ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2021 року

м. Харків

справа № 639/4773/20

провадження № 22-ц/818/35/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» ,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 21 вересня 2020 року у складі судді Єрмоленко В.Б.,-

в с т а н о в и в :

30 липня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі за текстом -ТОВ «Харківгаз Збут») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , у якому просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за період з 01.10.2015 по 31.05.2020 в сумі 82355,98 грн, трьох відсотків річних в розмірі 10439,92 грн, інфляційних втрат в розмірі 30753,85 грн

Рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 21 вересня 2020 року позов ТОВ «Харківгаз Збут» задоволено, Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» заборгованість за послуги з газопостачання за період з 01.10.2015 по 31.05.2020 у розмірі 82355,98 грн. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» три відсотки річних у розмірі 10439,92 грн та інфляційні витрати у розмірі 30753,85 грн . Стягнуто в рівних частинах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» судовий збір у розмірі 2102 грн по 262,75 грн з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове , яким в задоволенні позову відмовити, задовольнити заяву ОСОБА_4 про застосування строку позовної давності, здійснити новий розподіл судових витрат.

Зазначає, що відповідачі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 , з 15.11.2019 та 25.02.2019 (відповідно), а заборгованість за послуги газопостачання виникла ще в 2015-2016 роках.

Також зазначає, що розрахунок заборгованості, який додано позивачем в обґрунтування позовних вимог, не є розрахунком, оскільки не містить в собі відомостей про ціни/тарифи на газ за періодами, з зазначенням їх складових та підстав і джерел визначення., не вказана опалювальна площа, , відсутня інформація щодо оголошення, яким чином здійснюється розрахунок основної суми заборгованості, наведено недостовірні відомості.

Зазначає, що копія ухвали про відкриття провадження у справі разом з примірниками позовної заяви була надіслана судом першої інстанції в одному конверті на ім`я « ОСОБА_1 та інш.»,що свідчить про порушення його процесуальних прав, що мало наслідком позбавлення можливості своєчасно ознайомитись з відповідними позовними матеріалами, надати суду свої доводи та заперечення.

Зазначає, що позивачем визначено заборгованість за послуги з газопостачання щодо основної суми боргу за період з 01.10.2015 по 31.05.2016, а позовну заяву до суду позивачем надано 21.07.2020, тобто після спливу строку позовної давності. Наголошує на тому, що з 31.05.2016 заборгованість у відповідачів за послуги з газопостачання відсутня. З огляду на те, що суд першої інстанції належним чином не повідомив його про наявність справи, до прийняття рішення по справі, він не мав можливості подати заяву про застосування строків позовної давності, у зв`язку з чим звертається до суду апеляційної інстанції з відповідною заявою.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Харківгаз Збут» Третяк О.О. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначає, що ТОВ «Харківгаз Збут» як постачальник природного газу здійснює нарахування відповідно персоніфікованих даних про фактичний обсяг спожитого природного газу, наданих Оператором ГРМ, тобто AT «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз», усі відомості про обсяги спожитого природного газу споживачем ТОВ «Харківгаз Збут» отримує від AT «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз»), та всі питання, які стосуються нарахувань об`ємів природного газу, відкриття особового рахунку, приведення до відповідності опалювальної площі, кількість зареєстрованих та ін., згідно до Кодексу газорозподільних систем, відносяться до компетенції AT «Оператора газорозподільної системи «Харківміськгаз».

Твердження апелянта про неповноту відомостей у наданому позивачем розрахунку заборгованості, відкритого на ім`я ОСОБА_1 безпідставні, оскільки до суду І інстанції не надходило а ні відзиву, а ні претензій щодо складання позивачем розрахунку з відображенням відомостей, що має в своєму розпорядженні постачальник. До постачальника природного газу ніхто із визначених у справі співвідповідачів не звертався, інформацію щодо змін стосовно споживання послуги з постачання природного газу не надавав.

