Категорія 27 Доповідач Павицька Т. М.
У Х В А Л А

04 серпня 2021 року

Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого: Павицької Т. М.,

суддів: Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

вирішуючи питання відповідно до вимог ст.359 ЦПК України про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 21 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом приватного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору,

в с т а н о в и в:

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 21 жовтня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором №284/24-189 від 31.07.2008, яка станом на 28.02.2014 становить 211 168,74 доларів США (еквівалент в гривні 4 643 374,01 грн), з них: 127 720,00 доларів США (еквівалент в гривні за курсом НБУ становить 2 808 425,76 грн) - заборгованість за кредитом; 83 448,74 доларів США (еквівалент в гривні за курсом НБУ 1 834 948,25 грн) - заборгованість по процентам за користування кредитом та стягнуто пеню за порушення строків повернення кредиту та відсотків в сумі 20 000,00 грн. В задоволені решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 30 липня 2021 року подав апеляційну скаргу, яка разом з цивільною справою надійшла на адресу Житомирського апеляційного суду 03 серпня 2021 року.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Богунського районного суду м. Житомира від 21.10.2015 у зв`язку з обставинами непереборної сили.

Перевіривши апеляційну скаргу, клопотання про поновлення строку апеляційного провадження, рішення суду, суд приходить до висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження з огляду на наступне.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України).

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Як вбачається з матеріалів справи ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 - 16.09.2013.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 03.10.2013 було відкрито провадження у даній цивільній справі.

Як слідує з матеріалів справи ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 були повідомлені про розгляд справи, що підтверджується рекомендованими поштовими повідомленнями та розписками про отримання судових повісток.

Відповідно до журналів судових засідань, а саме від 15.01.2014, 26.04.2014, 27.03.2014, 03.06.2014, 03.12.2014, 04.08.2015 та 21.10.2015 ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 приймали участь у розгляді даної цивільної справи.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що заявником та його представником до суду першої інстанції подавалися клопотання та надавалися пояснення, а саме: 15.04.2014 - клопотання представника ОСОБА_2 про витребування документів; 26.02.2014 - клопотання представника ОСОБА_2 про зменшення неустойки; 26.02.2014 - клопотання представника ОСОБА_2 про застосування строку давності; 18.03.2014 - заява представника ОСОБА_2 про ознайомлення з матеріалами справи; 27.03.2014 представником ОСОБА_2 подано розрахунок заборгованості з урахуванням строків давності; 18.04.2014 - клопотання представника ОСОБА_2 про відкладення слухання справи; 05.06.2014 - клопотання представника ОСОБА_2 про призначення судово-економічної експертизи; 12.11.2014 - заява представника ОСОБА_2 про ознайомлення з матеріалами справи; 03.12.2014 ОСОБА_1 подано додаткові пояснення; 26.01.2015 - клопотання представника ОСОБА_2 про направлення поштової кореспонденції; 24.07.2014 - заява представника ОСОБА_2 про ознайомлення з матеріалами справи; 04.08.2015 - клопотання представника ОСОБА_2 про відкладення судового засідання; 04.08.2015 ОСОБА_1 подано додаткові пояснення; 22.10.2015 - заява представника ОСОБА_2 про видачу повного тексту судового рішення.

Відтак вищенаведене свідчить про зацікавленість заявника та його представника у вирішенні даної цивільної справи.

Як вбачається із матеріалів справи, оскаржуване судове рішення ухвалене - 21 жовтня 2015 року.

Апеляційним судом встановлено, що представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 була особисто присутня у судовому засіданні 21 жовтня 2015 року під час проголошення судом першої інстанції судового рішення (вступної та резолютивної частини) у цій справі, що підтверджується журналом судового засідання та звукозаписом останнього, які містяться у матеріалах вказаної цивільної справи.

Згідно з частиною першою статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відповідно до частини першої статті 38 ЦПК України 2004 року сторона, третя особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження (крім справ про усиновлення) можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника.

Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України 2004 року представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа.

Із системного аналізу положень статей 26, 38, 44, 76 ЦПК України 2004 року випливає, що надане процесуальним законом право особі брати участь у справі через представника, передбачає вчинення представником від імені та в інтересах особи певних юридичних дій, що позбавляє сторону або третю особу необхідності їх вчиняти самостійно.

Відтак, строк на апеляційне оскарження рішення Богунського районного суду м. Житомира від 21 жовтня 2015 року закінчився 02 листопада 2015 року (з урахуванням вихідних днів).

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише за умови особливих непереборних обставин.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово зауважував, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, пункт 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду є порушенням законних права та інтересів сторін і суперечить принципу правової визначеності та праву на справедливий суд, що закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 53 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України»).

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Аналогічні правові висновки містяться в постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватись своїми процесуальними правами (ст. 27 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року, ст. 44 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року).

При вищевикладених обставинах, вбачається, що ОСОБА_1 зловживає своїми процесуальними правами у цій справі, зокрема: своєчасно не скористався своїм правом на: отримання копії повного тексту оскаржуємого рішення суду першої інстанції, правову допомогу представника та подачу вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі.

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_1 було достовірно відомо з 21 жовтня 2015 року про наявність оскаржуваного рішення, зміст резолютивної частини останнього, то, навіть, неотримання останнім копії повного тексту оскаржуваного рішення, не виключало можливості своєчасної подачі останнім вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі.

Крім того, відповідно до статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі (подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі № 921/6/18).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» Суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Одним з основоположних аспектів верховенства права в розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод є принцип правової визначеності (певності), який вимагає, серед іншого, щоб остаточне вирішення судом спору не ставилося під сумнів (принцип правової визначеності як складова справедливого судового розгляду).

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що апелянт знав про існування цивільної справи, оскільки від нього діяв його представник, а тому відповідно йому було відомо про ухвалення рішення суду від 21 жовтня 2015 року, але протягом 6 років не поцікавився про стан відомого йому судового провадження.

Згідно зі статтею 126 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Чинний ЦПК України обмежує дискреційні повноваження апеляційного суду стосовно часу поновлення строків на оскарження судового рішення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Зазначене відповідає загально визнаному положенню про дію цивільних процесуальних норм у часі, згідно з яким незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовується той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій (частина третя стаття 3 ЦПК України).

Об`єднана Палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 06.02.2019 у справі № 361/161/13-ц відійшла від висновку, викладеному у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.08.2018 у справі № 369/8537/15-ц та від 31.10.2018 у справі № 635/8219/15-ц, згідно з якими процесуальний строк, зазначений у частині другій статті 358 ЦПК України при відсутності винятків, може бути поновлений і що процедура апеляційного оскарження визначається на момент ухвалення судових рішень, а не на момент подачі апеляційної скарги.

Згідно з ч. 2 ст. 358 ЦПК України, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Отже, апелянтом пропущено строки, визначені ЦПК України, для подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції більш ніж на 6 років та не наведено поважних та об`єктивних обставин, які перешкоджали оскаржити судове рішення в апеляційному порядку в межах цих строків.

Обставин щодо існування непереборної сили, що призвела до пропуску строку на апеляційне оскарження, заявником в апеляційній скарзі не наведено.

Враховуючи вищевказані норми процесуального законодавства та фактичні обставини справи, практику Європейського суду з прав людини, апеляційний суд вважає, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити, оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 358 ЦПК України, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Керуючись ч. 2 ст. 358 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 21 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом приватного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді