Справа № 461/1022/20 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/811/2306/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
провадження № 22-ц/811/3040/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

за участі секретаря: Савчук Г.В.,

без участі сторін, розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 лютого 2021 року та додаткове рішення цього ж суду від 17 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання,-

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, стягнення компенсації за відрив від звичайних занять.

Позов мотивував тим, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 1 квітня 2010 року у справі №2-1474/2010 стягнуто з КС «Перше кредитне товариство» на його користь 1445 грн. депозитного вкладу 80,20 грн. інфляційних втрат за час прострочення, 20, 66 грн. - 3% річних від простроченої суми, 14, 80 грн. судових витрат, всього: 1 650, 66 грн.

Рішення суду набрало законної сили. 30 листопада 2010 року видано виконавчий лист № 2-1474/10, який ним (позивачем) скеровано на виконання до відділу ДВС Приморського районного управління юстиції у м. Одесі.

На даний час у Другому Приморському відділі ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження № 57669494 за вказаним виконавчим листом та тривають виконавчі дії, однак боржник ухиляється від виконання рішення суду.

Стверджує, що рішення суду не виконано та заборгованості не погашено.

У зв`язку з цим, відповідно до п.п.4.1, 4.2 договорів про внесення депозитного вкладу на депозитний рахунок за період із 1 лютого 2019 року по 28 лютого 2019 року нарахована пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в розмірі 14565,60 грн.

З врахуванням вищенаведеного, просив стягнути з відповідача на його користь пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договорами: № ЛВ -20/0027/08/986 від 14 липня 2008 pоку, № ЛВ -20/0041/08/986 від 19 вересня 2008 року про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок: за період з 1 лютого 2019 року по 28 лютого 2019 року в сумі 14565,60 грн., а також стягнути з відповідача на його користь компенсацію за відрив від звичайних занять в розмірі 1889,20 грн.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Галицького районного суду м. Львова від 17 червня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» () витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 гривень.

Рішення суду та додаткове рішення оскаржив ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що вимога про стягнення пені за порушення відповідачем виконання грошового зобов`язання за договором, підтвердженого рішенням суду, яке набрало законної сили, передбачено на підставі тлумачення у рішенні КСУ від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 у справі №1-12/2013 щодо ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Також посилається на правові позиції, висловлені Верховним Судом у справі №310/11534/13-ц та №461/709/19.

Звертає увагу на те, що у поданому відзиві на позовну заяву, представник відповідача не заперечує щодо невиконання відповідачем грошового зобов`язання згідно умов договору №ЛВ-20/0027/08/986 від 14 липня 2008 року про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, та не надав доказів виконання рішення суду від 01 квітня 2010 року у справі №2-1474/2010.

Посилається на те, що у разі задоволення позову, йому також належить компенсація за відрив від звичайних занять за підготовку, складання та подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення посилається на те, що відповідач не надав суду розрахунку (детального опису робіт, наданих послуг, виконаний адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги, платіжне доручення про оплату таких послуг.

Зазначає, що суд не надав йому можливості та час для ознайомлення з актом приймання-передачі наданих послуг від 29 грудня 2020 року, у якому відсутній розрахунок та платіжне доручення про оплату таких послуг.

Звертає увагу на те, що він як інвалід ІІ групи звільнений від судових витрат.

Просить додаткове рішення скасувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

10 вересня 2021 року до Львівського апеляційного суду надійшов відзив Кредитної спілки «Перше кредитне товариство», в якому просила залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 лютого 2021 року залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 01 квітня 2010 року у справі №2-1474/2010 стягнуто з КС «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 1445 грн. депозитного вкладу 80,20 грн. інфляційних втрат за час прострочення, 20, 66 грн. - 3% річних від простроченої суми, 14, 80 грн. судових витрат, всього: 1 650, 66 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст. 625 ЦК України).

Отже, передумовою для стягнення пені є порушення виконання грошового зобов`язання відповідачем.

З урахуванням вказаних правових норм та наявності судового рішення, за яким із відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість та таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, отже є грошовим зобов`язанням, суд дійшов правильного висновку щодо наявності між сторонами грошових зобов`язань.

КС «Перше кредитне товариство» є фінансовою, а не банківською установою.

Згідно із ч. 2 ст. 1 Закону України «Про кредитні спілки», кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансової послуги.

Позивачем до позову додано розрахунок, відповідно до якого розмір пені за період з 01 лютого 2019 року по 28 лютого 2019 року склав 14565,60 гривень.

Судом першої інстанції правильно взято до уваги те, що ОСОБА_1 не обґрунтував, в тому числі із посиланням на діюче законодавство, належності розрахунку та стягнення пені за період з 01 лютого 2019 року по 28 лютого 2019 року, згідно облікової ставки НБУ із застосуванням пені, а також, що облікова ставка НБУ стосується фінансової установи - КС «Перше кредитне товариство».

Доказів того, що відповідач належним чином не виконав зобов`язання, що дає підстави для стягнення на користь позивача пені матеріали справи не містять, оскільки відсутні будь-які відомості про видачу виконавчого листа № 2-1474/10 на виконання рішення.

Позивачем не долучено жодного доказу, який б підтвердив звернення з даним виконавчим листом до виконавчої служби і що ухвалене рішення на даний час є невиконаним.

Крім того, за договорами укладеними між КС «Перше кредитне товариство» та ОСОБА_1 не встановлено відповідальність у виді неустойки (пені, штрафних санкцій) та розміру такої за прострочення або несвоєчасне повернення грошових коштів.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність фактів, якими позивач обґрунтовував підстави своїх вимог, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та документально не підтвердженими, у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає.

При цьому, суд першої інстанції правильно зазначив, що оцінюючи доводи сторін стосовно посилання на практику суду касаційної інстанції, як на підставу задоволення чи відмови в позові та спростування його доводів, суд прийшов до переконання, що хоча наведені правові висновки висловлені у справах, які стосуються подібних з цією справою правовідносин, однак обставини зазначених справ не є тотожними та в повній мірі не відповідають характеру правовідносин сторін у даній справі, тобто не є релевантними і не можуть бути застосовані у даній справі, як законна підстава для спростування чи відхилення доводів сторін.

Також, зважаючи на вищенаведене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у виді компенсації за відрив від звичайних занять у розмірі 2500,00 грн.

Оскільки відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення пені, тому й відсутні підстави для стягнення витрат за відрив від звичайних занять у розмірі 5199,84 грн.

Доводи апеляційної скарги на рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 лютого 2021 року висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також, відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема у справі «Гарсіа Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain) від 21.01.1999 року (заява 30544/96), п. 26: «…при відхиленні скарги апеляційний суд може в принципі просто схвалити обґрунтування рішення суду нижчого суду…».

Зважаючи на вказане колегія суддів вважає за можливе в цілому схвалити мотиви суду першої інстанції щодо розгляду усіх позовних вимог, викладені в оскаржуваному рішенні, вважаючи такі належними та відповідними до встановлених обставин, що мають значення та вимог закону, без додаткового дублювання.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 лютого 2021 року без змін.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 лютого 2021 року від 17 червня 2021 року слід задовольнити частково з огляду на наступне.

Як встановлено судом, між відповідачем та адвокатом Племениченко Геннадієм Вячеславовичем укладено договір про надання правової допомоги №29/12/2020/1 від 29 грудня 2020 року, предметом якого є надання клієнту правничої допомоги у цивільній справі №461/1022/20.

Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг від 04 січня 2021 року, згідно договору, вартість послуг, наданих адвокатським об`єднанням становить 3000,00 гривень.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що визначена адвокатським об`єднання сума гонорару є обґрунтованою, такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягом, наданих адвокатом послуг, у зв`язку з чим вказана сума підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Однак з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується не повністю.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Верховний Суд в Постанові від 12.06.2018 року по справі №462/9002/14-ц (провадження №61-9880св18), прийшов до наступних висновків: «свобода договору не є абсолютною, вона обмежується законом і суттю договірних правовідносин, якою за договором про надання юридичних послуг у формі представництва у суді є забезпечення балансу приватних і публічних інтересів - права особи на кваліфіковану юридичну допомогу при розгляді її справи у суді (приватний інтерес) і незалежність та безсторонність судової влади при розгляді цивільних справ (публічний інтерес).

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 року по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів колегія суддів враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Тож суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт.

Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, колегія суддів приходить до висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним із складністю справи; виконаними адвокатом роботами (наданими послугами; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

З урахуванням вищенаведеного, додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 лютого 2021 року від 17 червня 2021 року слід змінити зменшивши суму витрати на професійну правничу допомогу, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» з 3 000 гривень до 1000 гривень.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1, 2 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 лютого 2021 року залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 лютого 2021 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 лютого 2021 року задовольнити частково.

Додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 лютого 2021 року від 17 червня 2021 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» () витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 08 листопада 2021 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.