ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

16 січня 2021 року

м. Харків

справа № 643/1584/20

провадження № 22-ц/818/921/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач: Комунальне підприємство «Міськелектротранссервіс»

відповідач : ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи

за позовом Комунального підприємства «Міськелектротранссервіс» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м.Харкова від 01 червня 2020 року, ухвалене у складі судді горбунової Я.М., в залі суду в місті Харкові,

В С Т А Н О В И В :

Комунального підприємства «Міськелектротранссервіс» звернувся до суду із вказаним позовом.

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 29.06.2019 року о 20 год. 45 хв. керуючи автомобілем марки «Infiniti Q50», державний номер НОМЕР_1 , у м. Харкові по пр. Московському, 191, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на електроопору, від чого автомобіль отримав механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення, постанова набрала законної сили. Згідно акту від 29.06.2019 року в ході розслідування комісією було оглянуто місце події і встановлено наступне: 1. До пошкодження, оздоблення на опорі контактної мережі тролейбуса по пр. Московському знаходились в справному стані; 2. Причиною даного випадку став наїзд на металеву опору автомобілем «Infiniti Q50», державний номер НОМЕР_1 , в результаті ДТП. Зазначене також підтверджується актом про пошкодження майна від 29.06.2019 р. Розмір шкоди, завданої позивачу внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_1 складає 14 849,50 грн.

У зв`язку із чим позивач просить стягнути з ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 14 849,50 грн.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 01 червня 2020 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Міськелектротранссервіс» суму матеріальної шкоди у розмірі 14 849 грн (чотирнадцять тисяч вісімсот сорок дев`ять ) 50 копійки та судовий збір у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що КП «Міськелектротранссервіс» не є належним позивачем по вказаній справі. Підприємство не є власником та розпорядником комунального майна, яке належить територіальній громаді, а саме Харківській міській раді. Так наданими суду доказами позивач не довів що саме КП «Міськелектротранссервіс» є власником металевої опори яка була на думку позивача пошкоджена в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Зазначає, що документи, на які посилається позивача не свідчать, що металева опора біля будинку пр. Московський, 191 належить саме позивачу по справі або перебуває на його балансі станом на 29 жовтня 2019 року, яка залишкова вартість майна станом на час ДТП. В порушення вимог ст.ст.77-81 ЦПК України, позивач не довів наявність у нього збитків, які підлягають відшкодуванню у сумі 14849,50грн. Надані позивачем докази не свідчать про характер пошкодження металевої опори та чи перебуває вона в робочому (належному) стані чи ні після ДТП, чи слід зробити її ремонт, яким чином пошкодження впливають на стан металевої опори та на її функції. Крім того, не доведено сам факт виконання робіт позивачем. За даними документами, наданими Позивачем в розпорядження суду, постраждала саме металева опора. Відсутні в розпорядженні суду дані що вона втратила свій первісний стан, а також що вона перебуває в не робочому стані та не є придатною для подальшого використання. Так мною були зроблені фотографії з місця ДТП станом на 29.06.2019р. та станом на жовтень 2020 року. Стан металевої опори яка мала подряпини ніякими чином не була відновлена. Вказане свідчить що будь які роботи взагалі не були проведені. Зазначає, що За актом виконаних робіт №1 за липень 2019 року замовником визначене підприємство КП «Міськелектротранссервіс», виконавцем робіт визначено підприємство КГІ «Міськелектротранссервіс». Однак діюче законодавство наділяє Замовника робіт та Виконавця різними правами та обов`язками, робить неможливим сумісність сторін за договором будівельного підряду, актами виконаних робіт , відомостями, довідками, розрахунками та іншими документами виконання робіт в одній особі. Також апелянт вказує, що не погоджується із розміром заподіяної матеріальної, оскільки вказана сума включає суму кошторисного прибутку у розмірі 18,22грн., що не відповідає принципам та розрахункам відшкодування завданої шкоди; вказана сума включає суму податку на додану вартість у розмірі 2474,92грн., що не відповідає вимогам діючого законодавства України, в частині того що вказана сума має бути нарахована та сплачена виключно у разі здійснення господарської діяльності платниками ПДВ при розрахунках з іншими суб`єктами господарської діяльності, а не в межах одного платника податків. Також не є підтвердженим будь які витрати які поніс Замовник робіт КП «Міськелектротранссервіс» у зв`язку з виконанням будівельних робіт, відсутній та не підтвердженим факт оплати за виконані роботи. Вказує також, що в порушення вимог ст.ст. 187, 190 ЦПК України, судом на адресу відповідача не були направлена ухвала про відкриття провадження з додатками копія позовної заяви з доказами по справі. Що зробило не можливим прийняття відповідачем своєї участі у розгляді вказаної справи. При таких обставинах, права відповідача по справі були порушені судом, при розгляді вказаної справи.

Представник КП «Міськелектротранссервіс» надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Відзив мотивований тим, що аргументи відповідача щодо наявності підстав для скасування рішення суду неспроможними. Вказує, що твердження відповідача про те, що позивачем не доведено, що саме він є власником металевої опори, що підприємство не є власником та розпорядником комунального майна, яке належить територіальній громаді в особі Харківської міської ради не відповідає обставинам справи та спростовується долученими до справи доказами. Вважаємо, що судом справу було розглянуто з дотриманням принципу пропорційності, з врахуванням завдання цивільного судочинства (справедливий, неупереджений і своєчасний розгляд і вирішення справи з метою ефективного захисту порушених прав та інтересів юридичної особи); забезпеченням розумного балансу між приватними і публічними інтересами; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, тощо. В свою чергу, відповідачу нічого не заважало користуватися своїми правами: отримати ухвалу про відкриття провадження з позовом і додатками, подати відзив на позов, докази, подавати клопотання та заяви. Крім того, відповідач не повідомив суду апеляційної інстанції нічого нового та не надав доказів, що могли би вплинути на вирішення справи. Щодо вартості матеріальних збитків зазначає, що розмір завданої шкоди позивачу доведений належними та допустимими доказами, кошторисна документація містить детальний опис робіт та матеріалів, які були використані, а також їх вартість. Що стосується посилання відповідача на норми закону, що регулюють правовідносини за договором будівельного підряду, то вони є недоречними. Діяльність по відновленню (ремонту) контактної мережі тролейбуса КП «Міськелектротранссервіс» здійснює на підставі статуту підприємства. Посилання відповідача на неправомірність нарахування ПДВ спростовується свідоцтвом №200011870 від 01.12.2011 про реєстрацію платника податку на додану вартість. Позивачем на поновлення пошкодженого майна було витрачено 14 849,50 грн, саме такі кошти були витрачені на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої опори (приведення у такий стан, який існував до її пошкодження). Водночас зазначає, що законодавством передбачено розрахування витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом з врахуванням зносу, саме транспортного засобу.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзивів на апеляційну скаргу, вважає, що апеляційна скарга не підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 369 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням ціни позову та малозначності справи, суд апеляційної інстанції проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно постанови Московського районного суду м. Харкова від 31.07.2019 року №643/10913/19 ОСОБА_1 29.06.2019 року о 20 год. 45 хв. керуючи автомобілем марки «Infiniti Q50», державний номер НОМЕР_1 , у м. Харкові по пр. Московському, 191, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на електроопору, від чого автомобіль отримав механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення, постанова набрала законної сили.

Згідно акту від 29.06.2019 року в ході розслідування комісією було оглянуто місце події і встановлено наступне: 1. До пошкодження, оздоблення на опорі контактної мережі тролейбуса по пр. Московському знаходились в справному стані; 2. Причиною даного випадку став наїзд на металеву опору автомобілем «Infiniti Q50», державний номер НОМЕР_1 , в результаті ДТП.

Зазначене також підтверджується актом про пошкодження майна від 29.06.2019 р.

КП «Міськелектротранссервіс» направляло відповідачеві претензію № 1038, від 20.08.2019 року з вимогою відшкодувати завдану шкоду, направляло документи на підтвердження правомірності своїх вимог. В претензії також ОСОБА_1 було попереджено що у разі невиконання обов`язку по відшкодуванню завданої шкоди звернеться до суду для захисту своїх прав.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частинами 1,2 ст.1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі розпорядження Управління комунального майна і приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради за №1796 від 30.09.2011 в цей же день між Управлінням комунального майна і приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, як Власником, та КП «Міськелектротранссервіс», як Користувачем, укладено договір про передачу в господарське відання майна, зазначеного в додатках №№1-20. Серед іншого позивачу передано контактну мережу тролейбусу по вулиці Б.Потьомкіна від кільця «БК ХЕМЗ» до проспекту Московського, пр.Московський від вул.Бр.Потьомкіна Турбінного заводу (Додаток №18 до розпорядження №1796 від 30.09.2011).

Пошкоджена внаслідок дорожньо-транспортної пригоди опора контактної мережі є її складовою, що підтверджується ДБН В.2.3 - 18:2007 «Трамвайні та тролейбусні лінії» (п.8.3 Опорні конструкції).

Зазначена опора контактної мережі була встановлена у 2015 році, оздоблення на опору закуплено та встановлено у 2018 році.

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Отже, твердження відповідача про те, підприємство не є власником та розпорядником комунального майна, яке належить територіальній громаді, а саме Харківській міській раді не є спроможними.

Щодо доводів відповідача про те, що порушення вимог ст.ст.77-81 ЦПК України, позивач не довів наявність у нього збитків, які підлягають відшкодуванню у сумі 14849,50 грн колегія суддів зазначає наступне.

Згідно статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень частини 3статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог статті 77ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не спростовують предмета доказування.

Згідно частини 1статті 4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Діяльність по відновленню (ремонту) контактної мережі тролейбуса КП «Міськелектротранссервіс» здійснює на підставі статуту підприємства. Так відповідно до п.3.1 Статуту метою діяльності підприємства є зокрема підвищення ефективності утримання контактної мережі, розвитку тролейбусних ліній, забезпечення надійного енергопостачання наземного електричного транспорту.

Відповідно до п.3.2 статуту предметом діяльності підприємства: технічне обслуговування і ремонт пристроїв контактно-кабельної мережі (п.3.2.2); капітальне будівництво, реконструкція та капітальні і поточні ремонти тролейбусних мереж (п.3.2.4).

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відповідачем було пошкоджено оздоблення армоване для опори контактної мережі. На підтвердження вартості пошкодженого майна (оздоблення) суду видаткову накладну №17 від 01.11.2018 та платіжні доручення№1570 від 10.10.2018, №125 від 08.11.2018, з яких вбачається, що комплект оздоблення армованого для опори контактної мережі коштує 12 000 грн (90 грн - вартість зберігання на складі).

Обставина пошкодження опори, а саме її складової: армованого для опори контактної мережі, підтверджується актами від 29.06.2019 року і постановою судді Московського районного ~ м.Харкова від 31.07.2019 у справі №643/10913/19.

Із тексту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на електроопору. (а.с 10)

Також колегія суддів зазначає, що посилання відповідача на неправомірність нарахування ПДВ спростовується свідоцтвом №200011870 від 01.12.2011 про реєстрацію платника податку на додану вартість.

Розмір збитків, які були завдані позивачу підтверджений також довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за липень 2019 р., актом приймання виконаних будівельних робіт за липень 2019 р., відомостями ресурсів до акту прийняття, розрахунками загальновиробничих витрат до акту.

Що стосується доводів апеляційної скарги, що судом були порушені норми процесуального права під час розгляду справи не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки не впливають на правильність висновків та вирішення справи по суті.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Отже, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

При вирішенні цієї справи, місцевий суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, тому судові витрати понесені у зв`язку з апеляційним переглядом справи слід залишити за особою, яка звернулась із апеляційною скаргою.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 01 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - Н.П.Пилипчук

Судді - В.Б. Яцина

О.М. Хорошевський