Справа № 463/9786/20 Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/1801/21 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Шандри М.М.

суддів Шеремети Н.О., Цяцяка Р.П.,

з участю секретаря Бадівської О.О.

та з участю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , її представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 08 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив змінити розмір аліментів присуджений рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 12 лютого 2020 року у розмірі 1/5 частини від заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, на стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/12 частини від заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Крім того, просив вирішити питання про розподіл судових витрат.

Позов мотивував тим, що на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 травня 2016 року з нього на користь відповідача стягувались аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 10 березня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 12 лютого 2020 року змінено раніше визначений судовим рішенням розмір аліментів та вирішено стягувати з позивача на користь відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/5 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Визначений рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 12 лютого 2020 року розмір аліментів у вигляді 1/5 частки заробітку (доходу) позивач з огляду на зміни, які відбулись в його майновому стані, вважав таким, що не відповідає реаліям сьогодення та є надвеликим тягарем для позивача, у зв`язку з чим звернувся до суду з відповідним позовом.

Зміну матеріального стану, а відтак необхідність зменшення розміру аліментів у відповідності до положень ст. 192 СК України, позивач мотивує тим, що Указом Президента України № 279/2020 від 17 липня 2020 року його призначено на посаду судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області. Відповідно до наказу №5-К від 24 липня 2020 року позивача зараховано до штату суду. Розмір доходу, який отримує позивач, становить 58 742,46 гривень. Крім цього, позивач отримує соціальну допомогу в сумі 4 496 гривень щомісячно, таким чином сукупний дохід становить 63 238,46 гривень і при сплаті аліментів в розмірі 1/5 частки заробітку сума аліментів становить 12 647,70 гривень.

Такий розмір аліментів, на думку позивача, є необґрунтовано зависоким, із врахуванням того, що прожитковий мінімум на дитину у віці від 6 до 18 років складає 2218 гривень.

Крім того, позивач зазначав про те, що хоч його матеріальний стан порівняно з попередніми періодами покращився, однак він несе об`єктивні витрати пов`язані із переїздом та роботою в іншому регіоні країни, а саме: проживає позивач у м. Новомосковськ Дніпропетровської області, а працює у смт. Солоне Дніпропетровської області, відстань між цими містами становить 81,3 км, таким чином це подолання відстані в 162,6 км. щоденно кожен робочий день, при середній кількості робочих днів в місяці - 21 день, це становить 162,6 х 21 = 3414,6 км в місяць. Для того щоб добиратись на роботу і з роботи позивач використовує автомобіль «Шкода», який споживає в середньому 8 літрів палива на 100 км. При ціні 1 л пального в розмірі 25 гривень це призводить до наступних щомісячних витрат: 3414,6 км /100 х 8 х 25 = 6829,20 гривень щомісячно. Крім того, здійснює витрати на оренду місця проживання в розмірі 10 000 гривень (договір оренди квартири від 1 серпня 2020 року).

Також на утриманні позивача знаходиться непрацездатна мати пенсійного віку, яка отримує пенсію в розмірі 3156,75 гривень і на отримання якої позивач витрачає близько 6000 гривень щомісячно (заява ОСОБА_5 ).

Крім цього, з огляду на наявність певних хронічних захворювань у позивача, які виникли у нього після служби в ЗС України під час участі в АТО, а саме ускладнений остеохондроз попереково-крижового відділу хребта, багаторівнева патологія дисків хребта (кили) та інше, він повинен щомісячно витрачати кошти на лікування в сумі близько 1000 гривень, а також на проведення коштовних процедур реабілітуючого характеру, що також призводить до значних витрат.

У зв`язку з наведеними обставинами позивач вважає, що зменшення розміру аліментів до 1/12 частки від його доходу належним чином забезпечить інтереси та потреби дитини, оскільки в цифрах 2020 року це становитиме 63238,46 / 12 = 5269,84 гривень, що в свою чергу в 2,38 рази буде перевищувати рекомендований розмір аліментів, передбачений ст. 182 СК України.

В той же час позивач звертав увагу суду на те, що обов`язок по утриманню дитини в рівній мірі покладений на кожного із батьків і якщо кожним із батьків буде витрачено по 5269,84 гривень в місяць, загальна сума становитиме 10 539,68 гривень, в той час як розмір мінімальної зарплати для працюючого громадянина на даний момент встановлений в розмірі 5000 гривень до проведення оподаткування. У зв`язку з цим позивач вважає, що грошові кошти в сумі 10 539,68 гривень, які будуть витрачені двома батьками в місяць можуть в повній мірі забезпечити всі необхідні витрати дитини та забезпечити гармонійний розвиток дитини.

Зважаючи на вищенаведені обставини, які, на думку позивача, свідчать про зміни його матеріального стану, звернувся до суду з відповідним позовом, який просив задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 08 квітня 2021 року в позові відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуваним рішенням суду необґрунтовано відмовлено в задоволенні позову внаслідок неправильної оцінки поданих стороною позивача доказів, що призвело до неповноти встановлення усіх обставин, що мають значення для справи.

Вважає помилковим покликання суду про те, що ним не доведено розмір вартості орендованого житла, оскільки в матеріалах справи є належним чином завірена копія договору оренди квартири, факт оренди конкретно визначеної квартири додатково підтверджений показами позивача, які він надав під присягою в залі суду. Також, факт оплати оренди квартири підтверджується п. 5.9 Договору, в якому вказано, що орендодавець отримав від позивача орендну плату за три перших місяці оренди, а саме за серпень - жовтень 2020 року, а з позовом позивач звернувся до суду 16 жовтня 2020 року.

Також суд першої інстанції помилково вважає, що витрати по утриманню непрацездатної матері не можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів. Зазначає, що на законодавчому рівні закріплено обов`язок повнолітньої дочки, сина утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Вказує, що і в позовній заяві і в своїх поясненнях, наданих під присягою, зазначав, що утримання непрацездатної матері є однією із статей щомісячних витрат, які несе позивач. Висновок суду першої інстанції про відсутність доказів щодо даного факту, позивач вважає безпідставним та не обґрунтованим.

Висновок суду про те, що враховуючи його сукупний місячний дохід та беручи до уваги його добровільний переїзд до місця праці в іншу місцевість, витрати на пальне автомобіля, яким користується позивач, не можна вважати суттєвими і такими, що зумовлюють необхідність зменшення розміру аліментів, апелянт вважає таким, що не відповідає обставинам справи. Зазначає, що щомісячні витрати в сумі 7 000 грн в сукупності з іншими витратами, неможливо вважати не суттєвими, а необхідність несення таких витрат пов`язана із віддаленістю місця його праці від місця проживання та необхідністю щоденно долати відстань понад 162 кілометри.

Стверджує, що наявність у власності інших об`єктів нерухомого майна не може свідчити про матеріальний стан дружини позивача. Судом грубо та безпідставно проігноровано та не надано жодного правового аналізу тому факту, що об`єкти нерухомості на які він посилається - АДРЕСА_1 - є об`єктом незавершеного будівництва, а 1/2 частки будинку - АДРЕСА_2 - знаходиться на значній відстані від м. Львова, в непридатному на даний момент для проживання стані і наявність даних об`єктів у власності дружини позивача - ОСОБА_6 , яка на даний момент не працює, ніяк не може свідчити про її належний матеріальний стан, а тим більше вважає необґрунтованим та суперечливим протиставлення судом першої інстанції наявності вищевказаних об`єктів нерухомості до обов`язку позивача та його дружини проводити щомісячний розрахунок за придбану невелику квартиру у м. Львові.

Також у своєму рішенні, суд першої інстанції провівши помилкове арифметичне узагальнення вказаних позивачем щомісячних витрат, дійшов висновку, що аліменти у визначеному розмірі не впливають на можливість позивача нести вказані витрати в розмірі в якому він зазначає, в тому числі витрат на власне лікування. Така позиція суду, на думку апелянта, жодним чином не мотивована та суперечить фактичним обставинам справи. Якщо провести підрахунки вбачається наступне: (58742,46 грн зарплата апелянта + 4496 грн пенсії) = 63238,46 грн щомісячного доходу, з яких позивач несе витрати в сумі 51647,70 грн (10000 грн - оренда квартири, 7000 грн витрати на пальне, 1000 грн витрати на лікування, 6000 грн - допомога матері, 15000 платежі по виплаті за придбану квартиру та 12647,70 грн), таким чином після всіх обов`язкових витрат для проживання позивача, оплати комунальних послуг, періодичного ремонту автомобіля, придбання нового одягу та їжі, утримання дружини, залишається 63 238,46 51 647,70 = 11 590,76 грн. Тобто сума, яка залишається для проживання та використання позивачем менша розміру аліментів, яку він щомісячно сплачує.

Загалом апелянт вважає, що суд здійснивши помилковий аналіз обставин справи в цілому прийшов до висновку, який суперечить усім загальним обставинам справи про те, що позивач не надав суду достатніх доказів на підтвердження позовних вимог, що могло б слугувати правовою підставою для зменшення раніше визначеного судовим рішенням розміру аліментів.

Також, звертає увагу, що суд проігнорував висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 про те, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. В даній постанові Верховного Суду вказано, що статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Апелянт наголошує, що причина його звернення до суду не пов`язана з погіршенням матеріального становища позивача, а пов`язана і обґрунтована зміною матеріального стану позивача, що обумовлено одночасно і збільшенням розміру його доходів і наявністю на даний момент обов`язкових витрат.

Крім цього наголошує, що скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позову, жодним чином не погіршить становище малолітньої ОСОБА_7 , оскільки, при зменшенні частки розміру аліментів, що стягуються з відповідача з 1/5 до 1/12 будуть забезпечені всі необхідні умови для гармонійного та повноцінного розвитку дитини, оскільки в грошовому еквіваленті це становитиме 5269,84 гривень, що більше ніж в 2 рази буде перевищувати рекомендований розмір аліментів, передбачений ст. 182 СК України.

Просить скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 08 квітня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів задовольнити в повному обсязі.

18.06.2021 відповідач ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу позивача.

Зазначає, що доводи позивача про витрати на оренду квартири спростовуються даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якого позивач ОСОБА_1 володіє 2/3 житлової квартири, яку орендує, а рештою, 1/3 квартири володіє ОСОБА_8 (тітка позивача). Отож, позивач стверджує, що орендує у власної тітки власну (на 2/3) квартиру в м. Новомосковськ та сплачує їй за це щомісячно 10 000 грн., в той час як на спеціалізованому сайті щодо оренди квартир найвища вартість житла у м. Новомосковськ (місце проживання позивача) не перевищує 7500,00 грн.

Щодо посилань позивача про те, що він проживає в м. Новомосковськ, Дніпропетровської області, а працює в смт. Солоне, Дніпропетровської області і таким чином він щоденно долає 162,6 км., зазначає, що це є його особистим рішенням, оскільки в м. Дніпро є можливість винаймати житло.

Також, щодо доводів апелянта, що на його утримані знаходиться непрацездатна мати пенсійного віку, яка отримує пенсію в розмірі 3 156,75 грн, і на утримання якої він витрачає близько 6 000,00 грн щомісячно, зазначає, що його матір проживає разом з своїм чоловіком ОСОБА_9 , у неї є дочка працездатного віку (рідна сестра ОСОБА_1 ). Стверджує, що хоча ОСОБА_5 є пенсіонеркою по віку, однак її фінансовий стан дозволив їй у 2015 придбати автомобіль Skoda Octavia А5, 2007 року випуску.

Також вважає необґрунтованим є посилання позивача на необхідність утримувати дружину, яка не працює та зобов`язана виплачувати вартість придбаного нерухомого майна, як на підставу погіршення свого майнового стану, оскільки рішення ОСОБА_10 про придбання квартири у місті Львові є її особистим рішенням погодженим з позивачем.

Додатково зазначає, що матеріалами справи підтверджено та не заперечується позивачем факт наявності в його власності 1/2 квартири за адресою АДРЕСА_3 , а також 2/3 квартири за адресою АДРЕСА_4 , а також факт реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_5 ще до придбання даної квартири у власність ОСОБА_10 .

Щодо ОСОБА_10 , то як зазначено в договорі купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_5 від 09.03.2021, вона проживає за адресою АДРЕСА_6 , а також відповідно до відомостей з реєстру речових прав на нерухоме майно володіє двома об`єктами житлової нерухомості за адресами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

Вважає безпідставним є твердження апелянта про те, що «наявність у власності інших об`єктів нерухомого майна ніяк не може свідчити про матеріальний стан дружини позивача», адже саме наявність у власності об`єктів нерухомого майна підтверджує можливість власника користуватись та утримувати такі приміщення.

Апелянт не надає жодних доказів того, що об`єкти нерухомості, які перебувають у власності його дружини, знаходяться у непридатному для проживання стані.

Позивачем не надано жодних доказів того, що його матеріальне становище погіршилось, позивачем не надано обґрунтованих доказів пропорційного збільшення співвідношення доходів/витрат, які існували на момент призначення аліментів (12 лютого 2020 р.) при середньомісячному доході Позивача 22 200 грн, та на момент подання позовної заяви про зміну розміру аліментів, при середньомісячному доході 77 903,45 грн, тобто при збільшені доходів у понад 3,5 рази.

Вказує, що більшість зазначених в позовній заяві та апеляційній скарзі витрат (витрати на оренду власної квартири, витрати на поїздки автомобілем, фінансова допомога матері, придбання квартири дружині) не є обов`язковими, позивач несе їх добровільно та на власний розсуд, та не можуть бути підставою для погіршення матеріального становища його неповнолітньої дочки.

Просить в задоволені апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 08 квітня 2021 року відмовити, рішення Личаківського районного суду м. Львова від 08 квітня 2021 року залишити без змін.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, покликаючись на доводи, викладені у скарзі. ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення з мотивів, викладених у відзиві на скаргу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не повністю відповідає.

