкаської області померла ОСОБА_2 , яка є рідною тіткою ОСОБА_1 даний факт сторонами не заперечується.

Постановою приватного нотаріуса Червонюк К.П. відмовлено у видачі свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку загальною площею 3,12 га, що знаходиться в адміністративних межах Шукайводської сільської ради Христинівського району Черкаської області після смерті ОСОБА_2 у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу.

Також судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Ліщинівка Христинівського району Черкаської області помер ОСОБА_3 , який певний час проживав із ОСОБА_2 даний факт сторонами не заперечується.

Постановою приватного нотаріуса Червонюк К.П. відмовлено у видачі свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянки, що знаходиться в адміністративних межах Шукайводської сільської ради Христинівського району Черкаської області після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_2 у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу.

Суд, враховує висновок Верховного Суду у постанові від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 (провадження № 61-44149св18) про те, що «відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом».

Суд віддає перевагу наданим позивачкою вказаними вище доказам, а саме копіям Державних актів ІІ-ЧР011409 від 13.11.2003 року, який належав ОСОБА_2 , НОМЕР_1 від 13.11.2003 року, який належав ОСОБА_3 , оскільки позивачка ними заволоділа та зберігала у себе, що свідчить про факт фактичного проживання разом із спадкодавцями. Ці докази узгоджуються між собою та іншими доказами у справі і покладені в основу даного судового рішення.

Отже, суд приходить до висновку, що позивачка на час смерті своєї тітки ОСОБА_2 , проживала разом з нею і фактично прийняла спадщину після її смерті.

Також судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Ліщинівка Христинівського району Черкаської області помер ОСОБА_3 , який довгий час проживав із ОСОБА_2 , яка є рідною тіткою ОСОБА_1 .

У відзиві відповідач зазначає, що до дня смерті ОСОБА_3 позивачка здійснювала за ним догляд та періодично брала його до себе на проживання.

ст. 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Ст. 1222 ч.1 ЦК України визначає спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1265 ЦК України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Згідно ст. 1268 ч. 1 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України.

Судом встановлено, що на замовлення позивача виготовлено технічну документацію на земельні ділянки, визначено межі земельної ділянки в натурі та присвоїла кадастровій номер на підставі Державного акту ІІ-ЧР011409 від 13.11.2003 року, який належав ОСОБА_2 , а також Державного акту ІІ-ЧР011410 від 13.11.2003 року, який належав ОСОБА_3 .

Частиною 1 статті 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення.

Згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 вказаної постанови у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з роз`ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року №7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що є підстави для задоволення позову.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.1216, 1218, 1223, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 12,81,200,263-265 ЦПК України, суд ,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Христинівської міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування задовольнити повністю.

Визнати за - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну ділянку, яка належала померлій на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР №011409, загальною площею 3,12 га, що знаходиться в адміністративних межах Шукайводської сільської ради Христинівського району Черкаської області та після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , на земельну ділянку, яка належала померлому на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР №011410, загальною площею 3,12 га, що знаходиться в адміністративних межах Шукайводської сільської ради Христинівського району Черкаської області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.П. Орендарчук