Номер провадження: 22-ц/813/6788/21
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Сегеди С.М., Гірняк Л.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2020 року про повернення позовної заяви по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності за позивачем на трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 75,2 кв. м., житловою площею 51,2 кв.м.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності, визнано не поданою та повернуто позивачу.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Зобов`язано Управління Державної казначейської служби України у місті Одесі Одеської області, , адреса: м. Одеса, вул. Черняховського, 6, повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), судовий збір у розмірі 840,80 гривень, який був сплачений на рахунок № НОМЕР_2 по квитанції № НРТ8-Х8М3-8МНВ-08С6 від 13.10.2020 року.

Не погоджуючись із ухвалою суду від 23 грудня 2021 року, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2020 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від сторін не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Предметом оскарження є ухвала суду про повернення заяви позивачеві (заявникові) (п.6 ст.353 ЦПК України).

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що позивач не виконав вимоги ухвали від 17.09.2020 року про залишення позовної заяви без руху, а саме не вказав ціну позову (дійсну ринкову вартість спірного майна на час звернення до суду), а тому відповідно до вимог ст. 185 ЦПК України позовна заява підлягає поверненню позивачеві.

Проте, апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справ, виходячи з наступного.

Так, відповідно до п.2 ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Відповідно до ч.2 ст. 176 ЦПК України якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Так, відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Частинами 5,6 ст. 185 ЦПК України встановлено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про відстрочення сплати судового збору.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності - залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків, зазначених в цій ухвалі, протягом п`яти днів з дня її отримання.

Роз`яснено, що якщо позивач не усунить недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Матеріалами справи також встановлено, що на виконання вимог вищевказаної ухвали районного суду від 17.09.2020 року, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 подав до канцелярії суду заяву про усунення недоліків позовної заяви та сплатив судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., що підтверджується квитанцією про сплату судового збору № НРТ8-Х8М3-8МНВ-08С6 від 13.10.2020 року, наявної в матеріалах справи (а.с.31).

В оскаржуваній ухвалі суду від 23 грудня 2020 року суд першої інстанції зазначив, що вказана позивачем у позовній заяві ціна позову у розмірі 34 215 гривень не відповідає дійсній вартості спірного майна, а тому позивачу необхідно вказати дійсну ринкову вартість спірного майна на час звернення до суду та сплатити судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Однак, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, відповідно до п.3 ч.3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви фізичною особою сплачується у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Орієнтуючись на відомості, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (Інформаційна довідка №227848754 від 19.06.2019 року) ціна позову була визначена апелянтом у розмірі 34 215,00 грн., виходячи з відомої вартості майна.

Ставка судового збору за подачу позовної заяви відповідно до ціни позову складає 840,80 грн. (як 0,4 прожиткового мінімуму), яку позивачем було сплачено до суду першої інстанції.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з повернення переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішення справи (ч.2 ст.176 ЦПК України).

Однак, в ухвалі суду від 17.09.2020р. про залишення позову без руху точна сума судового збору судом не визначалась, а лише наведено мінімальну та максимальну ставку судового збору з посиланням на Закон України «Про судовий збір».

Таким чином, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн. виходячи з відомої вартості майна і відображення його в ціні позову.

Аналогічної позиції дотримано в постанові ВС від 09.09.2020р. по справі №381/1425/19.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції проявлено надмірний формалізм при вирішення питання про відкриття провадження у справі, а тому ухвала суду про повернення позову підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі «Bellet у.France» Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було постановлено оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, а тому ухвала суду підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України з направленням матеріалів справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно із п.1, 4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими та заслуговують на увагу суду.

Отже, виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином не дослідив матеріали справи, не врахував вищенаведені обставини, у зв`язку з чим зробив передчасний та помилковий висновок про повернення позовної заяви, що призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 13, 367, 368, ч.2 ст. 369, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2020 року - скасувати, а матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності- направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10.08.2021 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: С.М.Сегеда

Л.А.Гірняк