Справа № 352/2171/20
Провадження № 2/352/262/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2021 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої судді Хоминець М.М.

з участю секретаря Гундич Г.В.

розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Дельта Банк» уповноважена особа ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мурська Наталія Василівна, про визнання нечинними і скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав власності та їх обтяжень, скасування державної реєстрації права власності, -

в с т а н о в и в:

Представник позивача адвокат Гусак М.М. 20.10.2020 р. звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання нечинними і скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав власності та їх обтяжень, скасування записів про державну реєстрацію права власності.

Після уточнення позовних вимог 18.03.2021 р. просив: 1) скасувати державну реєстрацію права власності ПАТ «Дельта Банк» на об`єкт нерухомого майна житловий будинок по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 258; 2) визнати нечинним і скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мурської Н.В. про державну реєстрацію прав власності та їх обтяжень за індексним номером 49789042 від 21.11.2019 р. щодо реєстрації права власності ОСОБА_3 на Ѕ частку об`єкту нерухомого майна житлового будинку по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 258; 3) визнати нечинним і скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мурської Н.В. про державну реєстрацію прав власності та їх обтяжень за індексним номером 49788750 від 21.11.2019 р. щодо реєстрації права власності ОСОБА_3 на Ѕ частку об`єкту нерухомого майна житлового будинку по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 258.

Заявлений позов обґрунтовував тим, що 20.07.2007 р. між ТОВ «Український промисловий банк» та позичальником ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 190/ФКВ-07, згідно якого банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі у розмірі 25000 доларів США на строк до 19.07.2022 р. включно зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,6 % річних, а позичальник зобов`язався повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у строки, передбачені договором. Виконання позичальником зобов`язань за цим кредитним договором забезпечено іпотекою відповідно до укладеного між банком та іпотекодавцем ОСОБА_5 нотаріально посвідченого іпотечного договору від 20.07.2007 р. за реєстровим № 1572, згідно якого предметом іпотеки є нерухоме майно домоволодіння АДРЕСА_1 . 30.06.2010 р. між ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» за участю НБУ укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку, згідно якого останній набув статусу нового кредитора, отримавши право вимоги за вказаними кредитним та іпотечним договорами. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_4 своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 31.07.2015 р. виникла заборгованість у розмірі 917802,38 грн., з якої тіло кредиту 477209,60 грн., відсотки 440592,77 грн. 28.08.2015 р. відповідач ПАТ «Дельта Банк» звернувся з позовом до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення вказаної заборгованості шляхом передачі у власність банку іпотечного майна. Оскільки іпотекодавець ОСОБА_5 померла, суд залучив до участі у справі позивачку ОСОБА_1 як правонаступника померлого іпотекодавця. Рішенням суду від 06.11.2017 р., яке набрало законної сили згідно постанови Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16.01.2018 р., позов банку задоволено частково; у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 190/ФКВ-07 від 20.07.2007 р. у розмірі 917802,38 грн., з якої тіло кредиту 477209,60 грн., відсотки 440592,77 грн., забезпеченим іпотечним договором від 20.07.2007 р. за реєстровим № 1572, звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належав на праві власності ОСОБА_5 , а саме домоволодіння АДРЕСА_1 , шляхом визнання права власності на нього за ПАТ «Дельта Банк». На підставі вказаного судового рішення державним реєстратором Поповичем В.В. 05.04.2018 за банком зареєстровано право власності на вказане нерухоме майно. 21.11.2019 р. відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону від 30.09.2019 р., між відповідачами ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 укладено два договори купівлі-продажу спірного нерухомого майна, згідно яких у власність останнього перейшло по Ѕ частці цього майна. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.06.2020 р. скасовано рішення Тисменицького районного суду від 06.11.2017 р. та постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16.01.2018 р. у цивільній справі № 352/1757/15-ц, відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , треті особи Національний банк України, ОСОБА_4 , про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність. З огляду на те, що рішення суду, на підставі якого за банком зареєстровано право власності, скасовано з підстав невідповідності вимогам закону, то і всі наступні правочини щодо спірного нерухомого майна та реєстрація права власності на нього за ОСОБА_3 є незаконними. Вважає, що укладені між відповідачами договори купівлі-продажу спірного майна в силу закону є нікчемними, а тому визнання таких правочинів недійсними судом не вимагається згідно вимог ч.2 ст.215 ЦК України. Державна реєстрація права власності на успадковане позивачкою нерухоме майно за ОСОБА_3 унеможливлює отримання нею свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, у поданій суду заяві просив справу розглянути у його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити.

