Справа № 204/5512/21
Провадження № 2-з/204/110/21
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Мащук В.Ю.

при секретарі Максименко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Філіповського Віктора Валентиновича про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

встановив:

26 липня 2021 року до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 адвоката Філіповського Віктора Валентиновича про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Заява про забезпечення позову передана судді 27 липня 2021 року.

Відповідно до поданої заяви заявник просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом: накладення арешту на домоволодіння загальною площею 181,6 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 у відповідності до технічного паспорта на житловий будинок садибного типу та земельну ділянку для будівництва загальною площею 0,0609 га. (кадастровий номер :07:296:0009), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; до набрання чинності рішенням у справі заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо домоволодіння загальною площею 181,6 кв.м. розташоване за адресою: АДРЕСА_1 у відповідності до технічного паспорта на житловий будинок садибного типу та земельну ділянку для будівництва загальною площею 0,0609 га., (кадастровий номер :07:296:0009), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування поданої заяви зазначено, що в провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа № 204/5207/ 21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. 26.07.2021 року позивачка звернулася до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про поділ спільного майна подружжя. Предметом спору по даній справі є визначення прав на спільне сумісне майно позивача і відповідача, а саме: домоволодіння загальною площею 181,6 кв.м. що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка для будівництва загальною площею 0,0609 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 виготовлено на ім`я ОСОБА_1 . Крім того, згідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.10.2012 року, житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований за власником ОСОБА_1 . Однак, не дивлячись на те, що вказане майно зареєстровано на позивачку воно було придбане в період шлюбу, отже належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Станом на 26.07.2021 року є підстави вважати, що будинок, який є у спільній сумісній власності позивача та відповідача, без згоди позивача може бути відчужено на користь третіх осіб, та у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, у зв`язку з чим подано заяву про забезпечення позову

Ознайомившись з поданою заявою, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

У зв`язку з зазначеним сторони в судове засідання не викликались.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Статтею 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; заборона вчинення певних дій. Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі

№ 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має

з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі

№ 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Так, у поданій заяві про забезпечення позову представником позивача однозначно вказано про те, що майно, яке є предметом позову у даній справі зареєстровано за позивачем, додано копії відповідних документів, які підтверджують, що право власності на домоволодіння та земельну ділянку зареєстровано за позивачем. Будь яких фактів вчинення позивачу перешкод у користуванні належним майном, не наведено. Посилання позивача, як на підставу для забезпечення позову на договір від 28.07.2019 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суд не може прийняти, як достатню та належну підставу для забезпечення позову. Крім того, у поданій заяві не наведено, у який спосіб право власності на спірне майно може перейти до третіх осіб, якщо воно належить позивачу.

Також, суд зазначає, що відповідно до Закону позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві, а тому помилковим було б накладення арешту на майно особи, яка не є відповідачем у справі, що відповідає позиції, викладеній постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20.

Таким чином, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для забезпечення позову у справі та відмови у задоволенні заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149, 151,153, 260, 352-354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Філіповського Віктора Валентиновича про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.Ю. Мащук