ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року м. Херсон

номер справи: 650/390/21

номер провадження: 22-ц/819/1161/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В.,
суддів:Склярської І.В.,
Чорної Т.Г.,
секретарАвтонагова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області у складі судді Сікори О.О. від 31 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

встановив:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 13.09.1982 року до 21.05.2008 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, за час якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка - ОСОБА_3 , яка після розірвання шлюбу проживає разом із нею та перебуває на її утриманні.

Рішеннями Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2010 року та 07 листопада 2019 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 у розмірі 1500 грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 14 серпня 2019 року і до повноліття дитини.

Посилаючись на те, що після досягнення повноліття дочка продовжує навчатися на першому курсі денного відділення Миколаївського Національного Університету імені В. О. Сухомлинського на контрактній основі, у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість таку допомогу надавати, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки - ОСОБА_3 , яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частки заробітної плати (доходу), але не менше 50 % від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви.

Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 31 березня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову, зазначаючи, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Скарга обґрунтована тим, що висновки суду щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дочки внаслідок його матеріального стану та стану здоров`я, не відповідають обставинам справи, зокрема щодо трудової діяльності відповідача як інваліда третьої групи, суперечать положенням статті 199 Сімейного кодексу України щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, а також зроблені без врахування роз`яснень Пленуму Верховного Cуду України про застосування норм права у спірних правовідносинах.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 її доводи не визнав, рішення суду першої інстанції вважає законним та правильним.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач не надала доказів, які свідчать про наявність у відповідача іншого, ніж пенсія, доходу, якого було б достатньо для власного забезпечення та часткового забезпечення повнолітньої дочки.

В процесі розгляду справи суд встановив, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після досягнення нею повноліття продовжує навчання у Миколаївському національному університеті імені В.О.Сухомлинського, на денній формі навчання та на платній основі.

Відповідно до умов договору про надання платної освітньої послуги, який укладений між наведеним учбовим закладом та позивачкою як замовником освітньої послуги 18.09.2020 року, загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 62 800 грн, в тому числі 15 700 гривень за рік навчання.

Витрати, пов`язані із навчанням дочки, яка не має будь-яких доходів, несе позивачка, яка працює на посаді сестри медичної відділення замісної підтримувальної терапії в комунальному некомерційному підприємстві «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради.

Відповідач - ОСОБА_2 , 1978 року народження, є особою з інвалідністю третьої групи (причина інвалідності- загальне захворювання) та отримує державну соціальну допомогу, розмір якої відповідно до наданої ним інформації станом на грудень 2019 року становить 1 638 гривень.

Відповідач, стверджуючи про те, що наведена державна соціальна допомога є єдиним його доходом, доказів на підтвердження зазначеного факту не надав.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Враховуючи, що ОСОБА_3 , яка є дочкою ОСОБА_2 , на день звернення до суду не досягла 23 років, продовжує навчання, не працює, є незаміжньою та зважаючи, що навчання на денній формі позбавляє її можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, колегія суддів вважає, що вона потребує матеріальної допомоги та має право на її отримання не лише від матері, фінансові можливості якої є обмеженими, а й від батька, який інших дітей не має та є працездатною особою.

Свою неспроможність надавати дочці матеріальну допомогу під час навчання відповідач обґрунтував тим, що він не працює та має єдиний дохід у вигляді державної соціальної допомоги, який не забезпечує навіть його потреби, однак за змістом Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю» особи з інвалідністю III групи - це особи з помірним обмеженням життєдіяльності, вони можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів.

Стверджуючи про те, що він не може працевлаштуватися, а будучи працевлаштованим, був звільнений на тій підставі, що є особою з інвалідністю, відповідач належних доказів на підтвердження наведених обставин не надав, як і не підтвердив належними та достатніми доказами відсутність у нього інших, ніж державна соціальна допомога, доходів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає встановленим те, що дочка відповідача - ОСОБА_3 продовжує навчатися та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач, який є працездатною особою, зобов`язаний та має можливість утримувати повнолітню дочку і протилежне ним не доведено, тому висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позову є неправильними, а ухвалене ним рішення- таким, що підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову та стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання повнолітньої дочки- ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 21 березня 2021 року (від дня пред`явлення позову) на період навчання дочки, але не більше, ніж до досягнення нею 23 років.

При визначенні розміру аліментів суд апеляційної інстанції враховує стан здоров`я відповідача, можливість надавати утримання дочці позивачкою (матір`ю) та вважає такий розмір достатнім та справедливим зважаючи на те, що ОСОБА_3 навчається за місцем свого проживання і позивачка не несе витрат на винаймання для неї житла за місцем знаходження навчального закладу.

Заперечення відповідача щодо доводів апеляційної скарги полягають у тому, що відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 року №146 з послідуючими змінами Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, стягнення аліментів не провадиться з такого джерела доходу, як державна соціальна допомога інвалідам 3 групи, однак зазначене твердження не відповідає змісту наведеного Переліку, підпунктом 14-1 пункту першого якого передбачено, що утримання аліментів провадиться з державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства, призначеної відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям - інвалідам». Саме таку соціальну допомогу і отримує від держави відповідач та вона не віднесена до переліку доходів, з яких утримання аліментів не провадиться.

Та обставина, що він, будучи працездатним, не працює та не має інших доходів не звільняє його як батька від обов`язку надавати утримання повнолітній дочці у період її навчання. При цьому колегія суддів вважає за необхідне врахувати, що дочка відповідача, здобуваючи професію, перебуває у вимушених обставинах, які тимчасово не дозволяють їй забезпечувати свою життєдіяльність інакше, ніж шляхом отримання матеріальної допомоги від батьків, в той час, як відповідач не позбавлений можливості отримувати дохід від своєї праці, однак не вживає всіх залежних від нього заходів для працевлаштування чи зайняття іншими видами діяльності, які б приносили йому матеріальне забезпечення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 376 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково задовольнити.

Рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 31 березня 2021 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 , який проживає в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , яка проживає в АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , аліменти на утримання повнолітньої дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 21 березня 2021 року на період навчання дочки, але не більше, ніж до досягнення нею 23 років.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л. В. Пузанова

Судді: І. В. Склярська

Т. Г. Чорна

Повний текст постанови складено 05 серпня 2021 року

Суддя Л. В. Пузанова