Справа №486/497/20
Провадження № 22-ц/812/1984/21
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А
Іменем України

02 листопада 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

при секретері судового засідання - ОСОБА_1 ,

без участі сторін, повідомлених належним чином про дату, час та місуе розгляду справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу
виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області
на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 13 липня 2020 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Волковою О.І., повний текст складено 16 липня 2020 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
24 березня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що у листопаді 2018 року та січні 2020 року він звертався до відповідача із заявами про забезпечення житловою площею та взяття на квартирний облік як осіб, що потребують поліпшення житлових умов його, який є учасником бойових дій, його дружину ОСОБА_3 та двох малолітніх дітей: доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказує, що у нього та членів його сім`ї відсутнє житло, яке перебуває в їх власності.

Рішеннями виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області міської ради № 303 від 21 листопада 2018 року та № 22 від 22 січня 2020 року у задоволенні його заяв було відмовлено, у зв`язку з відсутністю підстав для визнання позивача та його сім`ї такими, що потребують поліпшення житлових умов.

Позивач зазначав, що він та члени його сім`ї мають у м.Южноукраїнськ Миколаївської області виключно зареєстроване місце проживання, однак не власне житло, а тому вищезазначені рішення відповідача порушують його житлові права.

Враховуючи викладене, позивач просив визнати дії відповідача щодо відмови у взятті на квартирний облік протиправними, скасувати його рішення №303 від 21 листопада 2018 року та №22 від 22 січня 2020 року в частині відмови ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у взятті на квартирний облік та зобов`язати відповідача повторно розглянути його заяву про взяття на квартирний облік.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 13 липня 2020 року позов задоволено.

Визнано дії виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області щодо відмови у взятті на квартирний облік протиправними.

Скасовано рішення виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 22 січня 2020 року за № 22 в частині відмови ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у взятті на квартирний облік.

Зобов`язано виконавчий комітет Южноукраїнської міської ради Миколаївської області повторно розглянути на засіданні виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області заяву ОСОБА_2 про взяття на квартирний облік.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач та члени його сім`ї не мають у власності житла, а тому мають право на поліпшення житлових умов.

Не погоджуючиь із рішенням суду перешої інстанції відповідач оскаржив його в апеляційному порядку та посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, допущення неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи просив про його скасування та ухвалення нового, яким відмовити у задоволені позову позивачу.

Так, в обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначав, що у мотивувальній частині рішення суд не зробив ніяких висновків стосовно наявності у позивача житлової площі, яка зазначена у довідці про реєстрацію місця проживання та довідки про склад сім`ї. У цій частині суд обмежився лише викладенням положень позовної заяви позивача, проте не надано їм належної правової оцінки.

Із долучених позивачем до заяв про взяття на квартирний облік, наданих ним до Центру надання послуг м. Южноукраїнську, довідок про реєстрацію місця проживання та довідки про склад сім`ї, вбачається, що у користуванні позивача та членів його сім`ї перебуває житлова площа більша ніж по 7 кв.м на особу, а тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_2 .

Крім того, жодних додаткових документів (копії договору оренди (найму) житла за фактичним місцем проживання), які б підтверджували б наявність у позивача інших підстав, встановлених ст.34 ЖК України для визначення їх такими, що потребують поліпшення житлових умов до Центру надання адміністративних послуг м. Южноукраїнськ не надано.

В свою чергу, положеннями законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено ряд пільг для учасників бойових дій. Серед яких, і право на першочергове забезпечення житловою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов. Таким чином, умовою для отримання пільг є визнання особи такою, що потребує покращення житлових умов та відповідно перебування на квартирному обліку.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року касаційну скаргу виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області задоволено частково.

Постанову Миколаївського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Мотивуючи підстави скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції вказав, що висновок суду апеляційної інстанції щодо відсутності у позивача та членів його сім`ї у власності житла, є достатньою підставою вважати їх такими, що потребують поліпшення житлових умов є передчасними, оскільки суд не встановив, на якій правовій підставі позивач та члени його сім`ї проживають (зареєстровані) за вказаними вище адресами (на праві члена сім`ї власника/наймача, на підставі договору оренди, безоплатного найму тощо). Також судом не встановлено, чи проживають позивач та члени його сім`ї фактично за місцем своєї реєстрації (якщо ні то чому), де вони фактично проживають та на якій правовій підставі.

