Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/3589/20
Провадження 2/711/2045/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2020 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого- судді Кондрацька Н.М.

при секретарі Мелещенко О.В.

адвокатів Топор А..І, Весеньова Є.В.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Черкаси клопотання представника відповідача адвоката Весеньова Є.В. про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця Бурмаги Євгенія Анатолійовича, ОСОБА_2 про зняття арешту з банківського рахунку, -

Встановив:

До Придніпровського районного суду м. Черкаси звернулась з позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця Бурмаги Євгенія Анатолійовича, ОСОБА_2 про зняття арешту з банківського рахунку.

Під час судового засідання представником відповідача адвокатом Весеньовим Є.В. подано клопотання про закриття провадження у справі, яке підтримав. Обґрунтував клопотання тим, що з позовом про зняття арешту з майна може звернутись інша особа, яке не є стороною у виконавчому провадженні. Звернув увагу на те, що позивач скористалась своїм право на звернення зі скаргою на дії приватного виконавця, у відповідності до ст. 447 ЦПК України, дана скарга розглянута та винесено ухвалу.

Представник позивача заперечив щодо задоволення клопотання.

З`ясувавши позиції представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів наведено уст. 16 Цивільного кодексу України.

Положеннями частин першої ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України регламентовано, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до статті 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частинами третьою п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 просила суд скасувати арешт із належного їй майна (арешт з банківського рахунку), посилаючись на статтю 59 Закону України «Про виконавче провадження».

У відповідності до частини третьої ст. 12 та частини першої ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правовий зміст наведених законодавчих норм окреслює предмет доказування у цивільному процесі. Обсяг предмету доказування обмежується не лише обставинами, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а й іншими обставинами, які мають значення для вирішення цивільного спору.

Фактичний аналіз позовних матеріалів свідчить про те, що вимога за предметом позову стосується визнання незаконною дію відповідача щодо накладення арешту на рахунок боржника в межах виконавчого провадження №58206287.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є боржником перед ОСОБА_2 та є стороною виконавчого провадження.

Зі змісту пред`явленого ОСОБА_1 позову, не вбачається спору між сторонами про право власності (володіння, користування розпорядження) на майно, на яке накладено арешт, і таке право позивача ніким не оспорюється, не містить позов і матеріально-правових вимог до відповідача, а тому позовна заява не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, оскільки передбачається інша форма звернення та порядок вирішення вказаного питання.

У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що вимоги сторони виконавчого провадження про зняття арешту з майна розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, скільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб`єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб`єктом оціночної діяльності. Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Отже, заявлені позивачем вимоги не можуть розглядатися у позовному провадженні, оскільки у такому випадку позивач одночасно має бути й відповідачем, так як його майно арештовано державним виконавцем і він є боржником за виконавчим провадженням, що є неможливим відповідно до вимог статей 42, 48, 175, 447 Цивільного процесуального кодексу України.

Вищевказаний висновок суду у повній мірі узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка наведена у постанові від 04 листопада 2020 року по справі № 520/7100/19.

Таким чином, арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VI Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній спір про право.

За таких обставин, провадження у даній справі слід закрити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 14, 183, 255, 259, 260, 353, 447 Цивільного процесуального кодексу України, -

ухвалив:

Клопотання представника відповідача адвоката Весеньова Є.В. про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця Бурмаги Євгенія Анатолійовича, ОСОБА_2 про зняття арешту з банківського рахунку - задовольнити.

Закрити провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця Бурмаги Євгенія Анатолійовича, ОСОБА_2 про зняття арешту з банківського рахунку.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області в 5-денний строк з дня проголошення ухвали .

Повний текст буде виготовлено 04.01.2021.

Головуючий: Н. М. Кондрацька