Дата документу 09.11.2021 Справа № 318/1055/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 318/1055/19 Головуючий у 1-й інстанції: Петров В.В.
Провадження № 22-ц/807/3288/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Кам`янсько Дніпровського районного суду Запорізької області від 28 січня 2020 року у справі за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що відповідно до укладеного договору без номеру від 06.09.2010р. ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписання зазначеного договору відповідачем є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. АТ КБ "Приватбанк" свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі. Натомість, відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесення коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 02.04.2019р. має заборгованість в сумі 28 839,08 грн., з яких: 2327,86 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 21 540,23 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 3 121,51 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1 349,48 грн. штраф (процентна складова). Також су4д просив стягнути судові витрати в сумі 1921 грн.

Заочним рішенням Кам`янсько Дніпровського районного суду Запорізької області від 28 січня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість по договору б/н від 06.09.2010р. в сумі 28 839,08 грн., що складається з наступного: 2 327 грн. 86 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 21 540 грн.. 23 коп. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 3121 грн. 51 коп. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1349 грн. 48 коп. штраф (процентна складова), а також судові витрати в сумі 1921 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, 27.04.2020р. ОСОБА_1 звернулась

до Кам`янсько Дніпровського районного суду Запорізької області з заявою про перегляд

заочного рішення.

Ухвалою Кам`янськоДніпровського районного суду Запорізької області від 13.04.2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

14.07.2021р. ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на заочне рішення Кам`янсько Дніпровського районного суду Запорізької області від 28 січня 2020 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду зібраним матеріалам та правовим позиціям ВС, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В скарзі відповідачем наголошується на тому, що вона не підписувала та не укладала з позивачем кредитний договір на визначених позивачем умовах. Але на підставі підписаної нею анкети-заяви від 06.09.2010р. вона мала намір отримати на платіжну картку кредит у розмір 2000 грн. При цьому, вона не підписувала Умови та Правила надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», згідно з якими банк самостійно може встановлювати та змінювати кредитний ліміт та якими визначені інші умови кредитування клієнтів. Цей документ не містить ані підписів сторін, ані дати його складання, а також не є додатком до підписаної нею анкетизаяви. Також, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містить підпису позичальника та не містить дати. Крім того, серед доданих до позовної заяви документів відсутня Пам`ятка клієнта, яка відповідно до анкетизаяви становить Договір про надання банківських послуг. До того ж, у анкетізаяві позичальника від 06.09.2010р. також не визначено домовленості сторін щодо збільшення кредитного ліміту за платіжною карткою, а також будь-яких інших умов.

Також в апеляційній скарзі наголошується на чисельних процесуальних порушеннях, допущених судом з приводу повідомлення її як відповідача про розгляд справи.

Відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу не надійшло. Проте в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України встановлено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, до яких відповідно до приписів п. 2 ч. 6 статті 19 ЦПК України віднесені справи з ціною позову, що не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження

відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.09.2010 року ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 11).

Банк вважав, що на підставі вказаної анкети-заяви між ним та відповідачем виникли кредитні правовідносини, у яких відповідач заборгував банку 28 839 грн. 08 коп.

Так, згідно з наданим банком розрахунком, проведеним у відповідності до Умов і правил надання банківських послуг та Тарифів у Приватбанку, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 02.04.2019р. становить 28 839 грн. 08 коп. з яких: 2327 грн. 86 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 21540 грн.. 23 коп. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 3121 грн.. 51 коп. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1349 грн. 48 коп. штраф (процентна складова), яку банк просив стягнути з відповідача на свою користь разом із судовими витратами у справі.

Суд першої інстанції визнав вимоги банку обґрунтованими та доведеними, а тому задовольнив позов у повному обсязі.

В скарзі відповідач зазначає, що суд безпідставно визнав, що всі істотні умови кредитного договору між сторонами у справі були узгоджені у таких документах: «Умови та правила надання банківських послуг» та Тарифи у Приватбанку, оскільки про це було зазначено у анкеті-заяві. Вважає, спираючись на правову позицію ВС у постанові від 03.07.2019р., що вони не можуть бути складовими кредитного договору як такі, що не підписані нею як клієнтом. Тому вважає, що банк не обґрунтував належним чином своїх вимог, заявлених до неї в позові, та суд безпідставно задовольнив його позов.