Крім того, прив`язка потреби поліпшення житлових умов виключно до наявності/відсутності права власності на житлове приміщення суперечить приписам статті 47 Конституції України, статті 9 ЖК УРСР, які передбачають й інші форми забезпечення осіб житлом.

Також, ураховуючи, що позивач та його дружина зареєстровані за різними адресами, судом не з`ясовано, чи встановлено між подружжям відповідно до статті 119 Сімейного кодексу України режим окремого проживання.

Саме від з`ясування цих обставин залежить правомірність дій відповідача при вирішенні питання щодо можливості взяття позивача та членів його сім`ї на квартирний облік.

Позивачем на електронну адресу суду направлено заяву у якій він просить розглядати справу без його участі, оскільки він перебуває за межами Миколаївської області, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить про їх задоволення.

На виконання вимог постанови Верховного Суду вказав, що він разом із дружиною та неповнолітніми дітьми проживають у квартирі АДРЕСА_1 за згодою власника ОСОБА_8 , оскільки іншого житла не мають.

У судове засідання апеляційної інстанції відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Зважаючи на вищенаведене справу розглянуто за відсутності сторін, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частині 1 стаття 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду вказаним положенням закону у повній мірі не відповідає.

Звертаючись до суду з цим позовом позивач посилаючись на те, що він та члени його сім`ї мають у м. Южноукраїнську Миколаївської області виключно зареєстроване місце проживання, проте власне житло відсутнє, а тому рішення виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 21 листопада 2018 року та 22 січня 2020 року порушують їх житлові права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач та члени його сім`ї не мають у власності житла, а тому мають право на поліпшення житлових умов.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 10 липня 2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох неповнолітнії дітей: доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( т.1 а.с.8, 9,10).

Згідно з посвідченням серія УБД, виданого 04 січня 2016 року командуванням Високомобільних десантних військ Збройних Сил України, ОСОБА_2 є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни ( т.1 а.с.18).

За відомостями Центру надання адміністративних послуг Южноукраїнської міської ради Миколаївської області зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3 та неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є квартира АДРЕСА_1 , житлова площа якої складає 29,2 кв.м. Право власності на вказане нерухоме майно зареєстрована за ОСОБА_8 , яка є матір`ю дружини позивача, на підставі договору купівлі-продажу №3-342 від 20 листопада 2011 року ( т.1 а.с.13,16).

Зареєстрованим місцем проживання позивача є двокімнатна квартира АДРЕСА_2 , житловою площею 27,4 кв.м, та в якій, окрім позивача, зареєстровано місце проживання ОСОБА_8 (власник квартири) та ОСОБА_11 ( онука власника ). Право власності на вказане нерухоме майно зареєстрована за ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу №2443 від 08 листопада 2005 року ( т.1 а.с.12,17).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не мають у власності житла (т.1 а.с.143-158).

У жовтні 2018 року та січні 2020 року ОСОБА_2 звертався до виконавчого комітету Южноукраїської міської ради Миколаївської області із заяви про взяття його та членів його сім`ї на квартирний облік, оскільки його сім`я, яка складається із 4-х осіб проживає у двокімнатній квартирі АДРЕСА_1 , власного житла не мають, у приватизації житла участі не приймали. Також зазначав, що він працює начальником відділення ВОІБСІСЗ Южноукраїнського міського військового комісаріату з 09 листопада 2017 року( т.1 а.с.35 зворот, 39 зворот).

Пунктом 3 рішення виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради №303 від 21 листопада 2018 року та пунктом 4 рішення цього ж виконавчого комітету №22 від 22 січня 2020 року, ОСОБА_2 та його сім`ї відмовлено у взятті на квартирний облік на підставі рішення виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради №435 від 20 жовтня 1992 року, у зв`язку з відсутністю підстав для визнання їх потребуючими поліпшення житлових умов (жила площа понад 7 кв.м. на одну особу - члена сім`ї) ( т.1 а.с.14,15).

Згідно ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Особливості отримання житла ветеранами та інвалідами війни у позачерговому порядку визначені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та ЖК УРСР.

Відповідно до статті 9 ЖК УРСР забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 43 ЖК УРСР громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Підстави для визнання громадян потребуючими поліпшення житлових умов визначені статтею 34 ЖК УРСР. Потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни:

1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів УРСР і Українською республіканською радою професійних спілок;

2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам;

3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров`я Української РСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок;

4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів;

5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності;

6) які проживають у гуртожитках.

Громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових умов і з інших підстав, передбачених законодавством.

Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України.

Облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів (стаття 36 ЖК УРСР).

Громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов:

за місцем проживання - виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті;

за місцем роботи - спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і відповідного профспілкового комітету. При цьому беруться до уваги рекомендації трудового колективу. Рішення про взяття громадян на облік потребуючих поліпшення житлових умов за місцем роботи затверджується виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів (частина перша статті 36 ЖК УРСР).

Згідно з частинами першою, четвертою статтею 43 ЖК УРСР громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

Зазначені норми є загальними до житлових правовідносин.

Також права військовослужбовців регулюються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з абзацом першим пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК УРСР та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до абзацу сьомого пункту 1 цієї статті порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, визначається Кабінетом Міністрів України.

Однією з гарантій соціального захисту військовослужбовців є право на забезпечення їх та членів їхніх сімей жилими приміщеннями, закріплене частиною першою статті 31 ЖК УРСР, відповідно до якої громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті, як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.

Згідно зі статтею 34 ЖК УРСР та пункту 13 Постанови Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» (далі - Правила) на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов.

Відповідно до пункту 15 Правил на квартирний облік беруться потребуючі поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також мають реєстрацію місця проживання у даному населеному пункті.

З аналізу наведених вище норм законодавства вбачається, що громадянин може бути визнаний таким, що потребує поліпшення житлових умов, якщо за місцем проживання йому належить житло меншої площі, ніж встановлено в даному населеному пункті і передбачено проживання і реєстрація в житловому приміщенні.

Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; а реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Згідно постанови виконавчого комітету Миколаївської обласної ради і президіума Обласної ради професійних спілок №4 від 23 січня 1992 року та рішення виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради №435 від 20 жовтня 1992 року такими, що потребують поліпшення житлових умов, визнаються громадяни забезпечені житловою площею не більше 7 кв.м на кожну людину у містах та селищах міського типу (а.с.40-41).Згідно з рішенням виконкому Южноукраїнської міської ради № 435 від 20 жовтня 1992 року та постановою виконкому Миколаївської обласної ради і президіума Обласної ради професійних спілок № 4 від 23 січня 1992 року такими, що потребують поліпшення житлових умов, визнаються громадяни забезпечені житловою площею не більше 7 кв. м на кожну людину у містах та селищах міського типу.

За матеріалами справи, ОСОБА_3 та неповнолітні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 , житлова площа якої складає 29,2 кв.м. З врахуванням осіб, які мають право користування нею на кожного припадає по 9.7 кв.м.( 29.2:3).

Позивач же зареєстрований за адресою АДРЕСА_4 , житловою площею 27,4 кв.м., право користування якою, крім нього, мають ще дві особи. А відтак, на кожного припадає по 9.1 кв.м. (27.4:3)

Тобто, позивач та члени його сім`ї користуються житловою площею, що перевищує 7 кв.м. на одну особу.

Звертаючись із заявами до виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області про взяття на квартирний облік його та членів його сімї, позивач зазначав про те, що його сім`я, яка складається із 4-х осіб: він, дружина та двоє неповнолітніх дітей проживають у двокімнатній квартирі АДРЕСА_1 , власного житла не мають, у приватизації житла участі не приймали.

Вказані обставини ним зазначено і у заяві, які він направив до апеляційного суду на виконання вимог Постанови Верховного Суду.

Отже, хоча позивач та члени його сім`ї зареєстровані за різними адресами, проте фактично проживають однією сім`єю у квартирі АДРЕСА_1 . А тому, у колегії суддів відсутні обґрунтовані сумніви щодо достовірності цих обставин, позаяк вони є послідовними та не заперечувалися відповідачем. А відтак, відсутні підстави вважати необхідність встановлення режиму окремого проживання подружжя ОСОБА_12 порядку визначеному статтею 119 СК України.

Приймаючи до уваги вищенаведене, а також те, що житлова площа вищевказаної квартири становить 29.2 кв.м., нею фактично користується 4 особи. Отже, на кожного з них припадає по 7.3 кв.м., при рівні забезпеченості житловою площею для визнання особи потребуючою поліпшення житлових умов у цій місцевості у 7 кв.м.

Норми житлового законодавства в зазначеній частині (стаття 34, 48 ЖК України) не втратили чинності на час розгляду питання виконавчим комітетом і судом, тому із врахуванням жилої площі квартир та кількості осіб, які в них зареєстровані та фактично проживають, у відповідача не було підстав для визнання позивача таким, що потребує поліпшення житлових умов.

Також позивачем при зверненні до суду з цим позовом не зазначалися правові підстави проживання його та членів його сім`ї за вказаними у позові адресами.

З огляду на обставини цієї справи, колегія суддів приходить до висновку, що позивач та його сім`я не є членами сім`ї власника нерухомого майна ОСОБА_8 , оскільки вони не мешкають разом і не ведуть спільне господарство (спільні витрати, спільний бюджет, спільне харчування, купівля майна для спільного користування та інше).

Реєстрація за вказаними у позові адресами, проживання у квартирі, яка належить на праві власності ОСОБА_8 за її згодою, не підмінює собою ні договору оренди, ні договору про безоплатний найм житла. А відтак, позивачем не доведені правові підстави проживання його та членів його сім`ї за вказаною у справі адресою.

Врахувавши всі обставини справи, колегія суддів вважає, що позивач та члени його сім`ї забезпечені житловою площею вище встановленої норми і тому не можуть визнаватися таким, що потребують поліпшення житлових умов і як наслідок взяттю на квартирний облік. Сам по собі факт відсутності у позивача та членів його сім`ї у власності житла, не є достатньою підставою вважати їх такими, що потребують поліпшення житлових умов.

Отже, оскільки жила площа на кожного члена сім`ї позивача перевищувала встановлену чинними нормативно-правовими актами норму, за якими особа визнається такою, що потребує поліпшення житлових умов, на час розгляду заяви про взяття позивача на облік, ні позивач, ні члени його сім`ї не були такими, що потребували поліпшення житлових умов в розумінні вимог чинного законодавства, що свідчить про правомірні дії службових осіб при вирішенні цього питання, а відтак колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, позаяк ґрунтуються на нормам діючого законодавства.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частков та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права Або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції постановлено рішення з неповним з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволені позову.

В силу приписів пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи, оскільки є учасником бойових дій, що підтверджується матеріалами справи, і вказана справа пов`язана з порушенням його житлових прав.

Відповідачем при звернені до суду з апеляційною та касаційною скаргами сплачено 4624 грн. 20 коп. судового збору, які згідно з приписами частин 7, 13 статті 141 ЦПК України підлягають компенсації за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367,368, 374, 376, 381,382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу виконавчого комітету Южноукраїнськові міської ради Миколаївської області задовольнити.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 13 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_2 до виконавчого комітету Южноукраїнськові міської ради Миколаївської області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Компенсувати на рахунок держави сплачений виконавчим комітетом Южноукраїнськові міської ради Миколаївської області судовий збір у розмірі 4624 (чотири тисячі шістсот двадцять чотири) грн. 20 коп., у порядку визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська
Судді Т.М. Базовкіна
Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 08 листопада 2021 року.