ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

13 січня 2021 року

м. Харків

Справа № 645/784/20

Провадження № 22-ц/818/1198/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Кругової С.С., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря судового засідання : Плахотнікової І.О.,

Учасники справи:

заявник: ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора, Харківська міська рада про встановлення факту родинних відносин, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2020 року, ухвалене суддею Горпинич О.В., -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про про встановлення факту родинних відносин, заінтересована особа - Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора, Харківська міська рада.

В обгрунтування заяви зазначив, що у його паспорті серії НОМЕР_1 , який виданий Фрунзенським РВ ХМУ УМВ України в Харківській області від 16 листопада 2000 року його прізвище, ім`я по батькові записані, як ОСОБА_1 . Між тим, у свідоцтві про народження серії НОМЕР_2 , виданого 05 серпня 1955 року бюро ЗАГС Качановичського району м. Харкова, зазначено російською мовою, що він ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харкові. Батьками зазначені: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_3 . Батьки мали ще одного сина (старшого брата) ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно ордеру № 1743 серії КС від 11 вересня 1964 року, виданого виконавчим комітетом Київської районної Ради депутатів трудящих його батькові виданий ордер на право заняття сім`єю зі складу 4-х осіб з правом житлової площі ОСОБА_3 дружина, ОСОБА_4 - син, ОСОБА_1 - син, квартири АДРЕСА_1 , на підставі рішення від 09 вересня 1964 року № 15. Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого міським ЗАГС м. Харкова (записи зроблені російської мовою) батько « ОСОБА_2 » помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що в книзі реєстрації актів про смерть 13 березня 1993 року зроблена відповідна запис №4082. У зв`язку зі смертю батька рішенням виконавчого комітету Фрунзенської районної ради народних депутатів м. Харкова Харківської області № 258/22 від 19 листопада 1996 року визнано наймачем трикімнатної окремої квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_3 (жінка), з якою укладено договір найму з включенням до нього й сина ОСОБА_1 . Вищевказана квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності з матір`ю ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло в порядку приватизації, виданого 23 листопада 2000 року за реєстраційним № 8-00-199629 Центром приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради, згідно з розпорядженням № 9643 від 23 листопада 2000 року. Кватира зареєстрована у Харківському МБТІ у реєстровій книзі за № П-8-23407. З 13 червня 2001 року в зазначеній квартирі був зареєстрований його брат ОСОБА_4 . Зазначене підтверджується довідкою дільниці № 55 КП «Жилкомсервіс» № 2472 від 13 серпня 2013 року про те, що ОСОБА_3 та її сини ОСОБА_1 , ОСОБА_4 були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 . Мати ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після її смерті він та брат ОСОБА_4 в установлені ст.ст. 1268, 1270 ЦК України строк та порядку прийняли спадщину, яка відкрилася після смерті матері, в тому числі й належну їй частину спірної квартири, оскільки обидва були зареєстровані в цій квартирі. Ні заявник, ні ОСОБА_4 за життя не оформлювали в нотаріальному порядку своє право на спадщину після смерті матері в установленому законом порядку. Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 34834372 від 13.08.2013 року до Спадкового реєстру Дванадцятої ХДНК за його зверненням внесено реєстраційний запис № 54878287 про реєстрацію спадкової справи № 593/2013. Брат ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . Спадкоємцем першої черги за законом після смерті останнього є його син ОСОБА_5 , який на час смерті батька не проживав з ним та ніколи не був зареєстрований за місцем реєстрації останнього. В установлений законом шестимісячний строк після відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 його син ОСОБА_5 не подав заяву про прийняття спадщини в порядку, передбаченому ст. 1269 ЦК України. Після звернення 13 серпня 2013 року до Дванадцятої ХДНК про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері та брата, йому було відмовлено у здійсненні цих нотаріальних дій із зазначенням, що в свідоцтві про його народження по батькові « ОСОБА_4 » не співпадає із даними паспорта - « ОСОБА_4 ». Крім того, була зареєстрована заява сина брата - ОСОБА_5 про прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_4 на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_5 про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Зазначене рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2013 року скасовано рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 18 січня 2017 року та відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Ухвалою ВВСУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року касаційна скарга ОСОБА_5 відхилена. Встановлення факту родинних відносин породжує, як зазначає заявник юридичні наслідки, а саме отримання свідоцтва про спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3 та брата ОСОБА_4 .

Просить суд встановити факт родинних відносин, а саме: факт того, що він, ОСОБА_1 , є рідним сином ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , та рідним братом ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви, посилаючись на порушення судом норма матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги, окрім обставин, які викладенні ним у заяві, зазначив, що між спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 відсутній спір про право цивільне, а тому його заява про встановлення факу розглядалася в порядку окремого провадження, а не в загальному.

Також зазначив, що йому не було роз`яснено судом про необхідність надання ним до суду постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину.

Вважає, що ним надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження факту родинних відносин, а саме того факту, що він є рідним сином ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , та рідним братом ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Залишаючи заяву ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин без задоволення, суд першої інстанції виходив із того, що останнім не надано належних та допустимих доказів, що нотаріус у встановленому порядку виніс постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність підтвердження факту родинних відносин між спадкодавцями і спадкоємцем, що свідчить про порушення прав та змушує звертатись до суду за їх захистом.

Також суд зазначив, заявником не доведено факту невизнання чи порушення його спадкових прав та необхідності їх захисту в судовому порядку шляхом встановлення факту родинних відносин.

Проте, повністю погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження.

Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження зокрема справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України).

При цьому, згідно ч.ч. 1-2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, що посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ч. 4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Як на підставу для звернення до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин ОСОБА_1 посилається на те, що він не може оформити та отримати через нотаріальну контору свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3 та брата ОСОБА_4 , що створює для нього перешкоди щодо розпорядження усім спадковим майном.

Відповідно до ст.1216, 1217 та 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

Статтями 1261 та 1262 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

За змістом ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).

Наслідки пропуску строку для прийняття спадщини визначені ст.1272 ЦК України.

Отже, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов'язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293, статті 315 ЦПК України та роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з положеннями ч.1, 2, 3 ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Матеріали справи свідчать, що заявник із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 не звертався.

У заяві ОСОБА_1 зазначає, що він є такий, що фактично прийняв спадщину після смерті вищевказаних осіб, оскільки на час їх смерті фактично проживав та був зареєстрований із спадкодавцями.

Оскільки з моменту смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до звернення ОСОБА_1 до суду з цієї заявою сплинуло більше одного року, з урахуванням обов`язку Харківської міської ради звернутися до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою у відповідно до вимог ст.1277 ЦК України, колегія суддів вважає, що між Харківською міською радою та заявником наявний спір про право.

Мотивуючи заяву ОСОБА_1 вказував, що встановлення факту родинних відносин необхідно йому для належного оформлення права на спадщину, а тому аналіз установлених судом обставин справи дає підстави для висновку, що в даному випадку виник спір про право на спадщину.

Отже, факт, про встановлення якого просить заявник, не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки із поданої заяви апеляційним судом встановлено, що існує спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження.

За положеннями частини 6 статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Суд першої інстанції не звернув уваги на положення частини 6 статті 294 ЦПК України та всупереч зазначеної норми ухвалив судове рішення про відмову у задоволенні заяви про встановлення факту родинних відносин.

З урахування викладеного, рішення суду підлягає скасуванню, а заява ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин - підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ч.6 ст.294, ч.4 ст.315, п.4 ч.1 ст.374, ст.ст.377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 13 серпня 2020 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора, Харківська міська рада про встановлення факту родинних відносин - залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.Ю. Тичкова