ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/521/21 Справа № 212/7746/19 Суддя у 1-й інстанції - Дехта Р. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року м.Кривий Ріг

справа № 212/7746/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Кислиця І.В.,

сторони:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідач: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого рогу від 01 червня 2020 року, яке постановлено суддею Дехтою Р.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 10 червня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно порядку спадкування та права власності на частку у спільному майні подружжя.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач ОСОБА_1 є сином, а позивачка ОСОБА_2 колишньою дружиною спадкодавця ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач ОСОБА_2 та спадкодавець ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 23 листопада 1985 року по 21 жовтня 1996 року.

30 серпня 1996 року ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рогожиною А.В., зареєстрованого в реєстрі № 950, придбав двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Право власності квартиру АДРЕСА_1 , на виконання вимог ст. 227 ЦК України, в редакції , що діяла на момент реєстрації, ОСОБА_1 зареєстрував у Криворізькому бюро технічної інвентаризації 05 вересня 1996 року.

Відповідно до ч.1 ст.22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Оскільки спірна квартира АДРЕСА_1 , яка увійшла до спадкового майна сторін була придбана спадкодавцем ОСОБА_1 саме 30 серпня 1996 року, тобто до моменту припинення шлюбу з ОСОБА_2 , тому її слід визнати спільною власністю подружжя, право власності на яке є рівним по 1/2 частині.

Отже, після смерті ОСОБА_1 відкрилась спадщина на належне йому майно у вигляді 1/2 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Позивачі звернулись до державного нотаріуса Другої криворізької державної нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак отримали відмову у вчиненні нотаріальних дій через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, які перебувають у відповідача, яка також є спадкоємцем померлого ОСОБА_1 і через що між сторонами виник спір.

На підставі наведеного вище позивачі просили суд визначити, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 в праві сумісної власності подружжя на квартиру, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , становить 1/2 частина, визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/4 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , в порядку поділу спільного майна подружжя.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого рогу від 01 червня 2020 року позов задоволено.

Визначено, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 в праві сумісної власності подружжя на квартиру, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , становить 1/2 частина.

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/4 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , в порядку поділу спільного майна подружжя.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивачів, посилаючись на те, що судом першої інстанції при вирішенні спору неправильно застосовані норми матеріального права, оскільки позивачем та відповідачем у справі щодо визнання права власності на частку у спільному майні подружжя мають бути чоловік та дружина, або колишні чоловік та дружина.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що розірвання шлюбу між позивачем ОСОБА_2 та спадкодавцем ОСОБА_1 мало місце 21.10.1996 року, оскільки за рішенням суду шлюб розірвано 08.10.1993 року, що, відповідно до вимог ст. 105 СК України, і є датою припинення шлюбу.

Крім того, до правовідносин щодо визнання права власності на частку у спільному майні подружжя необхідно застосувати строк позовної давності у три роки.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачі просять рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на їх думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 , які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 23 листопада 1985 року по 21 жовтня 1996 року.

Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08 жовтня 1993 року, яке набрало законної сили 18 жовтня 1993 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Під час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась спільна дитина син ОСОБА_1 .

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого РВК м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис № 603, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано 21 жовтня 1996 року.

30 серпня 1996 року ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рогожиною А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 950, придбав двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Право власності квартиру АДРЕСА_1 , на виконання вимог ст. 227 ЦК України (в редакції , що діяла на момент реєстрації), ОСОБА_1 зареєстрував у Криворізькому бюро технічної інвентаризації 05 вересня 1996 року.

Відповідно до Акту, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_4 30 серпня 2019 року, подружжя ОСОБА_5 мешкали разом в квартирі АДРЕСА_5 до серпня 2004 року, після чого ОСОБА_1 пішов мешкати в квартиру АДРЕСА_1 , яку придбала родина в серпні 1996 року та в період з моменту придбання зазначеної квартири та до 2004 року у зазначеній квартирі мешкали квартиранти (том 1 а.с. 28).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер, та після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно квартиру АДРЕСА_1 , де й був зареєстрований спадкодавець на момент смерті.

Згідно копії матеріалів спадкової справи, наданої суду на підставі ухвали від 09 січня 2020 року із заявами про отримання спадщини після смерті ОСОБА_1 звернулись його син ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_3 відповідач по справі та ОСОБА_2 позивач по справі, яка є колишньою дружиною померлого спадкодавця.

Постановою державного нотаріуса Другої криворізької державної нотаріальної контори Биканова Р.І. від 21 червня 2019 року позивачам ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя після смерті ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у зв`язку з наявністю суперечки між спадкоємцями, оскільки відповідач у справі ОСОБА_3 своєю письмовою заявою від 21.06.2019 року повідомила нотаріуса про свою незгоду зі своєю часткою у спадщині через незгоду з фактом подружньої частки ОСОБА_3 у нерухомості та зазначила, що зазначену квартиру спадкодавець купував поза шлюбом за власні кошти.

Також державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Бикановим Р.І. від 08.08.2019 року позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадину через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування та права власності на частку у спільному майні подружжя позивачі посилались на те, що спірна квартира АДРЕСА_1 , яка увійшла до спадкового майна сторін по справі, була придбана на ім`я спадкодавця ОСОБА_1 до моменту припинення шлюбу з ОСОБА_2 , тому її слід визнати спільною власністю подружжя, право власності на яке є рівним по 1/2 частині.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира була придбана спадкодавцем ОСОБА_1 під час шлюбу з ОСОБА_2 , тому у подружжя виникла спільна сумісна власність на квартиру АДРЕСА_1 та за нормами діючого на той час законодавства позивау ОСОБА_2 належить 1 /2 частина спірної квартири.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08 жовтня 1993 року, яке набрало законної сили 18 жовтня 1993 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Згідно ст.39 КпШС України, розірвання шлюбу провадиться в судовому порядку, а у випадках, передбачених статтями 41 і 42 цього Кодексу - органами реєстрації актів громадянського стану.

Як вбачається з положень ст.44 КпШС України, шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого РВК м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис № 603, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано 21 жовтня 1996 року.

30 серпня 1996 року ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рогожиною А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 950, придбав двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Право власності квартиру АДРЕСА_1 , на виконання вимог ст. 227 ЦК України (в редакції , що діяла на момент реєстрації), ОСОБА_1 зареєстрував у Криворізькому бюро технічної інвентаризації 05 вересня 1996 року.

Відповідно до ч.1 ст.22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Матеріалами справи, а саме Актом, який складено мешканцями будинку АДРЕСА_4 30 серпня 2019 року, встанволено, що подружжя ОСОБА_5 мешкали разом в квартирі АДРЕСА_5 до серпня 2004 року, після чого ОСОБА_1 пішов мешкати в квартиру АДРЕСА_1 , яку придбала родина в серпні 1996 року та в період з моменту придбання зазначеної квартири та до 2004 року у зазначеній квартирі мешкали квартиранти (том 1 а.с. 28).

Вказані в Акті, який складено мешканцями будинку АДРЕСА_4 30 серпня 2019 року, обставини щодо сумісного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до 2004 року підтверджуються також поясненнями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які були надані ними в судовому засіданні в суді першої інстанції.

Крім того, свідок ОСОБА_10 пояснила суду першої інстанції що вона є донькою вже покійного продавця квартири квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_11 . Вона разом працює з позивачем по справі ОСОБА_2 . Позивач повідомила ії, що хоче купити квартиру. Покійна матір ОСОБА_10 ОСОБА_11 підписала договір купівіл-продажу спріної квартири, грошові кошти за продану квартиру вони отримали від ОСОБА_2 .

На підставі наведеного вище колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що спірна квартира була придбана спадкодавцем ОСОБА_1 під час шлюбу з ОСОБА_2 , тому у подружжя виникла спільна сумісна власність на квартиру АДРЕСА_1 та за нормами діючого на час виниклих правовідносин законодавства позивачу ОСОБА_2 належить 1 /2 частина спірної квартири, у зв`язку з чим колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про необхідність визначення, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 в праві сумісної власності подружжя на квартиру, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , становить 1/2 частину та визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , в порядку поділу спільного майна подружжя.

Також колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що у зв`язку з наведеними вище обставинами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що до складу спадщини, після смерті ОСОБА_1 , увійшла належна йому 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 .

Згідно статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Тобто спадкоємцями померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_1 є син - ОСОБА_1 та дружина ОСОБА_3 , яка в розумінні статті 1270 ЦК України, постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, й кожному з них має належати у рівних частинах по 1/4 частині спірної нерухомості.

На підставі наведеного вище колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність визначення за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки до складу спадщини, після смерті ОСОБА_1 , увійшла належна йому 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 , отже його синові ОСОБА_1 та дружині ОСОБА_3 має належати у рівних частинах по 1/4 частині спірної квартири.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволенні позовних вимог позивачів доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції при вирішенні спору неправильно застосовані норми матеріального права, оскільки позивачем та відповідачем у справі щодо визнання права власності на частку у спільному майні подружжя мають бути чоловік та дружина, або колишні чоловік та дружина, оскільки спір між сторонами виник з приводу спадкового майна після смерті спадкодавця, з приводу визнання його обсягу та встановлення частини ОСОБА_2 у спільній сумісній власності, тому остання є належним позивачем у даному спорі.

Колегія суддів вважає безпідставним доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що розірвання шлюбу між позивачем ОСОБА_2 та спадкодавцем ОСОБА_1 мало місце 21.10.1996 року, оскільки за рішенням суду шлюб розірвано 08.10.1993 року, що, відповідно до вимог ст. 105 СК України, і є датою припинення шлюбу, оскільки відповідно до з положень ст.44 КпШС України, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

Так, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 листопада 1985 року та шлюб між ними було розірвано згідно рішення суду від 08 жовтня 1993 року, однак розірвання шлюбу було зареєстровано в органах РАЦС лише 21 жовтня 1996 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу та відміткою у свідоцтві про реєстрацію шлюбу - і саме ця дата є припиненням шлюбу зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між спадкодавцем ОСОБА_1 та позивачем ОСОБА_2 виникли до 01 січня 2004 року, а тому застосуванню підлягають положення Кодексу про шлюб та сім'ю України.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволенні позовних вимог доводи апеляційної скарги про те, що до правовідносин щодо визнання права власності на частку у спільному майні подружжя необхідно застосувати строк позовної давності у три роки, оскільки в даному випадку строк позовної давності позивачами не пропущений, про порушення свого права останні дізнались 21 червня 2019 року, коли Постановою державного нотаріуса Другої криворізької державної нотаріальної контори Биканова Р.І. від 21 червня 2019 року позивачам ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину та відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя після смерті ОСОБА_1 .

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи відповідача наведені в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції про те, що суд першої інстанції допустив порушення її прав, так як задовольнивши клопотання про допит свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в судовому засіданні в суді першої інстанції було допитано лише свідка ОСОБА_13 , оскільки як зазначено самим відповідачем в суді апеляційної інстанції вона не наполягала на допиті свідків ОСОБА_12 , та ОСОБА_14 , у зв`язку з їх неявкою в судове засідання.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого рогу від 01 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 січня 2021 року.

Головуючий:

Судді: