Провадження № 2/389/817/20
Рішення

іменем України

29 липня 2021 року Знам`янський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Савельєвої О.В.,

за участю секретаря судового засідання Пахути Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду в місті Знам`янка Кіровоградської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

за участю: представника позивача адвоката Горбаня Р.О., представника відповідача адвоката Урсаленка О.М.,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 148372 доларів США 63 центів, на підставі ст.ст. 526, 610, 1046, 1049 ЦК України. Свої позовні вимоги обґрунтував наступним. Між ним та ОСОБА_2 12.12.2017 укладено договір позики. На підтвердження укладення договору відповідач видав позивачу розписку, яка посвідчує передання йому визначеної суми коштів. За змістом розписки ОСОБА_2 підтверджує, що він отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 69000 доларів США під 3% річних за місяць. Вказану суму відповідач зобов`язувався повернути з нарахованими відсотками не пізніше 01.12.2018. Незважаючи на прохання позивача, ОСОБА_3 , станом на день звернення з позовом до суду, жодних виплат в рахунок погашення суми боргу не здійснив. Такі дії відповідача свідчать про ухилення від повернення суми боргу, незважаючи на закінчення строку, протягом якого кошти мали бути повернуті, а також про порушення ним взятих на себе зобов`язань за договором позики. За вказаних обставин позивач змушений був звернутись до суду за захистом своїх прав.

Відповідачем ОСОБА_2 було подано відзив на позовну заяву, в якому він позовні вимоги не визнав в повному обсязі, а свої заперечення обґрунтував наступним. Вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки договір позики він не укладав з позивачем. Надана позивачем розписка не є письмовою формою договору. Оскільки не було дотримано письмової форми договору, договір вважається не дійсним та таким, що не укладався. Позивач не звертався до відповідача з приводу невиконання останнім будь-яких домовленостей, що могли бути між ними.

Представник позивача адвокат Горбань Р.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача адвокат Урсаленко О.М. позовні вимоги не визнав в повному обсязі. Крім того, зазначив, що відповідач кошти в позивача в борг не брав та розписку не писав.

Заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 надав ОСОБА_3 в борг під 3% щомісячно грошові кошти в сумі 69000 (шістдесят дев`ять тисяч) доларів США, що підтверджується розпискою від 12.12.2017 (а.с.80).

Відповідно до розрахунку обчислення трьох процентів від суми позики помісячно за весь період існування грошового зобов`язання, ОСОБА_3 має заборгованість перед ОСОБА_1 у сумі 142 518 (сто сорок дві тисячі п`ятсот вісімнадцять) доларів США 39 центів (а.с.6) та заборгованість за прострочення виконання зобов`язання в сумі 5854 (п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят чотири) долари США 24 центи (а.с.7).

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Положеннями статті 1047 ЦК України, вказано, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У правовій позиції, викладеній в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналогічні по суті висновки містяться й у постановах Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15,від 08.06.2016 у справі №6-1103цс16 та вказівки в постанові ВСУ від 26.09.2018 у справі № 483/1953/16-ц, які відповідно до ст. 417 ЦПК України є обов`язковими для застосування іншими судами загальної юрисдикції таких норм права.

Так, відповідно до вказаних висновків Верховного Суду України, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні також виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Суд вважає, що зазначена розписка є належним письмовим доказом укладення між позивачем та відповідачем договору позики в указаній в ній сумі. Вона підтверджує як його укладення, так і умови договору, суму позики, дату отримання коштів в борг, зобов`язання їх повернення у визначену в ній дату; а також засвідчує отримання відповідачем (боржником) від кредитора (позивача) вказаної грошової суми. Розписка також підтверджує право позивача вимагати від відповідача повернення суми боргу, і обов`язок відповідача - виплатити позивачу зазначену суму боргу.

Верховний Суд 31.10.2018 (справа № 707/2606/16-ц, провадження № 61-28762св18), досліджуючи питання виконання боргового зобов`язання при наявності оригіналу боргової розписки у кредитора, зробив наступний висновок, статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги за ч.2 ст.1050 ЦК України.

Після закінчення строку позики права та інтереси позикодавця/кредитора забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, за якою за увесь час прострочення повернення грошового зобов`язання стягуються 3% річних (якщо інший розмір саме процентів річних не визначено договором) та % інфляції, аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12.

Передбачене ч.2 ст.625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Відтак, правомірним є стягнення винагороди за користування валютною позикою у розмірі процентів згідно розписки лише за період до терміну повернення позики, зазначеного в ній. За період з дати повернення позики, зазначеної у розписці, до дня винесення судового рішення підлягають стягненню 3% річних у іноземній валюті, якщо інший розмір саме процентів річних (а не винагороди за користування позикою) не визначено розпискою чи договором. Вказана позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2019 у справі №373/2054/16ц.

Виходячи з викладеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки, які передбачені борговою розпискою саме за період користування кредитом, тобто з 12.12.2017 по 01.12.2018, що в сукупності складає 11 місяців і 19 днів.

Розрахунок заборгованості за відсотками, які передбачені борговою розпискою за період користування коштами проводиться: 69000 доларів *3%/100%=2070 доларів США (3% в місяць, які підлягають стягненню щомісячно за користування коштами); 2070/31=66 доларів США 77 центів (3% за 1 день користування коштами), тобто (2070 доларів США *11 місяців) + (66 доларів США 77 центів * 19 днів) = 24038 доларів США 71 центів.

У ч.2 ст.625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Отже, 3 % річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 69 000,00 доларів США, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 02 грудня 2018 року до дня ухвалення судового рішення (29.07.2021), що становить 971 днів, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році), що складає: 69000 доларів*971*3/100/365= 5506 долари США 77 центів.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем та його представником не подано суду жодних доказів на підтвердження доводів, що кошти ним в борг у ОСОБА_1 не отримувалися.

Отже, враховуючи викладене, а також те, що боргова розписка від 12.12.2017 підтверджує факт укладення договору позики, а відтак і отримання коштів ОСОБА_2 та виникнення у нього обов`язку в їх поверненні, який ним в свою чергу не виконано, оскільки оригінал боргової розписки знаходився у позивача по справі, тому з сукупності вказаних підстав, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в сумі 98545 доларів США 48 центів, яка складається з основного боргу - 69000 доларів США, 3% відсотків за користування борговими коштами, які вказані в борговій розписці - 24038 доларів США 71 центів та 3% річних - 5506 долари США 77 центів.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог .

На підставі викладеного, ст.ст16,530,610,612,1046,1047,1049 ЦК України, керуючись ст.ст.18,18,141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , заборгованість в сумі 98545 доларів США 48 центів, яка складається з основного боргу - 69000 доларів США, 3% відсотків за користування борговими коштами, які вказані в борговій розписці - 24038 доларів США 71 центів та 3% річних - 5506 долари США 77 центів.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , сплачений судовий збір в сумі 6980 грн. 74 коп.

Решту сплаченого судового збору в сумі 3529 грн. 26 коп. віднести на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Кропивницького апеляційного суду через Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області.

З дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 30.07.2021.

Суддя Знам`янського міськрайонного суду

Кіровоградської області О.В. Савельєва