Колегія вважає, що висновків про обґрунтованість позовних вимог банку суд дійшов взагалі без аналізу документів, наданих банком на підтвердження умов кредитного договору, а тому не може повністю погодись з цими висновками суду.

Одночасно, усуваючи неповноту у судовому розгляді, колегія аналізує всі долучені до позовної заяви документи із урахуванням правових позицій, висловлених Верховним Судом у даній категорії справ.

Встановлено, що в анкеті-заяві від 06.09.2010р. містяться персональні дані про клієнта відповідача ОСОБА_1 , яка заповнюється особисто клієнтом, а також запис про те, що позичальник ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку та погодився з ними; позичальник висловив свою згоду, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає договір про надання банківських послуг.

Вищевказана заява підписана позичальником ОСОБА_1 , яка не заперечує цього факту.

Отже, ОСОБА_1 06.09.2010р. заповнила та підписала стандартний бланк анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку ( а.с. 11).

В заяві зазначені тільки її персональні дані (ПІБ, дата народження, серія та номер

паспорта, адреса проживання та реєстрації, контактний номер телефону), а також додано до анкети-заяви копію паспорту відповідача, на якій вчинено нею запис про те, що копія є вірною ( а.с. 28).

Необхідними обов`язковими елементами договору, про який зазначає позивач у позові, є видача клієнту платіжної картки, на яку має бути встановлено кредитний ліміт.

Так, у розділі, у якому слід заповнити дані про продукт, який має намір клієнт отримати у Приватбанку, відповідачем жодна із позицій не відмічена.

Відтак, з наданої копії анкети-заяви від 06.09.2010 не відслідковується, яку саме кредитну картку бажала отримати відповідач і яку суму кредиту. Та взагалі, яку банківську послугу замовила ОСОБА_1 у Приватбанку на підставі вказаної анкети-заяви.

В позовній заяві банк лише зазначає, що за цією анкетою-заявою відповідачу було встановлено кредитний ліміт в сумі 2000 грн. Але суд цих обставин взагалі не досліджував, чи було надано відповідачу кредитний ліміт та в якому розмірі на підставі анкети-заяви від 06.09.2010р., припустившись неповноти при встановленні дійсних обставин справи.

Попри це, сама відповідач в апеляційній скарзі не заперечує, що отримала кредитну картку, а бажаний ліміт кредиту вона визначала у 2000 грн. ( абз. 2 другого аркуша апеляційної скарги - а.с. 138-зворот). Але відповідач категорично заперечує, що банк будь-яким чином ознайомлював її з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, як і з Пам`яткою клієнта, а також доводив до її відома правила щодо одноособового збільшення розміру кредитного ліміту.

З цього приводу колегія зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до вимог ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі; кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

З огляду на вказані норми, якими чітко унормовано письмову форму кредитного договору, колегія вважає, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, копія якого долучена до справи, не може бути складовою кредитного договору між сторонами у справі, оскільки цей документ не підписано позичальником. Тарифи ж, на які також посилається банк як на складову договору, взагалі не додані до матеріалів справи, а тому не були предметом дослідження при розгляді справи, і в такому разі посилання на них судом є безпідставним.

Колегія вважає необґрунтованими доводи банку про те, що, підписавши заяву від 06.09.2010р., відповідач автоматично приєднався до цих документів, що могло б бути в будь-якому іншому договорі, але не у кредитному, який обов`язково має бути підписаний сторонами.

В цьому сенсі банк вказував, що Умови та правила є публічною офертою, що містять умови та правила надання банківських послуг банком своїм клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг банку в будь-який час.

Дійсно, вказані документи можуть бути складовими договору банківського обслуговування, але річ йде саме про конкретний договір кредитний.

