Справа № 395/837/21 Провадження № 2/395/348/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2021 року м. Новомиргород

Новомиргородський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді Забуранного Р.А.

при секретарі Лисенку В. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомиргороді цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

До Новомиргородського районного суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що станом на 01.08.2021 року в бухгалтерському обліку структурного підрозділу «Служба локомотивного господарства» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» обліковується заборгованість по розрахункам з працівниками, а саме колишнім працівником виробничого підрозділу «Локомотивного депо Кременчук» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» машиністом електровозу ОСОБА_1 в розмірі 5933,40 грн.

Згідно з наказом начальника виробничого підрозділу «Локомотивне депо Кременчук» від 26.03.2021 № 31/ОС «Про припинення трудового договору (контракту)» машиніста електровозу ОСОБА_1 звільнено за угодою сторін. Було проведено остаточний розрахунок грошових коштів при звільненні, в зв`язку з чим у позивача виникла дебіторська заборгованість в сумі 5933,40 грн.

За вказаних обставин представник позивача звернувся в суд з даним позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» () кошти в сумі 5933,40 гривень та судовий збір.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, до суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі та просив задовольнити позов.

Відповідач в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував щодо ухвалення рішення під час підготовчого судового засідання.

За таких обставин, суд вважає за можливе слухати справу без участі сторін за наявними письмовими матеріалами справи.

Безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву із таких міркувань.

Відповідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Положеннями ч. 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

У даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

У судовому засіданні безспірно з`ясовано, що станом на 01.08.2021 року в бухгалтерському обліку структурного підрозділу «Служба локомотивного господарства» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» обліковується заборгованість по розрахункам з працівниками, а саме колишнім працівником виробничого підрозділу «Локомотивного депо Кременчук» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» машиністом електровозу ОСОБА_1 в розмірі 5933,40 грн.

Згідно з наказом начальника виробничого підрозділу «Локомотивне депо Кременчук» від 26.03.2021 № 31/ОС «Про припинення трудового договору (контракту)» машиніста електровозу ОСОБА_1 звільнено за угодою сторін. Було проведено остаточний розрахунок грошових коштів при звільненні, в зв`язку з чим у позивача виникла дебіторська заборгованість в сумі 5933,40 грн., яка склалась внаслідок наступного.

Відповідно до копії розрахунку заборгованості машиніста електровоза ОСОБА_1 за березень 2021 року та копій розрахунків заробітної плати за січень, лютий, березень 2021 року в березні 2021 року сума нарахованих відповідачу коштів склала 14021,89 грн., в тому числі:

-проведено донарахування коштів за час його знаходження в тарифній відпустці (код виду нарахування 301) на 83,52 грн, у зв`язку з перерахунком середньоденного заробітку ((-8593,62)+6790,41+31,32+(-613,83)+2469,24)= 83,52 грн);

-проведено утримання з відповідача коштів за 7 невідпрацьованих календарних днів щорічної тарифної відпустки (код виду нарахування 301) (згідно наказу 26.03.2021 №31/ОС «Про припинення трудового договору») в розмірі 4321,17 грн. В січні 2021 року згідно з наказом начальника локомотивного депо Кременчук від 21.01.2021 № 40 «Про надання відпустки» ОСОБА_1 було нараховано грошові кошти за перебування 24 календарні дні в тарифній відпустці за період роботи з 01.06.2020 по 31.05.2021 в розмірі 14 731,92 грн. Після утримання прибуткового податку, військового збору, профспілкових внесків, аліментів, грошові кошти були перераховані згідно платіжних відомостей № 134/490 від 22.01.2021 в сумі 1500,00 грн та № 282 від 04.03.2021 року в сумі 9560,90 грн. на платіжну картку ОСОБА_1 в повному обсязі;

-проведено нарахування премії, яка передбачена системою преміювання робітникам за лютий 2021 року (код виду нарахування 92) в сумі 173,81 грн;

-проведено нарахування премії, яка передбачена системою преміювання робітникам, що працюють почасово за лютий 2021 року (код виду нарахування 95) в сумі 104,28 грн;

-проведено нарахування матеріальної допомоги, що має систематичний характер, (код виду нарахування 393) в сумі 50 грн.

Згідно з лікарняним листом серії АЛГ 039243 відповідачу позивача нарахована допомога по тимчасовій непрацездатності на загальну суму 13921,53 грн, в тому числі:

-за рахунок Фонду соціального страхування поточного місяця (код виду нарахування 629) в сумі 10606,88 грн;

-за рахунок коштів підрозділу (перших 5 днів поточного місяця) (код виду нарахування 631) в сумі 3314,65 грн.

Згідно з лікарняним листом серії АЛГ 039334 позивачем була нарахована допомога по тимчасозій непрацездатності відповідача на загальну суму 4009,92 грн, в тому числі:

-за рахунок Фонду соціального страхування минулого місяця (код виду нарахування 630) в сумі 668,32 грн;

-за рахунок коштів підрозділу (перших 5 днів минулого місяця) (код виду нарахування 632) в сумі 3341,60 грн.

З нарахованих в березні 2021 року виплат було проведено утримання та перерахування:

прибуткового податку в сумі 2523,94 грн (-1096,75 +120,30 + 601,49 + 393,02 + 1909,24 + 596,64 = 2523,94);

військового збору в сумі 210,32 грн (-91,39 + 50,12 + 10,02 + 32,75+ 49.72 + 159,10 = 210,32);

профспілкових внесків в сумі -79,59 грн (-122,47+42,88=-79,59);

медичне страхування в сумі 100 грн.

Кошти до виплати були своєчасно перераховані на платіжну картку ОСОБА_1 в сумі 11 739,41 грн, а саме:

26.03.2021кошти по лікарняним листам за рахунок коштів підрозділу (перші 5 днів) згідно відомості № 821/490 в сумі 2662,87 грн.;

27.05.2021кошти по лікарняним листам за рахунок Фонду соціального страхування згідно відомості № 840 від 27.05.2021 року в сумі 9076,54 грн (8538,54+538,00=9076,54).

З нарахованих ОСОБА_1 виплат, згідно постанов державної виконавчої служби, були утримані кошти, які були своєчасно та в повному обсязі перераховані виконавчій службі в сумі 5461,21 грн., а саме:

-аліменти на користь ОСОБА_2 по постанові № 63476993 від01.12.2020 року перераховано згідно платіжного доручення № 3555981 від 06.04.2021 року - 2564,73 грн; платіжного доручення № 3555985 від 06.04.2021 - 1448,24 грн.;

-аліменти на користь ОСОБА_2 по Постанові № 61889254 від 01.12.2020 року перераховано згідно платіжного доручення № 3555989 від 06.04.2021 року на суму 1448,24 грн.

Загальна сума утриманих та перерахованих коштів за березень 2021 року склала 19 955,29 грн.

Борг відповідача перед позивачем станом на 26.03.2021 склав 5 933,40 грн.:

14 021,89 грн. (нарахування) - 19 955,29 грн. (утримання) = 5 933,40 грн.

Кошти від ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості не надходили.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згiдно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собi на життя працею, яку вiн вiльно обирає або на яку вiльно погоджується. Використання примусової працi забороняється.

Розглядаючи справи, пов`язані iз застосуванням даною нормою, Конституцiйний суд України у рішенні вiд 07.07.2004 р. № 14-рп/2004, вiд 16.10.2007 р. № 8-рп/2007, та вiд 29.01.2008 р. № 2-рп/2008 зазначав, що визначене ст. 43 Конституцiї України право на працю Конституцiйний суд України розглядає як природну потребу людини своїми фiзичними i розумовими здiбностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливiсть самостiйно займатися трудовою дiяльнiстю, так i можливість процювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода працi передбачає можливiсть особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вiльно її обирати. За своєю природою право на працю є невiдчужуваним i по сутi означає забезпечення саме рiвних можливостей кожному для його реалiзацiї.

Вiдповiдно до вимог ст. 21 КЗпП України, трудовий договiр є угода мiж працiвником i власником пiдприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фiзичною особою, за якою працівник зобов`язуєтъся виконувати роботу, визначену цією угодою, згiдно внутрiшньому трудовому розпорядковi, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фiзична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату i забезпечувати умови працi, необхiднi для виконання роботи, передбаченi законодавством про працю, колективним договором i угодою сторiн.

Вiдповiдно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку i провести з ним розрахунок у строки, зазначенi в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробіток, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (стаття 2 Закону України «Про оплату праці»).

Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до частини 3, 4 статті 97 Кодексу законів про працю України, конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Згідно із статті 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 Кодексу законів про працю України визначено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Статтею 22 Закону України «Про відпустку» унормовано, що у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він уже одержав відпустку повної тривалості, для покриття його заборгованості власник або уповноважений ним орган провадить відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року.

Відрахування, передбачене частиною першою цієї статті, не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи у зв`язку з:

1)призовом або прийняттям (вступом) на військову службу, направленням на альтернативну (невійськову) службу;

2)переведенням працівника за його згодою на інше підприємство або переходом на виборну посаду у випадках, передбачених законами України;

3)відмовою від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, а також відмовою від продовження роботи у зв`язку з істотною зміною умов праці;

4)змінами в організації виробництва та праці, в тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, скороченням чисельності або штату працівників;

5)виявленням невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, що перешкоджають продовженню даної роботи;

6)нез`явленням на роботу понад чотири місяці підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами, якщо законодавством не встановлено більш тривалий термін збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні;

7)поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу;

8)направленням на навчання;

9)виходом на пенсію.

Відповідно статті 127 Кодексу законів про працю України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.

Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу:

1)для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати: для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми;

2)при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію.

За змістом ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення та його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Відповідно до ст.1215ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутностірахункової помилкиз їїбоку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч. 1 та 5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст.ст. 78, 79 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що відповідачем визнано позов повністю, що підтверджується заявою від 12.11.2021 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 1212, 1215 ЦК України, ст. ст. 13, 76, 81, 89, 141, 200, 206, 263-265, 273, 274, 352, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» до ОСОБА_1 про стягнення коштів- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» () кошти в сумі 5933 (п`ять тисяч дев`ятсот тридцять три) гривні 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» () судовий збір у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: Р. А. Забуранний

Повний текст судового рішення виготовлений 17 листопада 2021 року.