Справа № 714/752/20
Провадження № 2/720/759/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

з участю секретаря Скриндіца С.М.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника органу опіки та піклування Дьяченко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третьої особи без самостійних вимог Чернівецької районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третьої особи без самостійних вимог Чернівецької районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача.

У вересні 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 , третьої особи без самостійних вимог органу опіки та піклування Герцаївської районної державної адміністрації Чернівецької області про визначення місця проживання дитини.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що з 16 серпня 2011 року по 09 жовтня 2017 року вона та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_5 , який проживав з нею у її будинку в с. Остриця Герцаївського району, та знаходився на її утриманні і вихованні. Після розірвання шлюбу, відповідно до усної домовленості з відповідачем щодо виховання сина, дитина проживала по десять днів з кожним з батьків. 18 червня 2020 року вона поїхала за сином по місцю проживання відповідача в с. Рідківці Новоселицького району, проте відповідач не віддав сина та з того часу утримує його, не надаючи їй можливості побачити сина та спілкуватися з ним.

Позивачка просила визначити постійне місце проживання її малолітнього сина ОСОБА_5 з нею, оскільки вона матеріально забезпечена та має стабільний самостійний дохід; власне житло, в якому дитина має свою кімнату та все необхідне; навчально-виховний заклад на відміну від будинку відповідача знаходиться неподалік її домоволодіння; дитина наразі позбавлена материнської турботи з вини відповідача, який неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки; а тому проживання дитини з нею в повній мірі забезпечить інтереси сина.

Стислий виклад заперечень відповідача.

Відповідач ОСОБА_3 заперечував проти позову ОСОБА_1 та звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третьої особи без самостійних вимог органу опіки та піклування Новоселицької районної державної адміністрації Чернівецької області про визначення місця проживання дитини.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він також матеріально забезпечений та має власне житло, в якому дитині є де жити. Дитина наразі проживає у нього та хоче з ним проживати, а не з матір`ю, а тому визначення місця проживання з батьком відповідає інтересам дитини.

Відповідач просив визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 з батьком.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

В судовому засіданні позивачка підтримала первісний позов та пояснила, що батько навмисно налаштовує дитину проти неї, внаслідок вседозволеності синові відповідач створив їй образ «відчуженої матері». Умови проживання дитини з нею кращі, оскільки відповідач утримує та виховує ще трьох дівчат, які проживають спільно всі в одному будинку, в той час коли вона проживає сама. Вона ніколи не налаштовувала дитину проти батька, завжди дозволяла дитині бачити свого батька та на вихідні жити у нього, що перейшло до того, що відповідач не надає їй бачити дитину та спілкуватися з ним. Просила задовольнити первісний позов.

Відповідач первісний позов не визнав, зустрічний позов підтримав та просив задовольнити зустрічні позовні вимоги.

Представник третьої особи без самостійних вимог органу опіки та піклування Чернівецької районної державної адміністрації первісний позов підтримав та повідомив, що орган опіки та піклування Чернівецької райдержадміністрації підтримує висновок органу опіки та піклування Герцаївської райдержадміністрації від 30 вересня 2020 року, оскільки визначення місце проживання дитини з матір`ю відповідає інтересам самої дитини. А той факт, що відповідач створює перешкоди у спілкуванні дитини з матір`ю як раз і свідчить про те, що батько недостатньо турбується інтересами дитини, яка має право на спілкування із власною матір`ю та будь-яке обмеження в цьому перш за все порушує інтереси та права самої дитини.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ

Ухвалою суду від 22 жовтня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 16 листопада 2020 року замість третьої особи без самостійних вимог служби у справах дітей Герцаївської районної державної адміністрації Чернівецької області до участі по справі залучено орган опіки та піклування Герцаївської районної державної адміністрації Чернівецької області.

30 листопада 2020 року судом ухвалено про поновлення строку для подачі зустрічного позову, відкрито провадження за зустрічним позовом та прийнято його до спільного розгляду із первісним позовом у даній справі, третю особу замінено на орган опіки та піклування Герцаївської районної державної адміністрації Чернівецької області, залучено до участі по справі в якості третьої особи без самостійних вимог орган опіки та піклування Новоселицької районної державної адміністрації.

Ухвалою суду від 11 лютого 2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою суду від 11 червня 2021 року у зв`язку із реорганізацією районних державних адміністрацій в порядку ст. 55 ЦПК України до участі по справі замість третіх осіб залучено їх правонаступника Чернівецьку районну державну адміністрацію

ІV. ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

В ході судового розгляду встановлено, що із 16 серпня 2011 року по 09 жовтня 2017 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_5 , який зареєстрований та проживав в будинку позивачки в с. Остриця Герцаївського району Чернівецької області.

Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, так як відповідач перейшов жити у власне домоволодіння в с. Рідківці Новоселицького району Чернівецької області.

Відповідно до усної домовленості між сторонами після розірвання шлюбу дитина проживала по десять днів з кожним з батьків.

З червня 2020 року малолітній ОСОБА_5 проживає без реєстрації із батьком у домоволодінні останнього в с. Рідківці Новоселицького району Чернівецької області. Разом з ними ще проживають троє дітей відповідача від попереднього шлюбу.

В той же час, позивачка стверджує, що відповідач умисно утримує сина, неналежним чином виховує його, створює перешкоди для її спілкування із ним, у зв`язку із чим виник спір щодо місця проживання дитини.

З даного приводу вона неодноразово зверталась із заявами до поліції, про що свідчать відповідь керівника Новоселицького відділення поліції № 4621 від 31 серпня 2020 року із додатками копіями заяв та результатів перевірки.

З довідки Чернівецького навчально-виховного комплексу «Любисток» № 38 від 02 липня 2020 року слідує, що ОСОБА_5 навчається в 3-Б класі даного закладу Чернівецької міської ради.

З характеристики Чернівецького навчально-виховного комплексу «Любисток» № 38 від 02 липня 2020 року слідує, що ОСОБА_5 навчається в даному закладі з 1 класу, відвідує спортивну секцію комплекс. Проживає почергово то з матір`ю , то з батьком по 10 днів у кожного. Батьки часто відвідують навчальний заклад забираючи дитину із школи, цікавляться його навчанням, були присутні на батьківських зборах.

З акту обстеження від 10 вересня 2020 року, складеного службою у справах дітей Герцаївської райдержадміністрації, слідує, що у будинку позивачки в с. Остриця Герцаївського району Чернівецької області є нормальні умови для проживання, забезпечено всі матеріально-побутові умови, для проживання дитини із матір`ю, дотримані санітарно-гігієнічні умови, житло розміщено на 1-2 поверхах, наявні 2 кухні, ванна, 2 спальні, дитяча, вітальня. В будинку проживають тільки мати ОСОБА_1 із дитиною ОСОБА_5 ..

14 вересня 2020 року ОСОБА_3 звернувся із заявою до служби у справах дітей Герцаївської райдержадміністрації із заявою про те, що не заперечує проти визначення місця проживання сина ОСОБА_5 разом із його матір`ю ОСОБА_1 за місцем її реєстрації.

Висновком органу опіки та піклування Герцаївської райдержадміністрації № 19/25-1112 від 30 вересня 2020 року визначено за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 із його матір`ю ОСОБА_1 в с. Остриця Герцаївського району.

Орган опіки та піклування Чернівецької райдержадміністрації, який був створений внаслідок реорганізації Герцаївської та Новоселицької райдержадміністрацій, звернувся до суду із заявою № 01-39/21-650 від 22 червня 2021 року, в якій підтримує висновок органу опіки та піклування Герцаївської райдержадміністрації від 30 вересня 2020 року, як такий що відповідає інтересам дитини.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Герцаївської райдержадміністрації № 14/25-1208 від 12 жовтня 2020 року відповідачу ОСОБА_3 визначено час зустрічі із сином ОСОБА_5 , який проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 з можливістю спілкуватися із дитиною поза межами території господарства, а саме з 21 години п`ятниці по 16 годину неділі щотижня з ночівлею у батька.

З результатів психологічного вивчення відмінностей у ставленні ОСОБА_5 до батьків від 16 листопада 2020 року, проведеного асистентом кафедри практичної психології ЧНУ ім. Ю.Федьковича ОСОБА_6 слідує, що батьки мають суттєву різницю у підходах щодо виховання малолітнього ОСОБА_5 , який хотів би жити разом із обома батьками, але при неможливості обрав би батька. В той же час, мати для нього є більш значущою особо, а тому тривожність до неї дещо більша.

З актів обстеження від 05 серпня 2020 року, від 19 листопада 2020 року та від 21 січня 2021 року, складених службою у справах дітей Новоселицької райдержадміністрації, слідує, що у будинку відповідача в с. Рідківці Новоселицького району Чернівецької області є нормальні умови для проживання батька із дитиною, дитина відмовляється їхати за місцем проживання матері. Окрім ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , у будинку проживають інші діти відповідача ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Постановою Новоселицького районного суду від 16 липня 2020 року ОСОБА_3 був притягнутий до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 340 гривень за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП, тобто вчинення домашнього насильства стосовно власної доньки ОСОБА_8 ..

За встановленими судом обставинами у вказаній справі про адміністративне правопорушення, 04 липня 2020 року біля 21 годині 30 хвилин ОСОБА_3 знаходячись по місцю свого проживання в с. Рідківці Новоселицького району Чернівецької області вчинив сварку із своєю донькою ОСОБА_8 , в ході якої виражався в сторону останньої нецензурною лайкою, чим своїми діями вчинив насильство в сім`ї. Скоєння ОСОБА_3 домашнього насильства мало місце окрім доньки ОСОБА_8 в присутності інших його дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_9 ..

З наявних у справі характеристик та довідок слідує, що обидві сторони є підприємцями, забезпечені матеріально та мають власне житло, раніше не судимі, не перебувають на обліку у нарколога та психіатра,

Допитані судом як свідки психологи ОСОБА_10 та ОСОБА_11 показали суду, що їм відомі обставини справи, оскільки до них за допомогою звертались обидва батьки із дитиною, яка має перманентний психологічний стрес у зв`язку із проживанням батьків окремо один від одного та наявністю спору щодо її місця проживання. Між дитиною та батьком дуже тісний зв`язок, дитина боїться, що батько може не повернутися. Разом з тим, чіткої прихильності дитини до когось не було. У сторін різні підходи щодо виховання дитини, так матір бажає виховати «чемпіона», а тому виховує дитину із дотриманням дисципліни та навчання на доброму рівні; батька до дитини менш вимогливий. В той же час, дитина має мати постійне місце проживання з однім з батьків, оскільки постійні переїзди від одного до іншого з батьків негативно впливає на її психологічний та фізичний стан.

Свідок ОСОБА_12 показала суду, що вона є класним керівником малолітнього ОСОБА_5 .. Навчальний заклад, який відвідує дитина, знаходиться в м. Чернівці, неподалік від місця проживання матері дитини ОСОБА_1 .. Після розірвання шлюбу між сторонами, дитина по 10 днів проживала з кожним з батьків, однак з літа 2020 року перебуває у батька. Обидві сторони цікавляться вихованням та навчанням дитини, однак після того як дитина перейшла жити до батька її успішність у навчанні впала.

В порядку ст. 171 Сімейного кодексу України суд вислухав думку малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який пояснив, що на даний час він проживає разом із батьком, в будинку якого проживають ще троє доньок батька від іншого шлюбу, з якими у нього відносини не дуже хороші. В той же час, його відносини з братом по лінії матері нормальні. Батьки проживають окремо, він же любить обох та буде жити з тим з них, кого визначить суд.

ІV. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Вирішуючи дану справу, суд виходить з того, що відповідно до ст. 141 СК України мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 150 СК України).

Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні та має право на спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Згідно ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

Враховуючи наведені норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд дійшов висновку про визначення місця проживання дитини з матір`ю, що першочергово враховує інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків.

В той же час, слід зазначити, що обидві сторони забезпечені житлом та нормальними житлово-побутовими умовами для утримання та виховання дитини, яка з червня 2020 року проживає з батьком, з яким склалися тісні відносини.

Батьки дитини, які безсумнівно відіграють важливу роль у житті та розвитку дитини, мають право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати.

Однак, на думку суду дослідженими доказами доведено перевагу матері перед батьком в тому, що визначення місця проживання дитини з нею відповідає найкращим інтересам самої дитини.

Так, позивачка як мати дитини на відміну від батька більш вимоглива до сина в плані дотримання дисципліни та підготовки до навчання, в той час коли дитина перебуваючи у батька втратила старанність, і як наслідок погіршилось успішність у навчанні.

Крім цього, навчальний заклад є набагато ближче до домоволодіння позивачки, що сприяє дитині у навчанні та відвідуванні навчального закладу.

Не дивлячись на те, що обидві сторони забезпечені житлом, суд враховує, що в будинку відповідача окрім нього та дитини, ще проживають три його доньки від попереднього шлюбу, з якими відносини дитини не дуже теплі, про що зазначила вона сама в судовому засіданні. В той же час, в будинку матері окрім неї та дитини ніхто не проживає.

Особливу увагу суд приділяє факту притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч.1 КУпАП за вчинення 04 липня 2020 року ним домашнього насильства відносно своєї доньки ОСОБА_8 , тобто в той час коли малолітній ОСОБА_5 фактично знаходився у нього на вихованні, що свідчить про прояви психологічної агресії відповідача відносно своїх дітей.

Також, суд враховує думку представника органу опіки та піклування Чернівецької районної державної адміністрації про те, що створення відповідачем перешкод у спілкуванні дитини з матір`ю (яке проявилось в тому, що в порушення усної домовленості між ними, відповідач не віддає дитину позивачці), свідчить про те, що батько вже порушує права та інтереси дитини на спілкування із власною матір`ю.

Визначаючи місце проживання дитини з одним із батьків, суд зобов`язаний керуватися найкращими інтересами дитини, враховуючи особливість цієї категорії спорів та чутливість дитини.

За вказаних обставин, суд керуючись найкращими інтересами дитини погоджується із висновком органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дитини із позивачкою, оскільки таке вирішення спору дає підстави для висновку про гармонійний розвиток та належне виховання дитини.

Крім цього, визначення місця проживання дитини біля матері не позбавляє батька права на особисте спілкування з дитиною та прийняття участі у її вихованні.

За вказаних обставин, суд вважає за необхідне задовольнити первісний позов, а в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити за безпідставністю.

На підставі ст.ст.6, 7, 19, 141, 142, 150, 157, 161, 171 СК України, ст. 29 ЦК України, ст.ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», суд керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Первісний позов задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третьої особи без самостійних вимог Чернівецької районної державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , із батьком відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ляху Г.О.