ПОСТАНОВА

Іменем України

15 листопада 2021 року м. Кропивницький

справа № 401/685/21

провадження № 22-ц/4809/1558/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Чельник О. І., учасники справи:

позивач Спільне підприємство Товариство з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою Спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» на заочне рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 липня 2021 року у складі судді Іващенка В. М. і

В С Т А Н О В И В :

В березні 2021 року Спільне підприємство Товариство з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» (далі СП ТОВ «Світловодськпобут») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути на свою користь заборгованість у розмірі 25 193,53 грн, судовий збір в розмірі 2 270 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 13 липня 2010 року між СП ТОВ «Світловодськпобут» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання послуг централізованого опалення, постачання гарячої води, відповідно до якого виконавець зобов`язується надавати послуги з теплопостачання, а споживач оплачувати вартість отриманих послуг.

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , та користується послугами з теплопостачання, однак вартість спожитих послуг не сплачує, а тому за період з 01.10.2014 по 01.03.2021 виникла заборгованість в сумі 25 193,53 грн, яка складається з основного боргу в розмірі 20 254,9 грн, втрат від інфляції в розмірі 3 285,42 грн та трьох відсотків річних в розмірі 1 653,21 грн.

Заочним рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 липня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь СП ТОВ «Світловодськпобут» заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 20 254 грн 90 коп, втрати від інфляції в сумі 3 285 грн 42 коп та три відсотки річних в сумі 1 653 грн 21 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь СП ТОВ «Світловодськпобут» судовий збір у розмірі 2 270 грн.

Заяву про відшкодування витрат на правничу правову допомогу задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь СП ТОВ «Світловодськпобут» вартість витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 500 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що в судовому засіданні встановлено факт надання послуг з теплопостачання в квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 .

Частково задовольняючи заяву про відшкодування витрат на правничу правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що сума в розмірі 5 000 гривень за надані послуги правничої допомоги є неспіврозмірною виконаній адвокатом роботі, а розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним.

Суд першої інстанції вважав, що даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, в спорах такого характеру, за відсутності протиріч між наявними у справі доказами, судова практика є сталою, застосування великої кількості законів спірні правовідносини не передбачають, а матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження та збирання б яких адвокат витратив значний час.

В апеляційній скарзі СП ТОВ «Світловодськпобут» просить скасувати заочне рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 липня 2021 року в частині зменшення сіми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь СП ТОВ «Світловодськпобут» витрати на правничу професійну допомогу в розмірі 5 000 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Позивач, вважає, що за відсутності заперечень відповідача щодо розміру на оплату правничої допомоги адвоката, суд не вправі на власний розсуд зменшувати розмір таких витрат, які підлягають відшкодуванню.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог СП ТОВ «Світловодськпобут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію не оскаржується, суд згідно зі статтею 367 ЦПК України в цій частині його не переглядає.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки ціна позову становить 25 193,53 грн, тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму (станом на 01.01.2021 становить 227 000 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з положеннями частин першої - п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунківтощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК Українипередбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу необідно надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення.

Разом з тим, суд, приймаючи до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру та приймати до уваги конкретні обставини справи.

Аналогічні висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суд від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Крім цього, у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2020 року № 638/7748/18 (провадження № 61-13573св19) зазначено, що інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) також позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну не співмірність витрат на професійну правничу допомогу.

В пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін».

Судова практика свідчить, що при вирішенні питання відшкодування витрат на правову допомогу, судами застосовується тлумачення критерію розумності, викладене у рішенні Європейського суду з прав людини «Лавентс проти Латвії» (п. 154) від 28 листопада 2002 року, у якому зазначено, що відшкодуванню підлягають лише такі витрати, які мають розумний розмір, а також підтверджуються необхідними документами понесення таких витрат.

У додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) вказано, що: «суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг».

Матеріалами справи підтверджується, що під час розгляду справи судом першої інстанції, позивачем було подано до суду заяву про відшкодування судових витрат, в якій просив стягнути з відповідача на свою користь судові витрати у розмірі 7 270 грн, які складаються з судового збору у розмірі 2 270 грн та витрат на правничу правничу допомогу (а.с. 63).

На підтвердження доказів щодо повноважень на представництво інтересів позивача в Світловодськомі міськрайонному суді Кіровоградської області адвокатом Новак Ю П. було надано копію договору про надання правничої (правової) допомоги від 20 травня 2019 року (а.с. 64), копію акту надання професійної правової допомоги від 10 квітня 2021 року (а. с. 65), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії кр № 000302 на ім`я Новака Ю. П. (а.с. 66), копію довіреності № 1від 20 травня 2019 року (а.с. 67).

В договорі міститься перелік повноважень, якими товариство наділяє адвоката, в акті надання професійної правничої вказано, що підписання акту підтверджує факт надання послуги відповідно до положень договору.

Разом з тим, позивач не надав суду розрахунку витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 гривень є неспіврозмірною виконаній адвокатом роботі, з огляду на те, що даний спір незначної складності.

В спорах такого характеру, за відсутності протиріч між наявними у справі доказами, судова практика є сталою, застосування великої кількості законів спірні правовідносини не передбачають, а матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження та збирання б яких адвокат витратив значний час.

Так, обґрунтовуючи клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, позивач зазначив, що перелік послуг наданих адвокатом не відповідає дійсності та суперечить матеріалам справи (за позицією позивача, відзив, поданий відповідачем на касаційну скаргу, не містить ґрунтовного аналізу норм матеріального та процесуального права, значною мірою (текстуально й по суті) відтворює доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі та його виготовлення не вимагало значного обсягу технічних робіт. Крім того, враховуючи незначну тривалість судового засідання витрати на професійну правничу допомогу за участь в судових засіданнях в суді касаційної інстанції не відповідають принципу співрозмірності відносно затраченого часу проведення вказаних судових засідань).

Суд погоджується з наданою судом першої інстанції оцінкою доказів витрат позивача на правничу допомогу та вважає висновок суду про часткове задоволення заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування суд першої інстанції виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги про те, що за відсутності заперечень відповідача щодо розміру на оплату правничої допомоги адвоката, суд не вправі на власний розсуд зменшувати розмір таких витрат, які підлягають відшкодуванню, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Крім того, матеріали справи не містять підтверджень того, що відповідач був ознайомлений зі змістом клопотання позивача про відшкодування судових витрат, як наслідок, був позбавлений можливості заперечувати щодо нього.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення питання.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив в судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення в оскаржуваній частині без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» залишити без задоволення, а заочне рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 липня 2021 року в оскаржуваній частині без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді А. М. Головань

О. І. Чельник