Номер провадження: 22-ц/813/4286/21
Номер справи місцевого суду: 523/6140/18
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2021 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2020 року у складі судді Середи І.В.,

встановив:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку внаслідок залиття квартири у розмірі 157 386 грн.

В обґрунтування позову позивач послалася на те, що вона є співвласницею квартири АДРЕСА_1 та постійно в ній проживає разом з дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 18.02.2018 сталося залиття квартири під час гасіння пожежі в квартирі АДРЕСА_2 , що належить відповідачам. З метою встановлення величини майнової шкоди, спричиненої залиттям, вона звернулася до експерта і отримала висновок за яким було визначено вартість матеріального збитку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач ОСОБА_4 помер.

08.02.2019 ухвалою Суворовського районного суду залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_3

10.04.2019 позивач надала зміни до позову, якому просила стягнути матеріальну шкоду солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_7 .

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 78693 грн та судовий збір у розмірі 786,53 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 39 346,5 грн та судовий збір у розмірі 393,27 грн. В іншій частині вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій, з урахуванням доповнень, просять його скасувати і ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_3 з 2005 року не проживає за адресою: АДРЕСА_3 , а зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 . Крім того, згідно з актом про залиття квартири, причиною залиття є гасіння пожежі. Крім того, причину пожежі не встановлено, під час пожежі у квартирі ніхто не перебував, вина відповідачів відсутня, що підтверджується актом про пожежу. Відносно відповідачів протоколів про порушення правил пожежної безпеки не складалось. Акт про залиття квартири складено через два дні після залиття за відсутності самого відповідача, що позбавило його можливості подання доказів на спростування обвинувачень. Згідно з витягом з Єдиного реєстру прав на нерухоме майно, квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 є спільною частковою власністю та належить трьом співвласникам: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Тому позивач не може претендувати на весь розмір збитку, а лише на 1/3 суми від загального розміру збитку. На думку відповідачів судом незаконного ухвалено рішення про забезпечення позову шляхом накладення арешту.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає в повній мірі.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що належними доказами позивачем доведено факт завдання матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, разом з тим враховуючи, що на час залиття квартири АДРЕСА_6 , власниками квартири АДРЕСА_2 були ОСОБА_2 (2/4 частини), ОСОБА_4 (1/4 частини) та ОСОБА_3 (1/4 частини), шкода має бути відшкодована відповідачами пропорційно до часток, якими вони володіли під час завдання вказаної шкоди, а саме: з відповідача ОСОБА_2 стягнуто матеріальну шкоду у розмірі 78693 грн., що складає 2/4 частини від 157386 грн., та з ОСОБА_3 у розмірі 39346,5 грн., що складає ј частини від 157386 грн.

Апеляційний суд частково не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є співвласником (1/3 частки) квартири АДРЕСА_1 , інші частки (по 1/3) належать її синам: ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

З договору дарування від 30.03.2018 вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 безоплатно передали у власність ОСОБА_3 ѕ частини квартири АДРЕСА_7 . 2/4 частини належали дарувальникам на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради 19.03.1999, реєстраційний №12-17311, зареєстрованого ОМБТІ та РОН 01.06.1999 у книзі №329, а ј частини ОСОБА_2 належали на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Восьмою одеською державною нотаріальною конторою 21.02.2000.

Відповідно до акту про пожежу, складеного комісією у складі провідного інспектора Суворовського РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області Єрмакової І.В., голови правління ОСББ «Кримська 84» Косюга П.В., члена правління ОСББ ОСОБА_8 , 18.02.2018 о 19.04 год. мешканцями будинку виявлено пожежу за адресою: АДРЕСА_3 , пожежу ліквідовано о 20.12 год., травмовано внаслідок пожежі ОСОБА_4 . В момент пожару в квартирі був ОСОБА_4 , що було підтверджено свідками ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , а також повідомлено, що відповідачі в квартирі не проживали.

Згідно з актом від 20.02.2018 складеним комісією в складі голови ОСББ «Кримська 84» Косюги П.В., та членів правління ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , мешканця квартири АДРЕСА_8 ОСОБА_12 в присутності ОСОБА_1 , 18.02.2018 в будинку АДРЕСА_5 , що розташована на шостому поверсі, площею 71,5 кв.м., сталося залиття в результаті пожежі в квартирі АДРЕСА_2 . При візуальному огляді було виявлено в кожній з трьох житлових кімнат та коридорі залиті стелі, шпалери та підлогове покриття. На стелях з`явилися плями, шпалери вологі та частково відстають від стін, підлогове покриття набухло. Причиною залиття є гасіння пожежі, що сталася на сьомому поверсі в квартирі АДРЕСА_2 .

Відповідно до висновку експерта Рапач К.В. №16/18 від 14.03.2018, наявні пошкодження в приміщеннях квартири АДРЕСА_6 пов`язані з залиттям внаслідок гасіння пожежі вище розташованої квартири АДРЕСА_2 , технічний стан, наявність та характер пошкоджень оздоблювальних покриттів вказує на їх залиття. Вартість матеріального збитку складає 157 386 грн.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин 1-3 статті 79 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вину у завданні шкоди позивачу відповідачами не спростовано.

Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року N 572, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Отже, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Невиконання цього обов`язку, якщо результатом такого невиконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власником збитків.

Таким чином, встановивши, що позивач ОСОБА_1 довела протиправність дій відповідачів, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Доводи про те, що ОСОБА_3 з 2005 року не проживає за адресою: АДРЕСА_3 не звільняють останню від обов`язку утримувати майно (ј частини квартири), що належить їй на праві власності, у зв`язку з чим доводи про те, що причиною залиття квартири стало гасіння пожежі також на увагу не заслуговують.

Відсутність протоколів про порушення правил пожежної безпеки не спростовує наявність завданої шкоди шляхом залиття квартири позивача внаслідок тушіння пожару квартири відповідачів.

Доводи апеляційної скарги, що акт залиття квартири складено через два дні після самого залиття зводяться до незгоди із письмовими доказами, оцінка яким надана судом першої інстанції. Разом з цим слід вважати, що акт є первинним документом, що засвідчує факт певної події, а тому не може ґрунтуватися на інших документах.

Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17.05.2005, у разі залиття, аварії квартири складається відповідний акт, форма якого затверджена додатком № 4. Відповідно до такого, акт повинен містити інформацію про подію, яка відбулася, наслідки такої, причину залиття, винну особу, яка здійснила неправомірні дії, та підписи осіб, у присутності яких такий акт складено.

Акт від 20.02.2018 містить всі необхідні вимоги у відповідності вказаних Правил.

За таких обставин посилання апелянтів у даній справі на постанову Верховного Суду від 21 лютого 2018 р. N 2-1974/11 є недоречним, так як у зазначеній постанові надано оцінку акту, який не містив конкретні причини залиття квартири та особи, які допустили таке залиття.

Разом з тим згідно з висновком експерта загальний розмір завданої матеріальної шкоди становить 157 386 грн, вказана квартира є спільною частковою власністю та позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить 1/3 її частки, а тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 1/3 від загального розміру шкоди, яка підлягає відшкодуванню в межах цієї справи. Відомості про те, що ОСОБА_13 , ОСОБА_14 уповноважили представляти їх інтереси ОСОБА_1 у справі відсутні, їх законним представником ОСОБА_1 вважатися не може, оскільки вони є повнолітніми особами, відтак мають самостійне право на звернення із позовом про відшкодування шкоди.

При цьому виходячи з часток у праві власності відповідачів ОСОБА_2 , якій належить 2/4 частини квартири та ОСОБА_3 , якій належить ј частина квартири, шкода підлягає відшкодуванню з врахуванням їх часток.

У зв`язку з викладеним, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції зміні та з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню матеріальні збитки у розмірі 26231 грн з ОСОБА_2 , з ОСОБА_3 - 13115,50 грн.

Незгода відповідачів з ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16.01.2020 про забезпечення позову шляхом накладення арешту не є предметом розгляду даної апеляційної скарги, оцінку правомірності ухвали було надано постановою Одеського апеляційного суду від 08.02.2019.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає за необхідне змінити оскаржуване рішення суду, зменшивши розмір майнової шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 26231 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 13115,50 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: