ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року

м.Суми

Справа №587/394/21

Номер провадження 22-ц/816/1689/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Вакули Вадима Миколайовича на рішення Сумського районного суду Сумської області від 16 вересня 2021 року в складі судді Черних О.М., постановлене у м. Суми,

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив встановити постійний безоплатний земельний сервітут на його користь за рахунок земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:005:0539, яка належить на праві власності ОСОБА_2 , загальною площею 10,2 кв.м. для обслуговування і догляду за домоволодінням, що полягає у праві проходу, встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд, що належать ОСОБА_1 . Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод в знесенні паркану який розташований на площі сервітуту.

Свої вимоги мотивував тим, що він є власником домоволодіння АДРЕСА_1 , та за цією ж адресою йому належить на праві власності земельна ділянка, відповідно до державного акту від 19 грудня 2017 року: серія ЯИ № 9173287, площею 0,0456 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Поряд із вказаним домоволодінням позивача знаходиться домоволодіння АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_2 і їй відповідно до державних актів на праві власності, від 09 жовтня 2009 року належать суміжні земельні ділянки: серія ЯИ №173292, площею 0,1066 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства та серія ЯИ № 173293 0,0434 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Проте, в листопаді 2019 року відповідачка ОСОБА_2 поставила паркан біля будинку та інших господарських будівель, який перешкоджає йому ними користуватись.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 16 вересня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено безальтернативності обраного ним способу захисту свого права, як власника земельної ділянки, оскільки для встановлення земельного сервітуту закон вимагає від позивача надання суду доказів на підтвердження того, що нормальне використання своєї власності неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. Крім того, позивачем не доведено, що ним обрано найменш обтяжливий спосіб встановлення такого сервітуту для власника суміжної земельної ділянки при його запереченні з боку відповідача.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Вакула В.М. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що між ним та відповідачем дійсно існує конфлікт щодо розташування паркану між домоволодіннями, який унеможливлює позивачу обслуговування житлового будинку та погрібу. Зазначає, що 2019 року паркан між домоволодіннями був відсутній, що забезпечувало позивачу вільний доступ до стіни його будинку та погрібу та їх обслуговування. Вказує, що саме відповідачем було встановлено паркан, а на його пропозиції перенести паркан або розібрати його частину відповідач не реагувала. Разом з тим, процент фізичного зносу будинку та погрібу становить 30 % та 40 % відповідно.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання не погоджується з доводами, що викладені в скарзі та зазначає, що можливість іншого найменш обтяжливого для відповідачки варіанту доступу позивача до свого погрібу не досліджувалось, так як такого питання позивач не поставив перед експертом, як і питання способу встановлення сервітуту шляхом знесення паркану. Крім того, позивач не довів того, що використання його майна неможливе без обмеження сервітутом чужої земельної ділянки. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивача.

Представник позивача в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечували та просила рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, позивач є власником будинку, господарських будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.4).

ОСОБА_1 належать на праві власності, відповідно до державних актів від 19 грудня 2017 року: серія ЯИ № 173287, земельна ділянка площею 0,0456 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.14-17).

Постановою Сумського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року рішення Сумського районного суду Сумської області від 07 вересня 2020 року скасоване і в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод користування нерухомим майном шляхом демонтування огорожі між земельними ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 - відмовлено ( а.с. 18-20).

Згідно висновку експертного дослідження № 6 від 22 лютого 2021 року, встановлено, що власникам будинку АДРЕСА_2 вільно користуватись житловим будинком та господарським будівлям, здійснювати догляд за ними не можливо, так як відстань встановленого паркану та межі між земельними ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 до виступаючої конструкції стін житлового будинку та господарських будівель менше ніж 1,0 м, тому запропоновано вирішити питання про встановлення земельного сервітуту на території земельної ділянки АДРЕСА_1 , який передбачає користування чужої земельною ділянкою «право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд» ( а.с 21-27).

Згідно копії свідоцтва про право власності ОСОБА_2 належить будинок АДРЕСА_1 (а.с.46-50).

Також ОСОБА_2 відповідно до державних актів на право власності, від 09 жовтня 2009 року: серія ЯИ №173292 та серія ЯИ № 173293, належать земельні ділянки площею 0,1066 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства 0,0434 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані за адресою : АДРЕСА_1 (а.с.51-52)

Відповідно до ч. 1,2 ст. 401 ЦПК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Згідно з ч. 1,2 ст. 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Відповідно до положень встановлених ч. 5 ст. 403 ЦК України сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном.

Згідно з ч. 1-4 ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не підлягає відчуженню.

За правилами встановленими ч. 1, 3 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що при відсутність технічної потреби обслуговування будинку та не вирішення питання можливості іншого порядку входу до приміщення в погріб, відсутні підстави для задоволення вимоги встановити постійний безоплатний земельний сервітут на його користь за рахунок земельної ділянки ОСОБА_2 , яка не дає згоди.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, позивачем всупереч приписів ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України не було надано суду жодних доказів того, що вирішення існуючого порядку користування позивачем своєю земельною ділянкою для обслуговування будинком та господарської споруди погрібу потребує шляхом обмеження права власності суміжного власника своєї земельної ділянки у спосіб встановлення земельного сервітуту заявленого позивачем.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі ст. 141 ЦПК України з позивача на користь ОСОБА_2 слід стягнути фактично понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 3500 гривень.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Вакули Вадима Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 16 вересня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 фактично понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 3500 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 листопада 2021 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.І. Собина

Т.А. Левченко