Представник відповідача АТ «Дельта Банк» у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання відповідач повідомлявся належним чином, не повідомив суду про причини неявки представника, не подав відзиву.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Кожина Т.В. у судове засідання не з`явилася, у поданій суду заяві просила справу розглянути у її відсутності. У наданому суду відзиві та додаткових поясненнях позовні вимоги заперечила, посилаючись на те, що позивачка обрала неналежний спосіб захисту своїх прав. За результатами відкритого аукціону від 30.09.2019 р., які позивачкою не оскаржувались, 21.11.2019 р. між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 укладено два договори купівлі-продажу спірного нерухомого майна, на підставі яких нотаріусом Мурською Н.В. здійснено державну реєстрацію права власності на спірне домоволодіння за ОСОБА_3 . На час продажу спірне домоволодіння належало на праві власності ПАТ «Дельта Банк», не було жодних юридичних перепон, що унеможливлювали реалізацію майна. ОСОБА_3 є добросовісним набувачем спірного майна, у якого не може бути витребувано майно, якщо воно продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень (ч.2 ст.388 ЦК України). Заявлені позивачкою вимоги про визнання нечинними і скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав власності та їх обтяжень не мають жодного юридичного сенсу без визнання рішенням суду договорів купівлі-продажу спірного майна від 21.11.2019 р. недійсними. Належним і законним способом відновлення прав позивачки є поворот виконання рішення у порядку ст.444 ЦПК України, однак позивачка не скористалась своїм правом на подання такої заяви протягом одного року з дня ухвалення рішення касаційної інстанції. Вважає також, що належним способом захисту прав позивачки є подання віндикаційного позову, а не за правилами реституції. Просила у позові відмовити.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мурська Н.В. у судове засідання не з`явилася, у надісланій суду заяві посилалась на законність посвідчених нею договорів купівлі-продажу від 21.11.2019 р. за реєстровими номерами 3166, 3168 та проведеної державної реєстрації права власності на спірне майно, просила справу розглянути у її відсутності.

Ухвалою суду від 22.10.2020 р. частково задоволено заяву сторони позивача про забезпечення позову, для забезпечення позову ОСОБА_1 накладено арешт на будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи наступного.

Встановлено, що рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 06.11.2017 р. у цивільній справі № 352/1757/15-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача Національний банк України, до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача ОСОБА_4 , про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність ПАТ «Дельта Банк», яке набрало законної сили згідно постанови Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16.01.2018 р., частково задоволено позов банку. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 190/ФКВ-07 від 20.07.2007 р. з позичальником ОСОБА_4 у розмірі 917802,38 грн., з якої тіло кредиту 477209,60 грн., відсотки 440592,77 грн., забезпеченим іпотечним договором від 20.07.2007 р. за реєстровим № 1572, звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належав на праві власності іпотекодавцю ОСОБА_5 , а саме домоволодіння АДРЕСА_1 , шляхом визнання права власності на нього за ПАТ «Дельта Банк», та визнано за позивачем право власності на спірне домоволодіння (а.с.10-14).

Вказані судові рішення стали підставою для державної реєстрації 05.04.2018 р. права власності на спірне домоволодіння за ПАТ «Дельта Банк», про що державним реєстратором Поповичем В.В. внесено відповідний запис № 25639710 від 05.04.2018 р. про право власності на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 258, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 227512485 від 09.10.2020 р. (а.с.22-23).

21.11.2019 р. відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону від 30.09.2019 р., відповідач АТ «Дельта Банк» відчужив спірне нерухоме майно відповідачу ОСОБА_3 на підставі договорів купівлі-продажу від 21.11.2019 р. за реєстровими номерами 3166 та 3168, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В.

Рішенням державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мурської Н.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 49788750 від 21.11.2019 р. внесено запис № 34249057 від 21.11.2019 р. про право власності відповідача ОСОБА_3 на Ѕ частку об`єкту нерухомого майна житлового будинку по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 258 (а.с.22 зв.ст. 23).

Рішенням державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мурської Н.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 49789042 від 21.11.2019 р. внесено запис № 34249321 від 21.11.2019 р. про право власності відповідача ОСОБА_3 на Ѕ частку об`єкту нерухомого майна житлового будинку по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 258 (а.с.22 зв.ст.).

Постановою Верховного Суду від 03.06.2020 р. скасовано рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 06.11.2017 р. та постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16.01.2018 р. у цивільній справі № 352/1757/15-ц та відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , треті особи Національний банк України, ОСОБА_4 , про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність (а.с.15-21). Верховний Суд зазначив, що з урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

Постановою Верховного Суду від 03.06.2020 р. підтверджено незаконність набуття ПАТ «Дельта Банк» права власності на спірне нерухоме майно, державну реєстрацію якого проведено 05.04.2018 р.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 як єдиний спадкоємець за заповітом майна спадкодавця ОСОБА_5 , який в установленому законом порядку прийняв спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавця, позбавлена можливості оформити свої спадкові права на спірне домоволодіння. Обставини щодо належного прийняття позивачкою спадщини та відмови нотаріуса у видачі позивачці на її заяву від 20.08.2020 р. свідоцтва про право на спадщину на спірне домоволодіння підтверджуються інформацією Тисменицької районної державної нотаріальної контори та повідомленням нотаріуса щодо розгляду заяви позивачки про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.31 також зв.ст.).

Частиною першоюст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Відтак застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).

Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 р. у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 р. у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 р. у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 р. у справі № 910/3907/18, від 06.04.2021р. у справі за № 910/10011/19.

Під захистом права розуміється застосування державою примусу, спрямоване на відновлення порушеного права субєкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обовязку зобовязаною стороною, внаслідок чого відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього субєкта, компенсація витрат, що виникли у звязку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту права чи інтересу може бути визначено як вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи результату, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

При цьому спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти субєкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у звязку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Згідно вимог п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Така правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 24.02.2021 р. у справі № 367/4613/18-ц.

Відповідно до п. 1, 9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставами для державної реєстрації прав є: укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дублікат; судове рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

У відповідності з вимогами абз. 1, 2, 3 ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції Закону України від 05.12.2019 р., який набрав чинності з 16.01.2020 р.) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини ст.37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої ст. 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Суд зазначає, що скасування Верховним Судом судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність банку та визнання за останнім права власності на спірне домоволодіння має наслідком припинення права власності АТ «Дельта Банк» на спірне нерухоме майно, оскільки підставою для реєстрації права власності стало скасоване судове рішення.

У рамках розгляду даної справи судом встановлено, що право власності відповідача АТ «Дельта Банк» на спірне домоволодіння припинено 21.11.2019 р. після посвідчення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. укладених між банком та відповідачем ОСОБА_3 договорів купівлі-продажу спірного нерухомого майна, які стали підставою для державної реєстрації за ОСОБА_3 права власності на спірне домоволодіння.

Суд вважає, що належним і ефективним способом захисту прав позивачки є одночасне заявлення вимог про визнання недійсними договорів, які стали підставою для прийняття державним реєстратором рішень про державну реєстрацію прав, та вимог про скасування вказаних рішень про державну реєстрацію прав.

Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 р. у справі № 909/968/16, такі вимоги є відповідним і законним способом судового захисту в даному випадку, оскільки за чинним Цивільним кодексом України право власності виникає з моменту його реєстрації.

У рамках розгляду даної справи позивачка не заявила вимог про визнання недійсними укладених між відповідачами договорів купівлі-продажу спірного нерухомого майна від 21.11.2019 р. за реєстровими номерами 3166 та 3168, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В.

При цьому суд вважає необґрунтованим твердження представника позивача про те, що укладені між відповідачами договори купівлі-продажу спірного майна в силу закону є нікчемними, а тому визнання таких правочинів недійсними судом не вимагається згідно вимог ч.2 ст.215 ЦК України.

Частиною 2 ст.215 передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Укладені між відповідачами договори купівлі-продажу спірного домоволодіння не є нікчемними правочинами, оскільки їх недійсність не встановлена законом.

За правилом ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Суд критично оцінює посилання представника відповідача на те, що належним способом захисту прав позивачки є подання віндикаційного позову, з огляду на те, що позивачка не є власником спірного майна, а віндикаційним позовом є вимога не володіючого власника до незаконного володільця про витребування майна.

З урахуванням викладеного, з огляду на встановлені обставини, суд відмовляє у задоволенні заявлених позивачкою вимог про визнання нечинними і скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав власності та їх обтяжень, скасування державної реєстрації права власності.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, судовий збір залишається за позивачкою.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 15, 16, 215 ЦК України, ст. 2. 26, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», керуючись ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Дельта Банк» уповноважена особа ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мурська Наталія Василівна, про визнання нечинними і скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав власності та їх обтяжень, скасування державної реєстрації права власності.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Представник позивача: ОСОБА_6 , АДРЕСА_2 .

Відповідачі: Акціонерне товариство «Дельта Банк» уповноважена особа Матвієнко Андрій Анатолійович, АДРЕСА_3 , для листування: 01014, м. Київ, бульвар Дружби народів, 38, код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ;

ОСОБА_3 , АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Представник відповідача: ОСОБА_7 , АДРЕСА_5 .

Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мурська Наталія Василівна, м. Київ, вул. Михайлівська, 18А/31.

Повне судове рішення складено 05.11.2021 р.

Суддя М.М.Хоминець