Справа № 171/668/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2021 року м. Апостолове Дніпропетровської області

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Чумак Т.А. за участю секретаря судового засідання Жандарук В.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача адвоката Глущенко Д.Л., розглянувши дистанційно у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

встановив:

01.04.2021 року позивач звернувся з даним позовом у відповідності до ч.7 ст.170 ЦПК України, посилаючись на те, що 04.02.2019 року судовим наказом Апостолівського районного суду Дніпропетровської області з нього стягуються аліменти в розмірі ј частини доходу на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_3 . Вважає, що натепер існують усі законні підстави для зменшення розміру стягуваних аліментів, оскільки він офіційно не працює, офіційному працевлаштуванню заважають негативні економічні явища, пов`язані з карантином, його середній дохід складає приблизно 8000 грн. Вказує, що у нього утворилася заборгованість по аліментам в розмірі 23035,75 грн., яка продовжує рости, при цьому у нього фактично створена нова сім`я з гр. ОСОБА_6 , з якою вони подали заяву до Нікопольського ДРАЦС з привод реєстрації шлюбу, нинішня дружина вагітна, крім того, у нього на утриманні перебуває непрацездатна матір ОСОБА_7 , 1951 р.н., яка в силу віку та стану здоров`я потребує матеріальної допомоги. Стверджує, що у нього сталися істотні зміни сімейного і матеріального стану і його заробітку не вистачає на утримання нової сім`ї та непрацездатної матері. Вказує, що за час перебування у шлюбі з відповідачкою ними придбано квартиру в АДРЕСА_1 , яку він передав відповідачу. Просить зменшити розмір аліментів шляхом зміни способу їх стягнення та визначити аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн.

08.06.2021 року до суду надійшов відзив представника відповідача Глущенко Д.Л. на позов, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки позивач їздить на роботу за кордон та отримує дохід більший, ніж вказав у позовній заяві, докази на підтвердження факту утворення нової родини позивач не надав і невідомо статус ОСОБА_6 по відношенню до позивача, також позивач зазначив, що утримує непрацездатну матір ОСОБА_7 , оскільки інших осіб, що мають утримувати матір, не має, проте відповідачу відомо, що у позивача є двоє братів і сестра, які також мають обов`язок утримувати матір, крім того, позивачем не надано докази на підтвердження факту утримання ним матері. Стосовно квартири в м. Нікополь представник відповідача вказала, що вказана квартира була надана сім`ї ОСОБА_1 для тимчасового проживання і належала подрузі відповідача. Зазначає, що у шлюбі між сторонами було придбано автомобіль, який після розірвання шлюбу залишився у позивача.

Інших заяв по суті не надходило.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 позов підтримали та просять його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляду справи без її участі та за участі її представника.

Представник відповідача адвокат Глущенко Д.Л. позов не визнала та надала пояснення, що зазначенні у відзиві на позов.

Суд, заслухавши позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі судового наказу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 29.05.2020 року з ОСОБА_1 стягуються аліменти в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 10.03.2020 року до досягнення дитиною повноліття.

Згідно відомостей, що наявні в трудовій книжці на ім.»я позивача, останній працював з 03.01.2020 по 04.03.2020 у ФОП ОСОБА_11 та звільнений за власним бажанням.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінила ім`я, про що 18.09.2020 року складено актовий запис № 16. Прізвище, власне ім.»я та по батькові після державної реєстрації зміни імені - ОСОБА_3 .

Згідно листа КНП «Нікопольський ЦПМСД» від 02.07.2021 року ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на диспансерному обліку не перебуває, щеплений згідно календаря щеплень, згідно амбулаторної картки перенесені захворювання - часті ГРВІ.

Відповідно до довідки від 14.07.2021 року, виданої ТОВ «Омега», ОСОБА_3 працює у вказаному товаристві з 02.06.2021 року на посаді продавця продовольчих товарі 2 категорії, дохід за червень 2021 року складає 6573,32 грн.

З розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, складеного Нікопольським ВДВС у Нікопольському районі, встановлено, що ОСОБА_1 станом на 01.08.2021 року має заборгованість зі сплати аліментів на користь ОСОБА_3 в розмірі 45892,29 грн. Зі вказаного розрахунку також встановлено, що боржником ОСОБА_1 аліменти за період часу з березня 2020 року по 01.08.2021 року сплачено один раз в розмірі 2400 грн. у березні 2020 року.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд виходить з наступного.

Так, стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до чч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК України).

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст.184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів (правова позиція, викладена в постановах Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13, Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19).

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки він має нову родину, утримує непрацездатну матір та має незначний дохід в розмірі близько 8000 грн.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд, враховуючи вищенаведені норми права та обставини справи, вважає, що позивачем не доведено факт зміни сімейного стану.

Наданий позивачем акт про проживання від 16.07.2021 року суд відхиляє як доказ на підтвердження факту зміни сімейного стану позивача, оскільки вказаний акт підтверджує лише проживання позивача за адресою: АДРЕСА_2 , у якій також проживають ОСОБА_6 , 1989 р.н., ОСОБА_14 , 2005 р.н., та ОСОБА_15 , 2009 р.н., та не містить відомостей про проживання позивача однією сім`єю з ОСОБА_6 та ведення з останньою спільного господарства.

Посилаючись на зміну сімейного стану, позивачем до позову долучено довідку, видану на ім.»я ОСОБА_6 КП «Нікопольський пологовий будинок» НМР» від 19.03.2021 року, відповідно до якої ОСОБА_6 перебуває на обліку у клініко-діагностичному відділенні вказаного підприємства з діагнозом «Вагітність 11 тижнів». Також позивач вказав у позовній заяві, що ним з ОСОБА_6 подана заява до відділу ДРАЦС щодо реєстрації шлюбу.

Проте позивачем не надано до суду докази на підтвердження факту народження дитини та реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 , незважаючи на те, що з часу звернення до суду з даним позовом до часу ухвалення судового рішення пройшло більше семи місяців, тому суд відхиляє вказані доводи позивача як такі, що не підтверджені належними доказами.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до судового наказу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 29.05.2020 року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення без підтвердження погіршення матеріального становища позивача не буде спрямовано на належне забезпечення сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та суперечитиме його інтересам.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач не надав жодного доказу на підтвердження погіршення свого матеріального стану.

Натомість позивач зазначив у позовній заяві та підтвердив у судовому засіданні, що його дохід складає близько 8000 грн. на місяць, тоді як дохід відповідача, на утриманні якої знаходиться дитина, складає 6573,32 грн., що свідчить про можливість позивача сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному судом розмірі.

Стверджуючи про погіршення матеріального стану, позивач посилався на необхідність утримання непрацездатної матері ОСОБА_7 , на підтвердження чого надав копії свідоцтва про смерть батька ОСОБА_16 , пенсійного посвідчення на ім`я матері, а також копії медичних обстежень ОСОБА_7 .

Суд відхиляє вказані твердження як необґрунтовані, оскільки позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту утримання своєї матері, а також на підтвердження тієї обставини, що він є єдиним утриманцем.

Також необґрунтованим є посилання позивача як на доказ погіршення свого матеріального наявність заборгованості по аліментам, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, з часу ухвалення судового рішення про стягнення аліментів з позивача, тобто з 29.05.2020 року, позивач аліменти не сплачував, що і призвело до утворення заборгованості.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 не підтверджені належними та допустимими доказами, відтак, у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, слід покласти на позивача в зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.10-13,81,259,263,265,268 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів про зменшення розміру аліментів відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Повне рішення складено 15 листопада 2021 року о 09 год.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: