Провадження №2/523/1008/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" жовтня 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.,

за участю секретаря - Кащавцевої А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду № 15, у місті Одеса, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб без самостійних вимог: Державного реєстратора комунального підприємства «Департамент державної реєстрації» Вальвакова Дмитра Гаріальдовича, Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Левчук О.С., Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролова Р.В. про визнання спадщини відумерлою, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи.

Одеська міська рада (далі ОМР) звернулась до суду з позовними вимогами, в яких просить:

визнати відумерлою спадщину після смерті ОСОБА_4 , що складається з однокімнатної квартири АДРЕСА_1 ;

визнати за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради право власності на вказану вище квартиру;

витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь позивача спірну квартиру.

Просять визначити порядок виконання рішення суду, за умови якого зазначити, що рішення суду є підставою для скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень по спірній квартирі.

Позов мотивований тим, що 08.01.2019р. державним реєстратором Вальковим Д.Г. було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 на підставі біржового договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 . Згодом, ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 25.01.2019р. продав квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , який в свою чергу продав квартиру за нотаріально посвідченим договором ОСОБА_3 .

На думку позивача, після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина, яка складається зі спірної квартири, яка їй належала на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 28.06.1995р. №19-24171, укладеного на Одеській універсальній біржі GIP. Як стверджує позивач належна квартира ОСОБА_4 входила до складу спадщини, а враховуючи відсутність спадкоємців за заповітом та за законом, така є відумерлою спадщиною та власністю територіальної громади в особі Одеської міської ради.

Стосовно договору купівлі-продажу квартири б/н від 18.07.2002р., який був укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 та товарній біржі то на думку позивача такий є неукладеним, так як в силу ч.1 ст.227 ЦК УРСР в редакції 1963р. небула дотримана форма нотаріального посвідчення, відтак у ОСОБА_1 не виникло право власності на квартиру.

Посилаючись на ст.ст.387,388, 396, 1218 ЦК України позивач просить витребувати з володіння ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1

Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав та надав письмові пояснення на позовну заяву в яких зазначив, що питання щодо вирішення спору про визнання спадщини відумерлою слід розглядати в порядку окремого провадження, а відтак такі вимоги Одеської міської ради слід залишити без розгляду. Також, на думку відповідача у Одеської міської ради відсутні правові підстави для звернення до суду, так як спірна квартира не може бути включена до складу спадщини, так як вибула з власності ОСОБА_4 ще у 2002р., тобто за 15 років до її смерті, проте договір відчуження квартири та акт приймання передачі не визнавався недійсним. Позивачем не доведений факт відсутності спадкоємців після смерті ОСОБА_5 . Не погоджується ОСОБА_3 з позовними вимогами про визнання за Одеською міською радою права власності, так як в силу ч.1 ст.1277ЦК України достатнім є визнання судом спадщини відумерлою. На думку відповідача він є добросовісним набувачем спірної квартири, що не спростовано позивачем, а відтак заявлені вимоги в цій частині є безпідставними. Позивачем недоведено, що квартира вибула з володіння власника або володіння особи, якій воно було передано власником у користування в силу зазначених обставин, а також, що набувач придбав це майно за відплатним договором і що він не знав і не міг знати проте, що майно придбане у особи, яка не мала право його відчуження. При цьому, у Одеської міської ради право власності на спірну квартиру не виникло, позивачем не доведено факту вибуття квартири з власності ОСОБА_4 поза її волею, а відтак відсутні підстави для задоволення віндикаційних вимог.

Від ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , не надходило відзиву та/або пояснень на позовні вимоги.

Державний реєстратор комунального підприємства «Департамент державної реєстрації» Вальваков Д.Г., Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Левчук О.С., Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Р.В. письмові пояснення по справі не надавали.

ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 21.10.2019р. було відкрито провадження у справі з призначенням розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 21.10.2019р. за клопотанням представника ОМР були забезпечені позовні вимоги та накладений арешт на спірний об`єкт нерухомості.

Ухвалою суду від 26.11.2019р. за клопотанням представника ОМР з Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради, Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Левчук О.С., Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролова Р.В були витребувані: копія реєстраційної справи по спірного об`єкту нерухомості, та копії договорів купівлі-продажу спірної квартири, а також всіх документів на підставі яких були посвідченні такі договори.