У частині першій статті 3 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Така правова позиція висловлена Верховним Судом і у постановах від 14 серпня 2019 у справі № 524/7388/17, від 19 лютого 2020 у справі № 194/629/17-ц та від 24 лютого 2020 у справі № 539/3532/18.

При вирішенні питання про зменшення розміру аліментів слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Судом установлено, що позивач і відповідачка є батьками малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Личаківського районного суду м.Львова від 27 серпня 2015.

Дитина проживає разом з відповідачкою за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11 травня 2016 вирішено стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі позову 10 березня 2016 року та до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 12 лютого 2020, яке змінено постановою Львівського апеляційного суду від 26 червня 2020, змінено раніше визначений судовим рішенням розмір аліментів та вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/5 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що визначений рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 12 лютого 2020 року розмір аліментів у вигляді 1/5 частки заробітку (доходу) з огляду на зміни, які відбулись в його майновому стані, є таким, що не відповідає реаліям сьогодення та є надвеликим тягарем для нього. Зміни матеріального стану мотивує тим, що будучи призначеним на посаду судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області та маючи щомісячний оклад 72972 гривень, з якого в подальшому здійснюються відрахування податків та військового збору, а також аліментів, крім того, здійснює об`єктивні витрати пов`язані із переїздом та роботою в іншому регіоні країни. Також здійснює витрати на оренду житла та має на утриманні непрацездатну мати пенсійного віку. З огляду на наявність певних хронічних захворювань повинен щомісячно витрачати кошти на лікування та проведення коштовних процедур реабілітуючого характеру.

З довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області від 11 лютого 2021 року вбачається, що дохід позивача за період часу з липня 2020 року по січень 2021 року становив 511 604,58 гривень.

З довідки Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 8 лютого 2021 року вбачається, що позивач за період часу з січня 2020 року по січень 2021 року отримав пенсію по інвалідності в розмірі 57 804,98 гривень.

З довідки АТ «Державний експортно-імпортний банк України» від 26 червня 2020 року вбачається, що дохід відповідачки за період часу з грудня 2019 року по травень 2020 року становив 287 430,72 гривень.

Відповідачка ОСОБА_2 , будучи допитаною як свідок, зазначила, що у доньки ОСОБА_7 з 1 року діагностовано атопічний дерматит. Дитина навчається в школі «Дзвіночок», відвідує художню студію та плавання. У зв`язку з наявністю відповідних захворювань дитина перебуває на постійній дієті та потребує постійного зволоження шкіри, регулярного морського повітря та частого відвідування лікаря алерголога, ЛОРа, ортодонта та ін. Зважаючи на вказані обставини витрати на дитину постійно зростають.

Аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст.192 СК України.

Позивач орендує квартиру, яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_8 (розмір частки 1/3) та позивачу (розмір частки 2/3), при цьому орендуючи, в тому числі і належну собі на праві власності частку квартири, жодних доказів сплати орендної плати позивач не надав. Суд правильно врахував, що обов`язок по утриманню непрацездатних батьків не може бути перешкодою для реалізації та виконання обов`язку по належному, в тому числі матеріальному, забезпеченню батьками своїх неповнолітніх дітей. Витрати на доїзд до місця праці та добровільний переїзд до місця праці в іншу місцевість, як і купівля квартири дружиною позивача, не є тими обставинами, що зумовлюють необхідність зменшення розміру аліментів.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що обставини, які навів позивач в обґрунтування та на підтвердження позовних вимог, не є тими обставинами, що свідчать про наявність підстав для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів. При цьому суд обгрунтовано виходив з якнайкращих інтересів дитини.

Доказів нераціонального витрачання відповідачем стягуваних аліментів чи витрачання таких не на дитину ОСОБА_1 суду не надано.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Та обставина, що позивача відряджено до Подільського районного суду м. Києва, у зв`язку з чим він орендує квартиру в м. Києві зі сплатою щомісячної вартості оренди розміром 18600 грн, колегією суддів до уваги не береться, оскільки не була предметом розгляду суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для зменшення розміру аліментів не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Разом з тим, відповідно до ч.4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, зокрема, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Таким чином, справи в спорах про зменшення розміру аліментів не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з положеннями п.7 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Суд першої інстанції даний спір в порушення норм ч.4 ст. 274 ЦПК України розглянув в порядку спрощеного позовного провадження, що є обов`язковою підставою доля скасування рішення суду.

Ураховуючи наведене, оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 08 квітня 2021 року скасувати. Ухвалити нову постанову. В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:12.11.2021.

Головуючий

Судді