Справа № 605/505/21
РІШЕННЯ

Іменем України

"11" листопада 2021 р. Підгаєцький районний суд

Тернопільської області

в складі:

головуючого судді Горуц Р.О.

за участю:

секретаря судового засідання Костенюк М.Я.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в місті Підгайці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, з підстав викладених у заяві та просить їх задовольнити. Крім того, додав, що він є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що в АДРЕСА_1 . В даному житловому будинку зареєстровані відповідачі, які не є членами його сім`ї.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги спочатку не визнав, мотивуючи тим, що його син - відповідач ОСОБА_3 немає де проживати, при цьому згодом заявив, що позовні вимоги визнає. Крім того, додав, що його рідна сестра, яка була власником вказаного нерухомого майна, продала його позивачу. На його думку його сестра та позивач мали б спільно вирішити питання щодо придбання якогось житла його сину.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання без поважних причин не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Причин своєї неявки суду не повідомив. Відзиву на позов не подав.

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення виходячи із наступних підстав.

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України).

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

У відповідності із ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Положенням ст.391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України.

Вказана норма передбачає усунення порушень права власності будь-яким способом, у тому числі, й шляхом виселення та зняття з реєстрації.

Статтею 156 Житлового кодексу України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч.2 ст.64 Житлового кодексу України до членів сім`ї власника будинку належать дружина (чоловік) власника, їх діти і батьки.

Аналогічну норму містить також ст.405 ЦК України - члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, і з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Відповідний правовий висновок, який в силу вимог ст.360-7 ЦПК України є обов`язковим для інших судів при застосуванні аналогічних норм права, викладений Верховним Судом України в постанові від 05.11.2014 року за результатами розгляду справи № 6-158цс14.

Судом встановлено, що власником житлового будинку з господарськими будівлями, що в АДРЕСА_1 Угринівського старостинського округу Підгаєцької міської ради Тернопільського району Тернопільської області була рідна сестра відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 13 лютого 2012 року виданим Підгаєцьким РБТІ та визнано відповідачем ОСОБА_2 в судовому засіданні.

Із нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями від 31 травня 2021 року вбачається, що ОСОБА_4 продала, а позивач ОСОБА_1 придбав, житловий будинок з господарськими будівлями, що в АДРЕСА_1 Угринівського старостинського округу Підгаєцької міської ради Тернопільського району Тернопільської області.

Той факт, що позивач є власником вказаного нерухомого майна підтверджено останнім в судовому засіданні, не заперечено відповідачем ОСОБА_2 , а також стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованим 01 червня 2021 року приватним нотаріусом Бережанського районного нотаріального округу Федчишин Н.В.

Встановлено, що відповідачі зареєстровані у житловому будинку власником якого є позивач, що видно із довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб за вих.№231 від 16 червня 2021 року виданої Угринівським старостинським округом Підгаєцької міської ради.

За встановлених судом обставин та за відсутності передбачених законом будь-яких інших підстав для проживання відповідачів в будинку позивача, останні позбавлені права користування ним. Факт проживання та реєстрації відповідачів в будинку після зміни його власника за умови відсутності для того передбачених законом підстав є сам по собі достатнім доказом того, що такі перешкоди чиняться позивачу, оскільки це унеможливлює користування та розпорядження ОСОБА_1 , як власником належного йому майна на власний розсуд (проживати в будинку самому, поселити туди будь-кого іншого чи відчужити будинок будь-якій особі, і т.і.), тим самим, будь-які заперечення відповідачів з цього приводу, що вони не чинять жодних перешкод позивачу, не можуть бути підставними.

Позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються виключно на вимогах чинного законодавства, зокрема ст.ст.316, 317, 319, 321, 383 ч.1, 391 Цивільного кодексу України, ст.ст.64 ч.2, 156 ч.1 Житлового кодексу України, ст.41 Конституції України.

Суд, беручи до уваги те, що після зміни власника будинку, відповідачі самостійного права на житло по адресу: АДРЕСА_1 з підстав передбачених законом (найм, оренда тощо) не набули, їх право користування вказаним будинком було похідним від прав колишнього власника будинку, а тому вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 , як нового власника будинку про усунення перешкод шляхом виселення та зняття з реєстрації є підставними й такими, що підлягають до задоволення.

Викладене також узгоджується з правовими позиціями Верховного суду викладеними в постанові від 05.11.2014 року (справа № 6-158цс14).

Так, у постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14 зроблено висновок, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

У пунктах 38, 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц зроблено висновок, що негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підставний, а тому підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України стягнути із відповідачів на користь позивача судові витрати, а саме: по 454 гривні судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову до суду, з кожного.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, ст.ст.316, 317, 319, 321, 383 ч.1, 391 ЦК України, ст.ст.64 ч.2, 156 ч.1 Житлового кодексу України, ст.41 Конституції України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном - задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усунути перешкоди в користуванні майном ОСОБА_1 шляхом їх виселення та зняття з реєстрації з житлового будинку по адресу: АДРЕСА_1 старостинського округу Підгаєцької міської ради Тернопільського району Тернопільської області.

Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , останнє відоме місце проживання АДРЕСА_4, паспорт серії НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого АДРЕСА_2 , жителя АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , судовий збір в сумі 454 гривні.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_4, паспорт серії НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого АДРЕСА_2 , жителя АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , судовий збір в сумі 454 гривні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований АДРЕСА_2 , житель АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідачі: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований в АДРЕСА_1 , останнє відоме місце проживання АДРЕСА_4, паспорт серії НОМЕР_1 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований в АДРЕСА_1 , житель АДРЕСА_4, паспорт серії НОМЕР_3 .

Головуючий: Р. О. ГОРУЦ