КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2021року

м. Київ

справа № 363/680/21

провадження № 22-ц/824/10211/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач),

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

за участю помічника судді, який за дорученням головуючого судді здійснює повноваження секретаря судового засідання - Виноградової А.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа - Акціонерне товариство «Райфайзен Банк»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3

на ухвалу Вишгородського міського суду Київської області від 18 травня 2021 року у складі судді Котлярової І.Ю.

у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Акціонерне товариство «Райфайзен Банк» про поділ іпотечного майна, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про поділ іпотечного майна, в якому просила здійснити поділ майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; визнати за нею право власності на Ѕ частину домоволодіння та на Ѕ частину земельної ділянки (кадастровий номер :02:255:0027) площею 0,0825 га, з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

17 травня 2021 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення доказів та заяву про забезпечення позову з аналогічними вимогами.

В обґрунтування заяви зазначала, що предметом спору в даній справі є визначення прав на спільне сумісне іпотечне майно позивача та відповідача, а саме домоволодіння, яке придбане за договором купівлі продажу від 17 серпня 2008 року реєстраційний номер №5636 домоволодіння, що складається з будинку, загальною площею 60,8 кв.м, погрібу, сараю, вбиральні, навісу, а також земельну ділянку, придбану за договором купівлі-продажу від 17 вересня 2008 року реєстраційний номер № 5632 площею 0,0825 га, кадастровий номер :02:255:0027, що розташована за цією ж адресою.

Посилалася на те, що під час перебування на території домоволодіння, невідомі особи повідомили їй, що мають намір придбати будинок на електронних торгах, який було передано на примусову реалізацію ДП «СЕТАМ».

Зауважувала, що приватний виконавець Кісельова В.В. передала на примусову реалізацію ДП «СЕТАМ» домоволодіння, що є спільною сумісною власністю позивача та відповідача, на підставі постанови про арешт нерухомого майна боржника. На даний час проводиться реєстрація учасників для примусової реалізації майна на 31 травня 2021 року. Приватним виконавцем в повній мірі не було з`ясовано чи не придбано домоволодіння в період шлюбу та чи мають інші особи права на дане майно, однак приватний виконавець пересвідчився лише в тому, що домоволодіння зареєстроване на ім`я боржника.

На підставі викладеного просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на домоволодіння, що складається з будинку загальною площею 60,8 кв.м, погрібу, сараю, вбиральні, навісу, а також земельної ділянки площею 0,0825 га, кадастровий номер :02:255:0027, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; до набрання чинності рішенням у справі заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо вищевказаних домоволодіння та земельної ділянки.

Ухвалою Вишгородського міського суду Київської області від 21 квітня 2021 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з указаною ухвалою, 01 червня 2021 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернуласядо суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права та без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Указує, що відповідач ОСОБА_2 , будучи власником майна, яке є спільною власністю подружжя, може відчужити його на користь третіх осіб.

Зазначає, що Ѕ вищевказаних домоволодіння та земельної ділянки належить позивачу на підставі спільної сумісної власності, а тому невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову про поділ майна.

Зауважує, що забезпечення позову у даній справі не можна вважати фактичним зупиненням виконання рішення суду про стягнення заборгованості, ухваленого в іншій справі, оскільки таке забезпечення є захистом права позивача на майно, набуте у шлюбі.

Посилається на те, що відсутність доказів на підтвердження наміру відчужити спірне майно не є підставою для відмови у забезпеченні позову, враховуючи те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник спір щодо поділу майна.

19 липня 2021 року на електронну адресу апеляційного суду надійшли письмові пояснення представника АТ «Райффайзен Банк» - Коваленко С.О. на апеляційну скаргу, в яких остання просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржувану ухвалу - без змін.

Інші учасники справи не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити з підстав, наведених у скарзі.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не сповістили, клопотання про відкладення розгляд справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 149-153 ЦПК України та виходив з відсутності правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову в обраний позивачем спосіб, оскільки задоволення заявлених вимог призведе до уникнення від виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи ж забезпечення позову відповідно до змісту статті 150 ЦПК України забезпечуються, зокрема, накладенням арешту на майно відповідача та забороною вчиняти певні дії.

Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Зокрема, заява про забезпечення позову повинна містити причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Тобто, законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Так, відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Цивільний процесуальний кодекс не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для вирішення справи по суті, а лише запобігти ситуації, в якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відтак, при обранні заходів забезпечення позову слід також враховувати необхідність збереження балансу прав та законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення до суду із заявою про забезпечення позову є те, що відповідач може відчужити належне йому на праві приватної власності майно і це може утруднити виконання майбутнього судового рішення.

Разом з тим, судом установлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06 березня 2012 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором, а саме: 128 878,61 доларів США непогашеної частини тіла кредиту; 48 237,18 доларів США заборгованості зі сплати відсотків; 3 584,79 доларів США пені за прострочення сплати кредиту; 48 237,18 доларів США пені за прострочення сплати відсотків та судові витрати у розмірі 1 820 грн. У решті позову відмовлено.

За змістом статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для виконання всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ч. 2 ст. 18 ЦПК України).

Таким чином, зважаючи на існування рішення про стягнення заборгованості, яке має бути виконаним та в межах виконання якого приватним виконавцем вчинялись відповідні дії щодо реалізації спірного майна, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову призведе до уникнення від виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості.

Місцевий суд вірно зауважив, що спосіб, у який ОСОБА_1 просить забезпечити позов, фактично є вимогою про зупинення виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 кредитної заборгованості, ухваленого в іншій справі, що відповідно до чинного законодавства є неприпустимим.

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Застосування заходу забезпечення позову є попередньою і запобіжною мірою і є обмеженням особи у правах ще до встановлення факту порушення, - тому такий захід може бути застосованим лише у виключних і дійсно необхідних випадках.

Проте, на підтвердження необхідності забезпечення позову стороною позивача не надано суду жодних належних, достовірних та допустимих доказів, які б свідчили про неможливість виконати у майбутньому рішення суду про задоволення позовних вимог.

З огляду на зазначене, аргументи апеляційної скарги представника позивача колегія суддів визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення щодо забезпечення позову та не спростовують правильних висновків місцевого суду щодо відсутності об`єктивних даних про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно утруднити або унеможливити виконання можливого рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін як такої, що є законною та обґрунтованою.

Разом з тим, позивач не позбавлений права на повторне звернення до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову із обґрунтуванням обставин належними доказами та з обранням способу забезпечення позову відповідному заявленим позовним вимогам.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки ухвалу постановлено з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав до її скасування.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вишгородського міського суду Київської області від 18 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Повне судове рішення складено «20» липня 2021 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик