Провадження № 22ц-824/7471/2021 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Гуля В.В., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Примушка О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариство «Альфа-Банк» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 24 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», державного реєстратора Мосійчук Оксани Василівни про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на квартиру,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», державного реєстратора Мосійчук О.В., про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на квартиру.

Мотивує позов тим, що за заявою АТ «Укрсоцбанк» державний реєстратор Мосійчук О.В. здійснила реєстрацію права власності на належну йому квартиру АДРЕСА_1 . Підставою для здійснення реєстрації права власності був дублікат іпотечного договору №02-10/2831 від 09.07.2008 року виданий приватним нотаріусом.

Вважає такі рішення та дії державного реєстратора, в наслідок яких його право власності було незаконно припинено, протиправними та такими, що суперечить чинному законодавству, оскільки державному реєстратору не були надані усі необхідні документи, передбачені законодавством для здійснення права власності, державний реєстратор не отримав від іпотекодержателя письмової вимоги до іпотекодавця про усунення порушення та доказів її надсилання, чим порушив вимоги Закону України «Про іпотеку» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки/набуття права власності на предмет іпотеки.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 24 лютого 2021 року позов задоволено, скасовано рішення державного реєстратора Мосійчук Оксани Василівни ДП «Науково-Дослідний та проектний інститут землеустрою» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 48180795 від 09.08.2019 року, про право власності АТ «Укрцосбанк» на квартиру по АДРЕСА_2 , скасовано запис у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 32765291 про право власності Акціонерного товариства «Укрцосбанк» на цю квартиру. Стягнуто з відповідача на користь позивача 1921, 00 грн. судових витрат.

Не погоджуючись із цим рішенням, представник АТ «Альфа-Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з`ясування усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається зокрема на те, що звернення стягнення проведене державним реєстратором на підставі іпотечного застереження у договорі іпотеки, тому АТ «Укрсоцбанк» здійснив позасудове звернення стягнення на квартиру у відповідності до вимог закону та договору, а державний реєстратор прийняла рішення про державну реєстрацію на підставі належних і достатніх документів, крім того матеріали справи містять розписку, з якої вбачається, що позивач отримав особисто поштою іпотечне повідомлення стягувача, чого місцевим судом не було враховано та у наслідку ухвалено судове рішення з неповним з`ясуванням обставин справи.

У свою чергу, представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому погоджується з висновками суду першої інстанції та посилається зокрема на те, що іпотечним договором чітко встановлений порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в один із зазначених способів, що виключає можливість одночасного звернення стягнення на предмет іпотеки кількома різними способами, позаяк стягувач раніше звертався із заявою про видачу виконавчого напису нотаріуса, крім того державному реєстратору не було надано повний перелік документів, який давав би підстави здійснити реєстраційні дії, через що просить апеляційну скаргу залишите без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що позивач одержав саме направлене йому повідомлення від 05 вересня 2018 року про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, оскільки рекомендоване повідомлення не містить опис вкладення документів, що надсилались йому, крім того, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення не містить підпису позивача в графі «Розписка про одержання», що у свою чергу свідчить про порушення законодавчої вимоги щодо належного повідомлення іпотекодавця.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.07.2008 року між АТ КБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання не відновлювальної кредитної лінії №10-29/7830 на суму 170 000,00 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 14% та датою остаточного повернення - 08.07.2018 року, та в рахунок забезпечення виконання позичальником зобов`язань за цим договором, 09.07.2008 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «Укрсоцбанк» укладено іпотечний договір №02-10/2831, за умовами якого ОСОБА_1 передав в іпотеку квартиру загальною площею 90,20 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказаний іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кравченко І.С., дублікат іпотечного договору виданий АТ «Укрсоцбанк».

Згідно пунктів 4.1, 4.2 договору іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим Договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до пункту 4.5 договору іпотеки, іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі - покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», або шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати».

Також з матеріалів справи вбачається, що 05.09.2018 року АТ «Укрсоцбанк» на адресу ОСОБА_1 направлено повідомлення від 05.09.2018 року про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, яким банк вимагав сплати борг за кредитним договором, загальний розмір якого станом на дату розрахунку складав 580 718,02 грн. та попередив, що в разі невиконання цієї вимоги протягом тридцяти денного строку АТ «Укрсоцбанк» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (а.с.218-219).

З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що 17.09.2018 року вказане повідомлення було вручено відповідачу і у графі «вручено особисто» міститься підпис «Скрипник» (а.с.220).

09.08.2019 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Мосійчук О.В. ДП «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» м. Київ прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №48180795, відповідно до якого було проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Уксоцбанк».

Державним реєстратором прав на нерухоме майно Мосійчук О.В.здійснено державну реєстрацію права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Уксоцбанк», підстава виникнення права власності: іпотечний договір №02-10/2831 (дублікат, що має силу оригіналу), серія та номер: 4134, виданий 09.07.2008 року, видавник: приватний нотаріус КМНО Кравченко І.С.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 05.12.2019 року АТ «Укрсоцбанк» припинило свою діяльність з 03.12.2019 року, правонаступником його прав та обов`язків є АТ «Альфа-Банк».

Так, правовідносини, пов`язані з набуттям права власності на майно та його державною реєстрацією, регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої та третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно з частиною першою статті 35 Закону у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 Закону).

Отже, за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки.

У частині першій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом статті 18 вказаного Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

На державного реєстратора під час вчинення такої реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (у редакції, чинній на момент вчинення реєстраційної дії), необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. Такий обов`язок покладено на нотаріуса як державного реєстратора згідно з правилом частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що місцевий суд належним чином не дослідив усіх обставин справи та не перевірив їх доказами, позаяк банк діяв у межах законодавства, у державного реєстратора не було підстав для відмови у реєстрації права власності, підстави для скасування такої реєстрації відсутні, а іпотекодержатель надав реєстратору усі необхідні документи для здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно за банком, оскільки матеріалами справи підтверджується надсилання банком письмового повідомлення боржнику про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке було отримане боржником поштою, чого місцевий суд не врахував та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Крім того, висновки місцевого суду про те, що рекомендоване повідомлення не містило опис вкладення документів, що надсилались боржнику, і що воно не містить підпису позивача в графі «Розписка про одержання», спростовуються письмовими матеріалами справи.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що реєстрація права власності на предмет іпотеки за банком була проведена всупереч вимог договору про іпотеку та чинного законодавства.

Посилання позивача на те, що державному реєстратору не було надано повний перелік документів для здійснення рішення про державну реєстрацію, колегія суддів відхиляє, оскільки вони також спростовується письмовими матеріалами справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення - скасуванню як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням усіх обставин справи, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариство «Альфа-Банк» задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 24 лютого 2021 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: