Справа № 642/2249/21
Провадження № 2/642/1231/21
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

05 серпня 2021 року Ленінський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді - Бородіної О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Добронос Д.С.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ленінського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, якою просить стягнути з відповідача заборгованість за надані телекомунікаційні послуги в сумі 73041,19 грн. та судові витрати.

Позов мотивований тим, що між ЗАТ "Український мобільний зв`язок", правонаступником якого є ПрАТ «ВФ Україна», та ОСОБА_1 була досягнута згода з усіх істотних умов і укладено Договір про надання послуг мобільного зв`язку № 1.315224/380740 від 27.11.2000 року.

Була проведена модернізація білінгової системи (автоматизовану систему розрахунків за послуги). З метою нарахування тривалості і тарифікації розмов та здійснення розрахунків за послуги зв`язку ОСОБА_1 було присвоєно особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Позивачем були виконані всі дії щодо виконання договору в повному обсязі. Відповідач, перебуваючи за межами України, користувався послугою мобільного Інтернету в роумінгу, за номером телефону НОМЕР_2 , який зареєстровано за відповідачем.

Внаслідок користування послугами Інтернету відповідачу були нараховані за надані телекомунікаційні послуги 73972,29 грн. за період з 01.05.2017 по 31.05.2017. Нарахування плати за послуги міжнародного роумінгу відбуваються згідно з тарифами іноземних операторів, з урахуванням послуг ВФ України по забезпеченню роумінгу.

Відповідачу було направлено претензію № 96/10 від 24.10.2017 з вимогою погасити заборгованість, однак відповідач залишив її без задоволення.

Просив стягнути з відповідача заборгованість за надані телекомунікаційні послуги в розмірі 73972,29 грн., а також судові витрати.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Харкова від 26.04.2021 провадження по вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження, встановлено строк для подання відзиву.

Відповідач подав відзив, у якому заперечив проти позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими. Зазначив, що послуги з передачі дани х (мобільного інтернету) в режимі міжнародного роумінгу ним не замовлялися, із порядком і умовами надання таких послуг, їх тарифами, вартістю він ознайомлений не був, свою згоду з умовами таких послуг не надавав, підстав для надання таких послуг фактично в кредит не було. Крім договору, ОСОБА_1 також подавалася заявка від 16.10.2012 року на замовлення послуги інтернет, при цьому бланк цієї заявки передбачав можливість замовлення послуг міжнародного роумінгу шляхом поставлення окремої позначки в окремій графі, однак така послуга ОСОБА_1 замовлена не була та в заяві не відмічена. Позивачем до позовної заяви разом з договором не долучено жодних додатків, в томі числі тарифів. Також відповідач посилався на те, що позивач не надав доказів дійсної технічної неможливості припинення надання послуг у разі відсутності коштів на особовому рахунку абонента та правомірності надання таких послуг фактично у кредит без згоди абонента.

Крім того, позивач звернувся 16.04.2021 до суду з позовом про стягнення заборгованості за послуги, нібито надані в травні 2017 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

У судове засідання представник позивача не з`явився, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, та зазначили про підтримання позовних вимог.

Представник відповідача адвокат Оріщенко Н.С. проти задоволення позовних вимог заперечувала з підстав зазначених у відзиві.

Суд, вислухавши доводи представника відповідача, дослідивши матеріали справи, надавши правову оцінку встановленим фактам, приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між ЗАТ "Український мобільний зв`язок", правонаступником якого є ПрАТ «ВФ Україна», та ОСОБА_1 укладено Договір про надання послуг мобільного зв`язку № 1.315224/380740 від 27.11.2000 року.

Відповідно до п. 1.1 Договору, Оператор надає замовлені Абонентом згідно з договором послуги стільникового радіотелефонного зв`язку в межах України. Міжнародний телефонний зв`язок здійснюється з країнами за вибором UMC.

Пунктом 2.4. договору встановлено, що абонент зобов`язаний своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги та плату за утримання номера в мережі мобільного зв`язку UMC по всіх телефонах, зареєстрованих на його особовому рахунку.

Відповідно до п. 3.3 вказаного договору рахунки за надані послуги та авансові внески абонент сплачує готівкою, перерахуванням на поточний рахунок UМС або кредитною карткою в національній валюті України. За наявності авансу рахунки повинні бути сплаченими в строк до п`ятнадцятого числа місяця, наступного за розрахунковим.

Отже, доведеним є факт укладення між сторонами Договору про надання послуг стільникового радіотелефонного зв`язку від 25.12.2000 року, яким сторони погодили зміст істотних умов та його перелік.

Крім того, відповідачем до відзиву додано заяву ОСОБА_1 від 16.10.2012 року на замовлення послуг за номером особового рахунку НОМЕР_3 та контракту 380740 по номеру мобільного телефону НОМЕР_2 . З даної заяви вбачається що ОСОБА_1 було замовлено послугу інтернет, про що ним проставлено позначку у графі. При цьому бланк цієї заявки передбачає можливість замовлення послуг міжнародного роумінгу шляхом поставлення окремої позначки в окремій графі. З наданої заяви вбачається що така послуга ОСОБА_1 замовлена не була та в заяві не відмічена.

Після проведеної модернізації білінгової системи (автоматизовану систему розрахунків за послуги), з метою нарахування тривалості і тарифікації розмов та здійснення розрахунків за послуги зв`язку ОСОБА_1 було присвоєно особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за надані телекомунікаційні послуги станом на 31.05.2017 року становить 73041,19 грн.

Позивачем на адресу відповідача було надіслано рахунок від 31.05.2017 за послуги, що були надані за період з 01.05.2017 по 31.05.2017 на суму 73041,19 грн.

На особовому рахунку станом на 01.05.2017 сальдо складало -478,90 грн. 04.05.2017 року сплачено три платежі по 470,00 грн. Таким чином станом на 04.05.2017 року на рахунку був баланс 931,10 грн.

Довідкова інформація про надані послуги абоненту ОСОБА_1 за період з 01.05.2017 по 31.05.2017 року відображає користування послугами мобільного зв`язку та Інтернет, в тому числі у роумінгу в розмірі 57 999,9710 грн.

Крім того, вказані послуги підлягають оподаткуванню ПДВ-20% та збором до ПФ в розмірі 7,5%Загалом нараховано з ПДВ та ПФ 73972,29 грн.

Направлений позивачем рахунок на суму 73041,19грн. відповідач не сплатив, що стало підставою для направлення на його адресу 24.10.2017 претензії № 96/10 з розрахунком заборгованості.

Відповідач заперечує замовлення у позивача послуги міжнародного роумінгу, вартість якої становить 73041,19 грн.

Надання послуг мобільного зв`язку за номером телефону НОМЕР_2 у зв`язку із наявністю заборгованості припинено з 26.09.2017 року.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст.628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

У статтях 1, 32, 37 ЗУ «Про телекомунікації» №1280-IV (далі - Закон №1280-IV) визначено, що абонент - це споживач телекомунікаційних послуг, який отримує телекомунікаційні послуги на умовах договору, котрий передбачає підключення кінцевого обладнання, що перебуває в його власності або користуванні, до телекомунікаційної мережі; оператор телекомунікацій - суб`єкт господарювання, який має право на здійснення діяльності у сфері телекомунікацій із правом на технічне обслуговування та експлуатацію телекомунікаційних мереж.

Споживачі під час замовлення та/або отримання телекомунікаційних послуг мають право на: державний захист своїх прав; вибір виду та кількості телекомунікаційних послуг; безоплатне отримання від оператора, провайдера телекомунікацій вичерпної інформації щодо змісту, якості, вартості та порядку надання телекомунікаційних послуг; оскарження неправомірних дій операторів, провайдерів телекомунікацій шляхом звернення до суду та уповноважених державних органів; відмову від оплати телекомунікаційної послуги, яку вони не замовляли.

Правовими основами діяльності операторів, провайдерів телекомунікацій є пріоритет інтересів споживачів телекомунікаційних послуг, що кореспондує загальному змісту законодавства про захист прав споживачів.

Статтею 39 Закону №1280-IV визначено, що оператори телекомунікацій зобов`язані: здійснювати діяльність у сфері телекомунікацій відповідно до законодавства; надавати споживачам вичерпну інформацію, необхідну для укладення договору, а також щодо телекомунікаційних послуг, які вони надають; вести достовірний облік телекомунікаційних послуг, що надаються споживачеві.

Відповідно до вимог частин 1 та 9 ст.15 ЗУ «Про захист прав споживачів» №1023-XII (далі - Закон №1023-XII) споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває.

Ст.21 Закону №1023-XII визначено, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

У пункті 3 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою КМУ №295 від 11 квітня 2012 року (далі - Правила), наведено ряд визначень, відповідно до яких: послуги рухомого (мобільного) зв`язку - це послуги, які надаються оператором рухомого (мобільного) зв`язку і під час отримання яких кінцеве обладнання абонента може вільно переміщатися в межах телекомунікаційної мережі такого оператора або його роумінг-партнера із збереженням абонентського номера або мережевого ідентифікатора споживача.

Договором про надання послуг вважається правочин, укладений між споживачем і оператором, провайдером, за яким оператор, провайдер зобов`язується на замовлення споживача надавати послуги, а споживач - їх оплачувати (якщо інше не передбачено договором).

Згодою споживача є волевиявлення, виражене споживачем у будь-який спосіб, у тому числі вчинення дій, які можуть бути зафіксовані обладнанням оператора, провайдера (голосове, текстове повідомлення, використання сигналів тонового набору тощо).

Роумінгом, у розумінні Правил, є послуга, яка забезпечує можливість абонентові одного оператора рухомого (мобільного) зв`язку отримувати послуги в мережі іншого оператора із збереженням початкової реєстрації абонента в телекомунікаційній мережі свого оператора, а роумінг-партнери - оператори, що уклали договір про роумінг.

Таким чином, за наявності замовленої абонентом послуги міжнародного роумінгу, телекомунікаційні послуги в мережах іноземних операторів надаються абонентові в тому ж самому обсязі, що і у мережі ПрАТ «ВФ Україна».

Припинення надання послуг - остаточне припинення оператором, провайдером надання споживачеві послуг внаслідок припинення дії чи зміни умов договору в частині скорочення переліку послуг, а також у випадках, встановлених законом.

Відповідно до пункту 14 Правил надання послуг здійснюється у разі: 1) укладення договору відповідно до основних вимог, встановлених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації; 2) їх оплати споживачем. Надання програмної послуги абонентові здійснюється на підставі угоди, укладеної між абонентом і провайдером такої послуги відповідно до Закону України «Про телебачення і радіомовлення» та інших нормативно-правових актів.

Згідно п.15 Правил до укладення договору оператор, провайдер зобов`язаний безоплатно надати споживачеві для ознайомлення вичерпну інформацію про зміст, якість, вартість та порядок надання послуг, зокрема: тарифи, тарифні плани на послуги із зазначенням мінімального строку їх дії, пільги з надання та оплати послуг; умови і порядок оплати послуг; перелік країн, з якими організований міжнародний телефонний зв`язок та в яких надається роумінг; порядок розгляду звернень споживачів.

Зазначена інформація повинна надаватися споживачеві у доступній формі шляхом розміщення у місцях продажу послуг, пунктах колективного користування, довідково-інформаційних, сервісних службах оператора, провайдера, на його веб-сайті. Крім того, на вимогу споживача може надаватися інша інформація про надання послуг відповідно до законодавства.

У п.35 Правил зазначено, що споживачі під час замовлення та/або отримання послуг мають право на: вибір виду та кількості послуг та відмову від оплати послуги, яку вони не замовляли.

Відповідно до пунктів 27, 39 Правил оператори, провайдери зобов`язані повідомляти абонентові під час першої реєстрації його кінцевого обладнання в мережі роумінг-партнера для отримання міжнародного роумінгу про суму коштів на особовому рахунку абонента (за наявності технічної можливості), вартість послуг телефонного зв`язку з абонентами країни перебування та України, з передачі текстових повідомлень, доступу до Інтернету, а також додатково повідомляти абонентові, з яким укладений договір у письмовій формі, про технічну неможливість припинення надання послуг у разі відсутності коштів на його особовому рахунку.

Зі змісту договору, укладеного між сторонами, вбачається, що право користуватися передбаченими договором послугами за межами України виникає лише у випадку замовлення послуг міжнародного роумінгу.

Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленою у постанові від 13 березня 2019 року, за результатом розгляду справи № 607/7810/17.

Крім того, суд наголошує, що правовими основами діяльності операторів, провайдерів телекомунікацій є пріоритет інтересів споживачів, які під час замовлення та/або отримання телекомунікаційних послуг мають право на захист своїх прав; вибір виду та кількості телекомунікаційних послуг; безоплатне отримання від оператора, провайдера телекомунікацій вичерпної інформації щодо змісту, якості, вартості та порядку надання телекомунікаційних послуг; оскарження неправомірних дій операторів, провайдерів телекомунікацій шляхом звернення до суду та уповноважених державних органів; відмову від оплати телекомунікаційної послуги, яку вони не замовляли.

Зазначені права споживачів телекомунікаційних послуг прямо кореспондують обов`язкам операторів щодо дотримання законодавства у процесі надання послуг; надання споживачам вичерпної інформації, необхідної для укладання договору, а також щодо телекомунікаційних послуг, які вони надають; ведення достовірного обліку телекомунікаційних послуг, що надаються споживачеві.

Відповідно до пункту 2.3 Основних вимог до договору про надання телекомунікаційних послуг, затверджених рішенням Національної комісії з питань регулювання зв`язку України від 26.03.2009 № 1420, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.05.2009 за № 422/16438, в редакції чинній на момент укладення договорів, забороняється включати до договору положення, що передбачають отримання та/або сплату споживачем послуг, які не є предметом договору або які він не замовляв.

У позовній заяві позивач вказує, що відомості про вартість інтернет-доступу за кордоном, а також поради по користуванню послугами роумінгу (зокрема, інтернетом) розміщені у вільному доступі на сайті надавача послуг за посиланням http://www.mts.ua., отже договором не врегульовувалися.

Врегулювання тарифів на підставі окремо розміщених на сайті Правил, які не були підписані споживачем під час укладання Договору, не вважається погодженими сторонами як складова Договору, оскільки відомості та ціни мають мінливий характер, змінюються одноособово держателем сайту, тому визначити, яка саме редакція діяла на момент укладання договору, є неможливим, а доказів їх незмінності ПрАТ «ВФ Україна» не надано.

Представником позивача не надано жодних доказів щодо вартості отриманих відповідачем послуг, які надавались йому іноземним оператором в роумінгу, оскільки не доведено факту розрахунку з іноземним оператором за ці ж послуги, а така послуга як міжнародний роумінг відповідачем не замовлялася.

Протилежного суду не надано.

При цьому, в рамках договорів про надання послуг мобільного зв`язку, оператори, провайдери мобільного зв`язку зобов`язані надавати абонентам повну та достовірну інформацію про послуги, що надаються, їх вид, якість, вартість та тарифікацію та не вправі нараховувати та стягувати оплату за послуги, які не були замовлені споживачем та на отримання яких останній не надавав своєї усвідомленої згоди.

Таким чином, у ПрАТ «ВФ Україна» були відсутні будь-які правові підстави для нарахування відповідачу заборгованості за послуги поза межами пакету послуг.

Також, суд відмічає, що участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання послуг телефонного зв`язку.

У положенні Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Приватним акціонерним товариством «ВФ Україна» не надано доказів належного повідомлення абонента про суму коштів на особовому рахунку для отримання послуг міжнародного роумінгу, про технічну неможливість припинення надання послуг у разі відсутності коштів на його особовому рахунку.

Також, Приватним акціонерним товариством «ВФ Україна» не обґрунтовано технічну неможливість припинення надання послуг у разі відсутності коштів на особовому рахунку абонента та правомірності надання таких послуг фактично у кредит без згоди абонента.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 взагалі замовляв послугу міжнародний роумінг.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зважаючи на викладене та беручи до уваги те, що під час розгляду даної справи в суді позивач не надав жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували укладення ним з відповідачем Договору про надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку 33 та доказів, які б свідчили про замовлення відповідачем послуги «Міжнародний роумінг», заборгованість за використання якої зазначена у рахунку за телекомунікаційні послуги та про те, що споживачу було завчасно надано всю вичерпну інформацію про послугу, на підставі якої споживач замовив таку послугу, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленою у постанові від 01.07.2021 року, за результатом розгляду справи № 172/637/20.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, слід зазначити наступне.

У постанові ВП ВС від 04.12.2018 р. по справі № 910/18560/16 (12-143гс18) вказано, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними: «Однак застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог».

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю три роки.

Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач .

Враховуючи те, що у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» відмовлено у зв`язку з їх недоведеністю, суд відмовляє у застосуванні строків позовної давності.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 3-5, 11, 81, 141, 264, 265, 268, 274-279, 354 ЦПК України,суд-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга через Ленінський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12.08.2021 року.

Суддя О.В. Бородіна