Справа № 932/9955/20
Провадження № 2/932/3816/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2021 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Кудрявцевої Т.О.

за участю секретаря Левчинської А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

28.08.2020 року позивачі звернулися до суду із вказаним позовом, в якому просили стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 68 425 грн. 98 коп. та завдану моральну шкоду в сумі 35000,00 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 суму моральної шкоди в розмірі 37000,00 грн., стягнути з відповідача на користь позивачів понесені витрати на правову допомогу у розмірі 15000,00 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову позивачі зазначають, що ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Ніссан», днз НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1 , 10.04.2020 року потрапив у дорожньо-транспортну пригоду. При цьому водій ОСОБА_3 10.04.2020 року приблизно о 19-40 год., рухаючись в районі будинку 11-б по вул. Запорізьке шосе в м. Дніпро, керуючи автомобілем «Фіат Добло», д.н.з НОМЕР_2 , при виникненні перешкоди для руху не вжив заходів щодо зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, в наслідок чого здійснив зіткнення з автомобьілем «Деу» д.н.з НОМЕР_3 , який рухався та зупинився попереду, під керуванням водія ОСОБА_4 , який здійснив некерований рух та зіткнувся з автомобілем ВАЗ, д.н.з НОМЕР_4 , який зупинився попереду, під керуванням водія ОСОБА_5 . В той час автомобіль «Фіат Добло» д.н.з НОМЕР_2 , продовжуючи некерований рух, змістившись в суміжну праву смугу руху, здійснив зіткнення з автомобілем «Ніссан», д.н.з НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , в результаті транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.06.2020 року, яка вступила в законну силу, відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 07.08.2020 року позивачами надіслано відповідачу досудову вимогу, в якій вони просили відшкодувати завдані збитки, проте ця вимога залишена без відповіді.

Також позивачі вказують на те, що діями відповідача позивачу ОСОБА_1 було завдано матеріальну шкоду у розмірі 196625 грн. 98 коп., що підтверджується висновком № 7450 експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 23.04.2020 року. Також позивачами була сплачена вартість експертного автотоварознавчого дослідження у сумі 3000,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 7450 від 17.04.2020 року про сплату експертного дослідження автомобіля Nissan Note, днз НОМЕР_1 . Страховою компанією ОСОБА_1 було сплачено страхове відшкодування у розмірі 129000,00 грн., але цієї суми недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої під час ДТП, різниця між сплаченою сумою і сумою збитків складає 67 625 грн. 98 коп. Також позивачами було сплачено послуги евакуатора у розмірі 900 грн., що підтверджується квитанцією № 432800. Позивачі неодноразово просили відповідача врегулювати питання мирно, але це не вдалося. Окрім того, протягом тривалого часу у зв`язку із пошкодження автомобіля позивачам довелося знаходитися без роботи, оскільки за допомогою автомобіля вони заробляли кошти для забезпечення фінансового добробуту своєї родини, також їм самостійно довелося шукати гроші для ремонту автомобіля, через що тривалий час зазнають переживань, оскільки стриманий сімейний бюджет довелося спрямувати на ремонт пошкодженого автомобіля, коштів не вистачило, автомобіль і досі знаходиться на ремонті, це призводить до виникнення пригніченого стану. Від такого стану та нецільового використання сімейних коштів постраждали окрім позивачів і члени їх родини, тим самим викликало розлад стосунків. Крім того, раніше дуже часто на вихідних позивачі із сім`ями виїзжали за місто на відпочинок від тяжкого робочого тижня, проте після ДТП така можливість відсутня, позивачами тривалий час довелося користуватися громадським транспортом, що викликало незручності у пересуванні, багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування автотранспортом, довелося відкласти, а від деяких з них вони були змушені відмовитись, що спричинило проблеми з роботою. Розмір заподіяної моральної шкоди позивач ОСОБА_1 оцінила в 10000,00 грн., розмір фінансових втрат через тимчасову втрату змоги заробляти даний позивач оцінює в 25000 грн. Розмір заподіяної моральної шкоди позивач ОСОБА_2 оцінив в 12000,00 грн., розмір фінансових втрат через тимчасову втрату змоги заробляти даний позивач оцінює в 25000 грн. Також для захисту своїх прав позивачі були вимушені звернутися за правою допомогою до компетентних фахівців у галузі права за консультаціями та сплатили їх послуги у розмірі 15000 грн. за підготовку документів до суду, за виїзд та надання консультацій на місці ДТП за складання позову і представництво інтересів, таким чином на правничу допомогу понесли витрати у розмірі 15000 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2020 року суддя Кудрявцева Т.О. визначена для розгляду даної справи.

Ухвалою судді від 31.08.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Ухвалою суду від 13.11.2020 року витребувано з Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області для огляду справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП та належним чином завірені копії постанов суду, винесених у даній справі.

В судове засідання позивачі не з`явилися, про день, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, ссоба, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одному з володільців підвищеної небезпеки з вини іншого - відшкодовується винним.

У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що згідно постанови Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.06.2020 року, яка залишена без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 28.07.2020 року та набрала законної сили, водій ОСОБА_3 10.04.2020 року приблизно о 19-40 год., рухаючись в районі будинку 11-б по вул. Запорізьке шосе в м. Дніпро, керуючи автомобілем «Фіат Добло», днз НОМЕР_2 , при виникненні перешкоди для руху не вжив заходів щодо зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, в наслідок чого здійснив зіткнення з автомобьілем «Деу» днз НОМЕР_3 , який рухався та зупинився попереду, під керуванням водія ОСОБА_4 , який здійснив некерований рух та зіткнувся з автомобілем ВАЗ днз НОМЕР_4 , який зупинився попереду, під керуванням водія ОСОБА_5 . В той час автомобіль «Фіат Добло» днз НОМЕР_2 , продовжуючи некерований рух, змістившись в суміжну праву смугу руху, здійснив зіткнення з автомобілем «Ніссан», днз НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , в результаті транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги п.12.3. ПДР.

У вказаній постанові суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тобто у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, притягнуто його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 420,00 грн.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що автомобіль «Ніссан», днз НОМЕР_1 , якому протиправними діями ОСОБА_3 були спричинені механічні пошкодження, на момент скоєння ДТП належав позивачу ОСОБА_1 на праві власності.

Згідно висновку експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ № 7450, складеного 23.04.2020 року експертом - автотоварознавцем Крутінь В.І. (свідоцтво центральної експертно-кваліфікаційної комісії Міністерства юстиції України № 1382 від 30.10.2009 року) вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Nissan Note», днз НОМЕР_1 , пошкодженого у наслідок ДТП, становить 196625 грн. 98 коп.

07.08.2020 року позивачами на адресу відповідача було направлено досудову вимогу, в якій вони просили добровільно відшкодувати їм матеріальну та моральну шкоду, проте ця вимога залишена відповідачем без виконання.

У зв`язку з тим, що завдана внаслідок ДТП шкода так і не була відшкодована відповідачем, позивачі звернулися до суду з даним позовом про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Таким чином, факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання.

Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, позивач ОСОБА_1 як власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Встановлено, що на час ДТП цивільно-страхова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «ВУСО», яким ОСОБА_1 було сплачено страхове відшкодування у розмірі 129000,00 грн. і таким чином, різниця між сплаченою сумою і сумою збитків складає 67 625 грн. 98 коп. Будь-яких доказів в спростування суми заподіяних позивачам збитків відповідачем суду не надано.

За таких обставин відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу ОСОБА_1 матеріальні збитки в розмірі 67 625 грн. 98 коп., оскільки розмір заподіяної шкоди перевищує ліміт страхового відшкодування страховика.

Також позивачем ОСОБА_1 була сплачена вартість експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля у сумі 3000,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 7450 від 17.04.2020 року, а також було сплачено послуги евакуатора у розмірі 900,00 грн., що підтверджується квитанцією № 432800 від 10.04.2020 року.

Підсумовуючи все вищенаведене суд констатує, що відповідачем по справі було порушено право позивача ОСОБА_1 на відшкодування завданої протиправними діями відповідача матеріальної шкоди та понесених у зв`язку з цим додаткових витрат з метою відновлення своїх порушених прав, у зв`язку з чим вказані права підлягають судовому захисту.

Таким чином, з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню сума завданої внаслідок ДТП матеріальної шкоди у загальному розмірі 71 525 грн. 98 коп. (67 625 грн. 98 коп. + 3000,00 грн. + 900,00 грн.), а отже позовні вимоги даного позивача в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивачів про стягнення з відповідача моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 2 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Стаття 23 ЦК України передбачає можливість відшкодування моральної шкоди завданої особі внаслідок пошкодження її майна, тобто майна власником якого є ця особа.

Судом встановлено, що позивачі є особами, які потерпілі внаслідок винних дій відповідача, який скоїв дорожньо-транспортну пригоду та пошкодив майно позивача ОСОБА_1 - автомобіль «Ніссан», номерний знак НОМЕР_1 , якому протиправними діями відповідача були спричинені механічні пошкодження. Вказаний автомобіль на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди належав позивачу ОСОБА_1 на праві власності, тому суд вважає, що позивач як власник пошкодженого майна має право на відшкодування завданої їй моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із пошкодженням автомобіля.

Також суд вважає, що позивачу ОСОБА_2 , який на час ДТП керував вказаним автомобілем, неправомірними діями відповідача також була завдана моральна шкода.

Завдана позивачам моральна шкода полягає у душевних стражданнях через неправомірну поведінку відповідача, протягом тривалого часу позивачі були позбавлені можливості користуватися пошкодженим автомобілем, в зв`язку з тим, що відповідач відмовився добровільно відшкодувати заподіяну шкоду, їм самостійно довелося шукати гроші для ремонта автомобіля, через що вони тривалий час зазнають переживань, оскільки грошові кошти з їх сімейного бюджету довелося спрямувати на ремонт автомобіля, проте їх не вистачило і автомобіль і досі знаходиться на ремонті, що призводить до вимушених змін у їх життєвих і виробничих стосунках, здійснення додаткових зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану.

Розмір заподіяної моральної шкоди позивач ОСОБА_1 оцінила в 10000,00 грн., а позивач ОСОБА_2 оцінив в 12000,00 грн.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає доведеним факт душевних страждань позивачів, реальність яких не викликає сумніву, а тому позивачі мають право на відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Визначаючи розмір заподіяної позивачам моральної шкоди, суд враховує те, що внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, майно належний позивачу ОСОБА_1 автомобіль пошкоджено та розмір завданих матеріальних збитків є значним; позивачі зазнали негативних емоцій та стресу, які знаходяться в причинному зв`язку з подією ДТП та протиправними діями відповідача.

Виходячи з засад розумності, справедливості та об`єктивності суд вважає, що розмір завданої позивачам моральної шкоди пред`явлений до стягнення є завищеним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню зі стягненням з відповідача на користь кожного з позивачів по 3000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Разом з цим, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивачів про стягнення з відповідача на користь кожного з них фінансових втрат через тимчасову втрату змоги заробляти в розмірі 25000 грн., оскільки позивачами не надано будь-яких доказів на підтвердження таких втрат.

Також у позові позивачі посилаються на те, що для захисту своїх прав вони були вимушені звернутися за правою допомогою до компетентних фахівців у галузі права за консультаціями та сплатили їх послуги у розмірі 15000 грн. за підготовку документів до суду, за виїзд та надання консультацій на місці ДТП за складання позову і представництво інтересів, тому просять стягнути з відповідача понесені витрати у вказаному розмірі.

Відповідно до ч.1, 2 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

У відповідності до ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно до ч.3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частинами 4-6 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 1 ст.60 ЦПК України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 60 ЦПК України під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу. Одна й та сама особа може бути одночасно представником декількох позивачів або декількох відповідачів або декількох третіх осіб на одній стороні, за умови відсутності конфлікту інтересів між ними.

У відповідності до частин 1, 2, 4 ст. 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи; 2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна. Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою. У разі задоволення заявленого клопотання щодо посвідчення довіреності фізичної особи на ведення справи, що розглядається, суд без виходу до нарадчої кімнати постановляє ухвалу, яка заноситься секретарем судового засідання до протоколу судового засідання, а сама довіреність або засвідчена підписом судді копія з неї приєднується до справи. Довіреність фізичної особи, за зверненням якої прийнято рішення про надання їй безоплатної вторинної правничої допомоги, може бути посвідчена посадовою особою органу (установи), який прийняв таке рішення. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Відповідно до ч.1 ст. 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Згідно до ч.2 цієї статті обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, довіреність від імені позивачів не була посвідчена нотаріально або у інший передбачений законом спосіб іншою особою у визначених законом випадках, в ході судового розгляду судом було відмовлено в її посвідчені, і в силу наведених вимог законодавства вона не може бути належним доказом надання професійної правничої допомоги позивачам.

Зважаючи на те що позивачами не надано доказів того, що вони в зв`язку з розглядом даної справи понесли витрати на професійну правничу допомогу у вказаному ним розмірі, їх вимоги про стягнення з відповідача таких витрат у зазначеному розмірі задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у сумі 908,00 грн.

На підставі вищевикладеного, ст. 4, 12, 76-82, 89, 110, 141, 259, 263-265, 280, 282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - 71 525 грн. 98 коп., моральну шкоду в сумі 3000,00 грн., а всього 74 525 грн. 98 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір в сумі 908,00 грн.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Т.О. Кудрявцева