Копія реєстраційної справи надійшла до суду 16.12.2019р.

Копія нотаріальної справи щодо договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Фроловою Р.В. надійшла до суду 18.02.2020р.

Копія нотаріальної справи щодо договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Левчук О.С. надійшла до суду 20.02.2020р.

Ухвалою суду від 08.10.2020р. підготовче провадження було закрито та призначено розгляд справи за участі сторін.

Внаслідок запроваджених на території України карантинних заходів, а також неналежним сповіщенням учасників розгляду справи про час та місце судового засідання, розгляд справи неодноразово відкладався за клопотанням сторін.

ІІІ. Позиції сторін.

Представники ОМР позовні вимоги підтримав, просить задовольнити.

ОСОБА_1 просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_3 , його представник заперечували проти позову, з підстав зазначених у письмових поясненнях.

Відповідач ОСОБА_1 , Державний реєстратор Вальваков Д.Г., приватні нотаріуси Фролова Р.В., ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились без поважних на те причин. Про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином. Їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, встановив таке.

Матеріалами справи встановлено, що на підставі договору дарування від 13.01.1996р., посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори, реєстровий номер 13-82, ОСОБА_4 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.126-127 т.1).

Відповідно договору купівлі-продажу, укладеного в письмовій формі, від 18.07.2002р., ОСОБА_4 , як продавець зобов`язалась передати у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 за 18000,00грн. Право власності на квартиру переходить покупцю з моменту 100% сплати вартості об`єкту купівлі-продажу і підписання акту приймання-передачі квартири. Згідно акту приймання-передачі від 20.07.2002р. ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_1 18000,00грн. за продану квартиру (а.с.129-130 т.1).

На підставі вказаних вище документів, за рішенням державного реєстратора Вальвакова Д.Г. від 10.01.2019р. №45001480, було проведено державну реєстрацію права власності квартири за ОСОБА_1 (а.с.121 т.1)

За договором купівлі-продажу від 25.01.2019р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левчук О.С., реєстровий номер 126, ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_1 . При цьому квартира була відчужена ОСОБА_1 за згодою його дружини ОСОБА_7 (а.с.44-80, т.2).

Згідно договору купівлі-продажу від 19.04.2019р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В., реєстровий номер 736, ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 придбав квартиру АДРЕСА_1 . (а.с.2-35, т.2).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №1 (а.с.25-26 т.1).

V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні (частина перша і друга статті 4 чинного ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою, третьою, п`ятою статті 1277 Цивільного кодексу України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Спадщина, не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою відповідно до статті 1283 ЦК України.

Відповідно до статті 378 ЦПК України, суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Оскільки у цій справі існує спір щодо квартири, то справа розглядається у позовному провадженні.

Відтак, твердження відповідача ОСОБА_3 про те, що такі вимоги слід залишити без розгляду є безпідставними, не відповідають вимогам ЦПК України та судом відхиляються.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Захист порушеного права особи має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.

Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а також можливість їх захистити іншим способом, встановленим договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Крім того, главою 29 ЦК України визначено такі способи захисту права власності як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) та усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов).

ЦК України передбачені засади захисту права власності, зокрема право на витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України) та від добросовісного набувача (стаття 388 ЦК України).

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

За змістом статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на зазначене, Одеська міська рада, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

Право на звернення до суду з вимогою про витребування майна від набувача має власник цього майна.

Як було встановлено судом та зазначено у даному рішення ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з тим, матеріали цивільної справи не містять, та з цього приводу позивачем не заявлялись клопотання про витребування доказів, які підтверджують, що після смерті ОСОБА_4 була заведена спадкова справа за заявою спадкоємців за законом та/або за заповітом. Представлена позивачем довідка зі Спадкового реєстру від 18.02.2019р. (а.с.39-42 т.1) не може бути прийнята судом, як належний доказ, так як пошук наявності заведення спадкової справи до майна ОСОБА_4 , був проведений із зазначення неправильної дати смерті « ІНФОРМАЦІЯ_2 », замість « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Отже, Одеською міською радою в силу ст.1277 ЦК України не доведено належними та допустимими доказами відсутність спадкоємців за законом та/або за заповітом, як першочергова підстав для визнання спадщини відумерлою.

Статтею 396 ЦК України передбачено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (стаття 41 Конституції України).

Відповідно до частини першої статті 42 ЦК УРСР в ред.1963р. угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній).

За змістом статті 45 ЦК УРСР в редакції 1963р. недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі.

Згідно частини першої статті 47 ЦК УРСР в редакції 1963р. нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом (стаття 48 ЦК УРСР).

Відповідно до статті 227 ЦК УРСР в редакції 1963р. договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Згідно статті 128 ЦК УРСР в редакції 1963р. право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов`язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі.

Пунктом 4 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 28.04.78р. «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб.

За правилами ст.48 ЦК угода визнається недійсною при невідповідності її не тільки законові, а й іншим актам, виданим органами державної влади і управління в межах наданої їм компетенції. Стаття 48 ЦК застосовується при порушенні встановленого порядку вчинення громадянами і організаціями дій, спрямованих на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав і обов`язків, при ущемленні угодою особистих або майнових прав неповнолітніх дітей, а також в інших випадках їх невідповідності вимогам чинного законодавства, якщо для них не встановлені особливі правила визнання угод недійсними (статті 45-47, 49-58 ЦК). Правила зазначеної статті застосовуються також до наслідків визнання недійсною угоди при недодержанні форми, в якій угода під страхом недійсності має бути укладена.

Аналіз зазначених вище норм права, зокрема ЦК УРСР в редакції 1963р., які були чинними на час укладання договору купівлі-продажу від 18.07.2002р. та підлягають застосуванню до виниклого між сторонами спору, вказують на те, що договори відчуження нерухомого майна між громадянами підлягають нотаріальному посвідченню. Недотримання форми укладання договору є наслідком визнання такого недійсним. Тобто, зазначеними норми права чітко визначений спосіб захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права особи, яка вважає себе власником спірного майна, шляхом визнання такого договору недійсним.

Судом встановлено, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 18.07.2002р. був укладений договір купівлі-продажу спірної квартири в письмовій формі, що не відповідає вимогам діючого на той час законодавства. Крім договору, між сторонами було укладено та підписано акт приймання передачі речі - спірної квартири, що вказує на передачу спірної квартири. Відтак, за діючим на той час законодавством такий договір є оспорюваним та за доведеності, може бути визнаний недійсним в судовому порядку, проте позивачем такі вимоги не заявлялись.

Посилання представника Одеської міської ради у позовній заяві на те, що договір купівлі-продажу від 18.07.2002р. є неукладеним не ґрунтуються на вимогах діючого на той час законодавства та судом відхиляються. Крім того, позовна заява містить ґрунтування позовних вимог з посиланням на укладання між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу на біржі, що не відповідає фактичним обставинам, встановлених судом під час розгляду справи.

З урахуванням наведеного, територіальна громада, від імені якої діє Одеська міська рада, не довела обставину відсутності спадкоємців за законом та/або за заповітом після смерті ОСОБА_4 , не обрала належний спосіб захисту порушеного права, що є підставою для відмови у задоволенні позивних вимог про визнання відумерлою спадщини, після смерті ОСОБА_4 , у вигляді квартири АДРЕСА_1 .

Інші заявлені позовні вимоги є похідними від позовних вимог про визнання спадщини відумерлою, в задоволені яких відмовлено, відтак також не підлягають задоволенню.

VІ. Судові витрати.

Згідно ст.141 ЦПК України в зв`язку з відмовою у задоволені позовних вимог питання розподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись ст.ст.12,13,76,259,263-265,268, 279 ЦПК України,

ВИРІШИВ

В задоволенні позовних вимог Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб без самостійних вимог: Державного реєстратора комунального підприємства «Департамент державної реєстрації» Вальвакова Дмитра Гаріальдовича, Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Левчук О.С., Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролова Р.В. про визнання спадщини відумерлою, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення.

Повне рішення суду складено 29 жовтня 2021 року.

Суддя