Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач -Луганська В.М.
Справа № 428/4115/20
Провадження № 22-ц/810/487/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Луганської В.М.

суддів: Карташова О. Ю., Коновалової В.А.,

за участю секретаря: Залюшного О.Г.

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 квітня 2021 року, ухвалено судом у складі судді Шубочкіної Т.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користування житловим приміщенням шляхом вселення та визначення порядку користування квартирою,

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користування житловим приміщенням шляхом вселення та визначення порядку користування квартирою, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.02.2019 року після померлого брата ОСОБА_4 , позивач має право власності на 1/6 частину нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 . Разом з ним співвласниками майна є ОСОБА_2 (донька померлого) та ОСОБА_3 (дружина померлого). відповідачі заперечують проти його проживання в спільній квартирі, він не має доступу до житла, не має можливості користуватися спадковим майном, постійно виникають спори щодо порядку користування зазначеною квартирою та доступу до неї, квартиру здають в оренду. Угоди про спосіб виділення його частки із загального майна не досягнуто.

Посилаючись на зазначене, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд визначити порядок користування між власниками спадкового майна квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ; усунути перешкоди користування житловим приміщенням шляхом вселення до квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2 шляхом вселення до квартири.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 квітня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилається на незаконність рішення та вважає його таким, що порушує права, гарантовані Конституцією України та норми ЦК України, просить суд скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 квітня 2021 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд фактично позбавив позивача права на користування часткою належного йому нерухомого майна. Посилається на те, що не має доступу до квартири, відповідачі здали квартиру в оренду. Суд дійшов висновку, що між сторонами існують негативні відношення і позивач намагається в будь-якому разі створити обставини негативного впливу на моральний стан відповідачів. Суд прийняв до уваги наявність у позивача іншого житла і безпідставно позбавляє право позивача користуватися іншою часткою належного йому майна частки спірної квартири. Суд врахував наявність у відповідача ОСОБА_2 малолітнього сина, який проживає разом з матір`ю в спірній квартирі. Оскільки він є іншої статі та членом сім`ї ОСОБА_5 , то син має право проживати на її території та потребує окремої кімнати. Вважає, що є всі підстави для скасування рішення суду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримали, посилаючись на доводи, які викладені в апеляційній скарзі.

У судовому засіданні відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на її необґрунтованість.

Заслухавши доповідача, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що судом були встановлені наступні обставини: згідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 31.05.2005 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 .

Спірна квартира загальною площею 66,1 кв.м. складається з 2 кімнат житловою площею 31,90 кв.м., у тому числі: 1 кімната 16 кв.м., 2 кімната 15,9 кв.м., кухня 7,80 кв.м., ванної кімнати 3,40 кв.м., вбиральні 3,80 кв.м., коридору 12,9 кв.м, вбудованої шафи 1,6 кв.м.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після його смерті, його 1/3 частку майна в квартирі прийняли у спадщину позивач та відповідач ОСОБА_2 , які отримали по 1/6 частки майна кожний.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 7396/7397 від 04.01.2021 року, поділити в натурі квартиру з дотриманням рівності ідеальних часток у співвідношенні 5/6 та 1/6 частки технічно неможливо, встановити порядок користування квартири, виходячи із часток співвласників технічно неможливо. Експертом було запропоновано два варіанта користування квартирою з відступом від ідеальних часток зі сплатою грошової компенсації, які сторонами не погоджено.

В квартирі разом з ОСОБА_2 проживає її син ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Встановивши вказані обставини, суд дійшов висновку, оскільки позивач не погоджується із висновками експертизи щодо сплати компенсації при виділенні йому відокремленої кімнати у спірній квартирі, не бажає сплати відповідачами на його користь компенсації за його частку в квартирі, не бажає сплачувати за долі відповідачів із переходом у його власність всієї квартири, враховуючи, що між сторонами існують негативні відносини, позивач має інше житло, дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Положенням статті 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до положень статей 317, 319 Цивільного кодексу України ( далі - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

Відповідно до частин першої-другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення порядку користування спільним майном.

Суд виділяє у користування сторін частину майна у натурі, що співмірна розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15.

Судом встановлено, що спірна квартира має загальну площу 66,1 кв.м. складається з 2 кімнат житловою площею 31,90 кв.м., у тому числі: 1 кімната 16 кв.м., 2 кімната 15,9 кв.м

Співвласники не можуть дійти згоди щодо порядку користування спільним майном.

Відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Оскільки виділення кожному із співвласників у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, є неможливим, співвласники не бажають добровільно дійти згоди у встановленні такого порядку, вони мають спільно користуватися належною їм квартирою або питання визначення порядку користування квартирою має вирішуватись з урахуванням положень частини третьої статті 358ЦК України, а саме той із співвласників, виділення якому у володіння та користування частини спільного майна, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (без істотного відступу від такої частки) неможливе, має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частка позивача у праві спільної власності (1/6) відповідає 5, 3 кв. м житлової площі, та не може бути забезпечена шляхом надання у володіння чи користування окремої кімнати, на відміну від інших співвласників, які мають 5/6 частки.

Разом із тим вимог про сплату відповідачами матеріальної компенсації за його частку заявлено не було.

Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні від 29 липня 2020 року №11835 та домової книги у спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Належних доказів того, що відповідачі у спірній квартирі не проживають і здають квартиру в оренду позивачем не надано як суду першої інстанції так і суду апеляційної інстанції.

В суді апеляційної інстанції скаржник зазначив, що він не збирається проживати в спірній квартирі, а хоче щоб там проживав його син. Скаржник на праві приватної власності має житловий будинок, який розташований АДРЕСА_3 .

Суд першої інстанції, встановивши неможливість виділу у користування кожному із співвласників в натурі частини спірного нерухомого майна, розмір якої був би співмірним розміру частки у праві власності на спільне майно, без порушення їх прав, встановивши, що у квартирі проживають ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та те, що у позивача є інше житло, про сплату відповідачами матеріальної компенсації за його частку вимог не заявляв, обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні спору.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Враховуючи, що поділити квартиру в натурі з дотриманням рівності ідеальних часток у співвідношенні 5/6 та 1/6 частки технічно неможливо, встановити порядок користування квартири, виходячи із часток співвласників технічно неможливо, експертом було запропоновано два варіанта користування квартирою з відступом від ідеальних часток зі сплатою грошової компенсації, які сторонами не погоджено, то ефективним способом захисту права позивача на свою частку у спільній власності є вимога про сплату відповідної матеріальної компенсації за свою частку у спільному майні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність рішення суду, яким надано належну оцінку всім обставинам справи та за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів і встановлених обставин, яким дана належна оцінка судом першої інстанції.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, судові витрати відносяться на рахунок скаржника.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст.375, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 06 серпня 2021 року.

Головуючий

Судді: