Справа № 310/8435/20
РІШЕННЯ

Іменем України

04 листопада 2021 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області

в складі головуючого судді Богомолової Л.В.

при секретарі Рибалка Н.М.

розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Альфа-Банк» в особі представника позивача Черкавського Юрія Сергійовича до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як законного представника, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , службі у справах дітей виконавчого комітету Бердянської міської ради про зняття з реєстраційного обліку, визнання такими, що втратили право користування майном, -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулося до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як законного представника, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , службі у справах дітей виконавчого комітету Бердянської міської ради про зняття з реєстраційного обліку, визнання такими, що втратили право користування майном .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що АТ «Альфа-Банк» є правонаступником АТ «Укрсоцбанк» з 15.10.2019 року.

11.05.2007 року між АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 07/ІІ/ІІ-КЛ, відповідно до якого Банк надає у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 37 000 доларів США. В якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором №07/ІІ/ІІ-КЛ, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , як «Іпотекодавці» передали в іпотеку трикімнатну квартиру, загальною площею 68,00 кв.м., житловою площею 40,00 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ст.ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку» АТ «Альфа-Банк» було оформлено право власності на квартиру загальною площею 40,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з 22.10.2020 року АТ «Альфа-Банк» є власником вищезазначеної квартири.

Згідно з довідкою відділу реєстрації місця проживання Бердянської міської ради Запорізької області від 11.09.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зауважують, що неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований в зазначеному житловому приміщенні після укладання договору іпотекі.

Посилаючись на те, що відповідно до ст. 317 ЦК України відповідачі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , втратили право користування вказаною квартирою, позивач АТ «Альфа-Банк» на підставі ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування вищевказаною квартирою та зняти їх з реєстраційного обліку.

Ухвалою суду від 11.11.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву і призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 09.12.2020 року закрито підготовче провадження у справі.

В судове засідання представник позивача не з`явився, представник позивача Ременюк Т.О. надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Відповідачі ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, про день та час судового розгляду повідомлені у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили, відзиву на позов не надали.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

В ході розгляду справи встановлено, що

11.05.2007 року між АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 укладено договір кредиту №07/ІІ/ІІ-КЛ, відповідно до якого Банк надає у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 37 000 доларів США. В якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором №07/ІІ/ІІ-КЛ, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , як «Іпотекодавці» передали в іпотеку трикімнатну квартиру, загальною площею 68,00 кв.м., житловою площею 40,00 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 7-11).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та реєстрацію права власності від 22.10.2020 року № 229233713 власником квартири загальною площею 40,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є АТ «Альфа-Банк» (а.с. 15-16).

Відповідно до довідки відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради №4229 від 11.09.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 17).

19.10.2020 року АТ «Альфа-Банк» направило на адресу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вимогу про виселення та зняття з реєстраційного обліку (а.с. 18).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Вищезазначені норми матеріального права визначають право власника житлового приміщення вимагати усунення порушень свого права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним, однак лише у спосіб, прямо визначений законом.

Права власника житлового будинку або квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Тому у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. В той же час такі вимоги мають відповідати та можуть бути реалізовані виключно за передбаченою законом процедурою.

Захист права власника житлового приміщення, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, а також визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням регулюються статтями 405 ЦК України, 109 ЖК України та Законом України «Про іпотеку».

Так, ст.405 ЦК України врегульовані підстави визнання особи такою що втратила право користування житловим приміщенням, яке належить іншій особі на праві приватної власності, серед яких не міститься правомочності власника визнавати особу, яка вселилася у встановленому порядку до спірного житла та продовжує користуватися ним, лише з підстав переходу права власності на житло

Предметом позову у справі, є усунення позивачу перешкод в користуванні власністю шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою та зняття їх з реєстрації в примусовому порядку зі спірної квартири, яку позивач набув у власність згідно ст.ст. 37,38 Закону України «Про іпотеку».

Зважаючи на те, що набуття позивачем у власність спірної квартири відбулось відповідно до ст.ст. 37,38 Закону України «Про іпотеку», то позивач повинен був бути обізнаним про обтяження квартири у вигляді реєстрації та проживання членів сім`ї попереднього власника.

Згідно із положеннями частини третьої зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

При цьому згідно із частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права,за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Розглядаючи справу «Кривіцька та Кривіцький проти України» (№ 8863/06), ЄСПЛ у рішенні від 02 грудня 2010 року установив порушення статті 8 Конвенції, зазначивши, що в процесі прийняття рішення щодо права заявників на житло останні були позбавлені процесуальних гарантій. Установлено порушення національними судами прав заявників на житло, оскільки суди не надали адекватного обґрунтування для відхилення аргументів заявників стосовно застосування відповідного законодавства та не здійснили оцінку виселення в контексті пропорційності застосування такого заходу.

Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи № 569/4373/16-ц (провадження № 14-298цс19) у постанові від 21 серпня 2019 року дійшла висновку, що не є підставою для виселення членів сім`ї власника квартири, у тому числі й колишніх, сам факт переходу права власності на це майно до іншої особи без оцінки законності такого виселення, яке по факту є втручанням у право на повагу до житла у розумінні положень статті 8 Конвенції, на предмет пропорційності у контексті відповідної практики ЄСПЛ.

Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

«Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 42, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

Отже, право на житло є конституційним правом людини, яке гарантується Основним Законом України, Конвенцією, а тому позбавлення цього права, в тому числі шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, можливо лише на підставі закону, мати легітимну мету та відповідати принципу пропорційності втручання.

Суд ураховує, що позивач міг передбачити характер та вагу обтяження його майбутньої нерухомості та не здійснив достатньої належної обачності при реєстрації права власності.

При цьому суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради, затверджений рішенням виконавчого комітету Бердянської міської ради №154 від 13.04.2021 року, відповідно до якого визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є неправомірною, оскільки ситуація, яка склалася, призведе до порушення майнових прав малолітньої дитини (а.с.96-99).

Також суд бере до уваги, що визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом поставить під загрозу соціальний статус останніх, які можуть стати безхатченками, втративши право користування житлом.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України стаття 5 ЦПК України.

Як проголошено у статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що чинним законодавством не передбачено беззаперечного визнання особи такою що втратила право користування житловим приміщенням лише за умови, що вона перестала бути власником цього приміщення.

Ураховуючи наведене та зважаючи на те, що єдиною підставою визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом та зняття їх з реєстраційного обліку зазначено зміну власника, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого позову.

В своєму позові позивач посилався на ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». В той же час дана норма не встановлює такої дії, як визнання особи такою, що втратила права користування житлом. Більш того, вказана норма регламентує лише порядок реєстрації/зняття з реєстрації осіб, які набули або втратили право на житло, в той час як набуття або втрата права на користування житлом регламентується спеціальними нормами, які мають відповідні підстави, процедуру та наслідки.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу у задоволенні його позову, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідачів будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82,89,141,263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову акціонерного товариства «Альфа-Банк» в особі представника позивача Черкавського Юрія Сергійовича до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як законного представника, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , службі у справах дітей виконавчого комітету Бердянської міської ради про зняття з реєстраційного обліку, визнання такими, що втратили право користування майном відмовити.

Копію заочного рішення направити сторонам, які не з`явились в судове засідання, в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Бердянський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - за наступною веб-адресою сторінки https://court.gov.ua/sud0801/.

Повний текст рішення складено 12.11.2021 року.

Суддя Бердянського міськрайонного суду

Запорізької області Л. В. Богомолова