Отже, банк не враховує, що до кредитного договору законом встановлено окремі

вимоги, а саме, за приписами статті 1055 ЦК України він може укладатись лише в письмовій формі, яка передбачає його підписання сторонами, а у разі недодержання цієї форми, такий договір є нікчемним.

Тому складовими кредитного договору, як і сам кредитний договір, можуть бути лише підписані відповідачем документи, яких, крім анкети-заяви, позивач не надав.

А відтак, не підтвердив істотних умов кредитного договору, укладеного між сторонами у справі, оскільки підписана заява не містить визначення відсотків, штрафів, пені, ставок і порядку їх нарахувань, вимог щодо строків та порядку погашення, зокрема, і тіла кредиту.

Таким чином, оцінюючи Витяг з Умов і правил надання банківських послуг, колегія не може визнати їх невід`ємною частиною договору, оформленого у вигляді заяви, як такі, що не підписані відповідачем як клієнтом банку. А перевірити Тарифи не уявилось можливим, оскільки банк у цій справі як позивач не надав їх копії.

Крім того, колегія зазначає, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема, й щодо сплати процентів за кредитом, процентів на прострочений кредит, пені, штрафів та, зокрема саме у зазначеному в ньому розмірах і порядках нарахування.

Банк наголошує на тому, що їх підписання не є обов`язковим, бо такий вид договору є

договором приєднання, до умов якого приєднався відповідач, підписавши заяву від 06.09.2010р.

Але колегія вважає, що Умови та правила надання банківських послуг неодноразово змінювались самим банком в періоді з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову. Також колегія вважає, що банк міг додати ті умови, які існували на час укладення договору, а розрахунки здійснити за іншими, які діяли у часі існування договірних відносин протягом дев`яти років.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, на що звернуто увагу судів у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Така правова позиція висловлена у постанові ВП ВС від 03.07.2019р. у справі № 342/180/17-ц, та з огляду на обставини цієї справи підстав для відступу від неї колегія не вбачає.

На користь тому, що умови договору протягом періоду від дати підписання анкети-заяви 06.09.2010р. до дати звернення до суду з цим позовом 27.05.2019р. змінювались неодноразово свідчать: зміст позовної заяви у п. 2, зміст відзиву банку на заяву про перегляд заочного рішення, у якому позивач, серед іншого, вказує на те, що відбувались зміни у формулу нарахування процентів на поточну і прострочену заборгованість, яка до 2014р. мала один порядок, після 04.2014р. інший порядок ( а.с. 113-115), розрахунок заборгованості, який у зв`язку з цим поділяється на різні таблиці, у яких нарахування відбуваються за іншими формулами та ставками ( а.с. 5-10), додані банком неодноразові зміни до Тарифів ( а.с. 118-123). Але ці зміни відбулись в односторонньому порядку, без згоди і повідомлення відповідача та без підписання додаткових угод, і тому не можуть бути правомірними, а нараховані в такий спосіб складові заборгованості не можуть вважатись обґрунтованими.

Що стосується Довідки про умови кредитування, яка міститься в матеріалах справи, то колегія апеляційного суду приходить до наступних висновків.

Так, довідка про умови кредитування датована 18.07.2011р., в той час як анкета-заява підписана ОСОБА_1 06.09.2010р., в якій не мається посилання на таку довідку як скла-

дову кредитного договору.

Крім того, у довідці про умови кредитування мається лише підпис без письмового розшифрування ПІБ, кому належить вчинений підпис. Приналежність їй будь-якого підпису, крім підпису на анкеті-заяві, не визнається відповідачем.

У такому разі наявну у справі Довідку про умови кредитування колегія не можу взяти до уваги як допустимий доказ на підтвердження узгодження умов кредитування саме з відповідачем ОСОБА_1 .

Зважаючи на все вище наведене, колегія зазначає, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів, пені та штрафів за користування кредитними коштами у вище зазначених документах.

З матеріалів справи вбачається, що 19.01.2021р. банком було направлено до суду відзив на заяву про перегляд заочного рішення, в якому, зокрема, банк неодноразово посилається на виписку про рух коштів по рахунку відповідача як на доказ, який підтверджує факт укладання кредитного договору, отримання коштів відповідачем, користування ними, збільшення розміру кредитного ліміту, правомірність нарахування процентів, пені, штрафів, проведені банком списання та наявність невиконаних зобов`язань.

Однак, такий документ як «виписка про рух коштів» в матеріалах справи відсутній.

Виписка про рух коштів по картрахунку - є первинним бухгалтерським документом, яким фіксується факт виконання банківських операцій та який служить підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах; в ньому відображаються всі операції за картковим рахунком клієнта, в т.ч., маються відомості щодо встановленого розміру кредитного ліміту, його зміну, зняття грошових коштів клієнтом та погашення ним заборгованості.

Колегія вважає, що саме виписка про рух коштів по картрахунку відповідача може довести отримання відповідачем кредитних коштів від банку та користування ними, а також здійснені на погашення кредиту платежі. Та саме за випискою про рух коштів можна чітко визначити розмір неповернутого кредиту, відслідкувавши витрати відповідача та вкладені на картрахунок кошти.

Проте, ані при зверненні до суду з позовом, ані в подальшому при подачі відзиву банком не було надано виписку про рух коштів, з якої б було можливо відслідкувати рух коштів по кредитній картці та визначити розмір заборгованості за наданим кредитом.

Крім того, банком не було надано довідку про отримання відповідачем кредитних карток із зазначенням строку їх дії, типів карток та дат отримання цих карток, оскільки з дати підписання анкети-заяви пройшло дев`ять років, та в такому разі строк дії виданої на той час першої картки однозначно сплив.

До позовної заяви та в подальшому до ухвалення судом рішення суду першої інстанції банком було надано в матеріали справи лише наступні документи: розрахунок заборгованості (а.с. 5-10), анкета-заява (а.с. 11), Довідка про умови кредитування (а.с. 12), Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 13-27), паспортні дані відповідача (а.с. 28), відомості про реєстрацію банку (а.с. 30), копію банківської ліцензії (а.с. 31), Витяг із Статуту ( а.с. 33-34), зміни до тарифів та умов надання банківських послуг у банку (а.с. 118-123).

З урахуванням того, що у справі міститься лише одна заява відповідача від 06.09.2010 року, а відповідач лише визнає, що на її підставі отримала єдину платіжну картку з бажаним кредитним лімітом 2000 грн., але не визнає наявність заборгованості, колегія не може визнати, що сукупність наданих банком документів до справи доводить його позовні вимоги щодо існування у відповідача станом на 02.04.2019р. заборгованості на підставі анкети-заяви від 06.09.2010р., зокрема, у визначеному банком розмірі.

Натомість, проаналізувавши вказані документи, суд першої інстанції безпідставно визнав позовні вимогу банку обґрунтованими.

А відтак, колегія вважає, що банк скористався своїми процесуальними правами на свій розсуд, надавши в порядку змагальності відповідні докази на підтвердження позовних вимог, та не сповістив апеляційному суду тих фактів, що судом І інстанції чинились йому перешкоди у збиранні іншої доказової бази, або неправомірно відмовлено у прийнятті інших документів без поважних на то причин.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України обов`язок доказування позовних вимог і подання у зв`язку з цим відповідних доказів покладається на позивача, у зв`язку з чим ним мають бути дотримані приписи статті 83, 177 ЦПК України, які не були виконані позивачем. А тому останній не довів на стадії розгляду справи судом першої інстанції своїх вимог тими доказами, які долучив у справу.

Враховуючи все вище наведене, колегія визнає апеляційну скаргу обґрунтованою, тому у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України скасовує рішення суду та приймає постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Ухвалюючи постанову про задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову, колегія у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України вирішує питання про розподіл судових витрат, які в такому разі підлягаю компенсуванню відповідачеві за рахунок позивача.

Так, за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено судового збору на суму 2 881,50 грн., який належить стягнути з банку на її користь.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Кам`янсько Дніпровського районного суду Запорізької області від 28 січня 2020 року скасувати.

Позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2 881,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Постанова прийнята, складена та підписана 09 листопада 2021 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.