Позовні вимоги ТОВ «Харківгаз Збут» полягають у солідарному стягненні з відповідачів заборгованості, оскільки відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб станом на 17.06.2020 р. за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

Щодо форми складання розрахунку, звертає увагу на те, що розрахунок нарахування та оплати за природний газ. по особовому рахунку НОМЕР_1 не фіксує факт здійснення господарських операцій, не є первинним бухгалтерським документом, а отже не повинен містити обов`язкових реквізитів первинних документів для доведення обґрунтованості позовних вимог постачальника природного газу, у відмінності від затверджених норм для фінансових установ.

Щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права , зазначає що з 05.08.2020 р. відповідачами було проігноровано надіслані Жовтневим районним судом м. Харкова пакети документів з ухвалою про відкриття провадження від 31.07.2020 р., з позовною заявою та додатками, Відповідачі не скористались своїм правом надати відзив на позовну заяву, звернутись до суду І інстанції з клопотанням про застосування строків позовної давності, про відновлення пропущеного строку у разі поважності причин його пропуску або надання підстав його відновлення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі нерегулярними оплатами підтверджували факт споживання послуги газопостачання та приєднання до умов типового договору. Внаслідок невиконання відповідачами своїх зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати послуг з газопостачання за період з 01.10.2015 по 31.05.2020 утворилася заборгованість, яка склала 82355,98 грн, а також, що з відповідачів належить стягнути 3% річних від простроченої суми заборгованості та індекс інфляції за весь час прострочення, що згідно розрахунків, наданих ТОВ "Харківгаз Збут", складає 10439,92 грн та 30753,85 грн відповідно.

Такі висновки суду першої інстанції не у повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом установлено, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 зареєстровані та мешкають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (а.с. 16).

Відповідачі є споживачами послуг з газопостачання, особовий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 ( а.с. 7) .

Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам офіційно опубліковано ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» в газеті «Слобідський край» № 156 від 31.12.2015 та розміщений на офіційному сайті Товариства (https://khgaszbut.104.ua)

Відповідно до умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, який затверджено постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики а комунальних послу від 30.09.2015 за № 2500, цей типовий договір є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу Споживачу як товарної продукції Постачальником ( п.1.1), розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць ( п. 4.3), при розрахунку за квитанціями абонентської книжки Постачальника Споживач самостійно розраховує суму платежу та сплачує його Постачальнику не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплата рахунка Постачальника про сплату послуг за цим договором має бути здійснена Споживачем в термін, який не може бути меншим п`яти робочих днів з моменту отримання Споживачем цього рахунку ( п. 4.6.)

За період з 01 жовтня 2015 року по31 травня 2020 року сума заборгованості відповідачів з оплати природного газу по особовому рахунку № НОМЕР_1 становить 82355,98 грн. (а.с.7).

Як на підставу позовних вимог, ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» посилався на те, що відповідачі є споживачами послуг з постачання природного газу. Відповідачі приєдналися до умов Типового договору шляхом сплати рахунку (квитанції) за поставлений природний газ та фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору ТОВ «Харківгаз Збут». Внаслідок систематичного нехтування відповідачами своїх обов`язків щодо повної та своєчасної оплати послуг з газопостачання утворилася заборгованість, яка за період з 01.10.2015 по 31.05.2020 склала 82355,98 грн. Також, у зв`язку з несвоєчасним здійсненням оплати за природний газ, Товариством нараховано 3% річних - 10439,92 грн та інфляційні витрати - 30753,85 грн.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до статі 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Стандарти, нормативи, норми, порядки і правила у сфері житлово-комунальних послуг розробляють і затверджують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері технічного регулювання, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їхніх повноважень та згідно із законодавством (частина друга статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Частиною першою статті 16Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини 2 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року № 2496, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Фактом згоди споживача про приєднання до умов цього договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником відповідно до вимог Правил.

Згода споживача про приєднання до умов договору підтверджується фактом споживання природного газу, визначеного Оператором ГРМ згідно пункту 13 розділу ІІІ Правил.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18.

Наведене свідчить, що відповідачі зобов`язані були своєчасно і в повному обсязі оплачувати спожитий природний газ.

З довідки про нарахування та оплати за природний газ за особовим рахунком за адресою АДРЕСА_1 , вбачається, що за період з 01.10.2015 по 31.05.2020 позивачем, в період з 01.10.2015 по 31.05.2016 нараховувалася щомісячно плата за спожитий природний газ, але відповідачами оплата здійснювалася не в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищенаведене, позивач має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь заявлений час прострочення.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідачів заборгованості за спожитий природний газ відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

У апеляційній скарзі відповідачем ОСОБА_4 заявлено про застосування до позовних вимог строку позовної давності.

Неможливість подати таку заяву до винесення рішення по справі, ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що судом першої інстанції справу розглянуто в письмовому провадженні без виклику сторін, ухвалу суду першої інстанції про відкриття провадження він не отримував, оскільки ухвала про відкриття провадження у справі разом з примірниками позовної заяви була надіслана судом першої інстанції в одному конверті на ім`я « ОСОБА_1 та інш.», що свідчить про порушення його процесуальних прав, що мало наслідком позбавлення можливості своєчасно ознайомитись з відповідними позовними матеріалами, надати суду свої доводи та заперечення.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання і тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо втратили свою достовірність і повноту зі плином часу (пункт 51 рішення від 21 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Звертаючись до суду з цим позовом, ТОВ «Харківгаз Збут» просило стягнути з відповідачів заборгованість за спожитий природний газ, за період за період з 01.10.2015 по 31.05.2020, а також 3% річних - 10439,92 грн та інфляційні витрати - 30753,85 грн., які нараховано за період з 01.10.2015 по 31.05.2020 року, у зв`язку з несвоєчасним здійсненням оплати за природний газ.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява подана 29 липня 2020 року, що підтверджується накладною Укрпошти на конверті ( а.с. 14).

За таких обставин, підлягає застосуванню положення про загальний трирічний строк позовної давності до позовних вимог стягнення з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 заборгованості за спожитий природний газ за період з 01.10.2015 по травень 2016 року включно, а також 3% річних та інфляційні втрати, які нараховано за період з 01.10.2015 по червень 2017 року включно, у зв`язку з несвоєчасним здійсненням оплати за природний газ.

Правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за спожитий відповідачами природний газ за період з 01.10.2015 по травень 2016 року включно, а також нарахування на суму заборгованості 3% річних та інфляційних втрат за період з 01.10.2015 по червень 2017 року включно є обґрунтованими та доведеними. Проте наявні підстави для відмови у позові у зв`язку із пропуском позовної давності.

Натомість стягненню підлягають 3% річних та інфляційні втрати в межах строку позовної давності з липня 2017 року по час звернення до суду відповідно до наданого розрахунку заборгованості (а.с. 7) в наступній сумі:

-3% річних 7 209, 00 грн та інфляційні втрати 15 403, 58 грн.

Отже, солідарному стягненню з відповідачів підлягає сума у загальному розмірі 22 612 грн 58 коп.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, оскільки рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення заборгованості за послуги з газопостачання, а також 3% річних та інфляційних втрат за період з 01.10.2015 року по червень 2017 року включно.

Відповідно до вимог ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141, п. п. «б», «в» ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції здійснює новий розподіл судового збору, понесеного у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та розподіляє судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, позовні вимоги ТОВ «Харківгаз Збут» задоволено судом апеляційної інстанції на 18,3%, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 на 81,7% , тому судовий збір, понесений позивачем у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції піддягає стягненню солідарно з відповідачів у розмірі по 48,08 грн з кожного., а з позивача на користь апелянта підлягає стягненню судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 2 576 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. І ст.374, п.п.2,3,4 ч. 1 ст.376, 381, 382-384, 389,390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 21 вересня 2020 року, в частині стягнення заборгованості за послуги з газопостачання, а також 3% річних та інфляційних втрат за період з 01.10.2015 року по червень 2017 року включно - скасувати та в задоволені цих позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» 3% річних та інфляційні втрати у розмірі 22 612 (двадцять дві тисячі шістсот дванадцять) грн. 58 (п`ятдесят вісім) коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» судовий збір, сплачений за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі по 48 (сорок вісім) грн 08 (вісім) коп, з кожного.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» на користь ОСОБА_4 судовий збір, сплачений за перегляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 2 576 (дві тисячі п`ятсот сімдесят шість) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова