У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Воробйов А.В., розглянувши матеріали заяви товариства з обмеженою відповідальністю „Місто для людей Дніпрорудне про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 боргу по оплаті послуг з управління багатоквартирним будинком, інфляційних збитків, 3 % річних ,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла заява товариства з обмеженою відповідальністю „Місто для людей Дніпрорудне про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 боргу по оплаті послуг з управління багатоквартирним будинком, інфляційних збитків, 3 % річних.

Відповідно до відомостей викладених у заяві про видачу судового наказу заявник просить стягнути з ОСОБА_1 борг по оплаті послуг з управління багатоквартирним будинком, інфляційних збитків, 3 % річних, що виник за період з 01.07.2018 року по 01.08.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 .

На запит суду з Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради надійшла відповідь, за відомостями департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 з 25.06.2016 року по 03.05.2017 року.

Статтею 162 ЦПК України передбачено, що заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів не розглядаючи обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення , що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього кодексу.

Питання відмови у видачі судового наказу регулюється статтею 165 ЦПК України, зокрема, відповідно до п. 8 ч. 1 вказаної статті суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Так встановлено, що боржник ОСОБА_1 не була зареєстрована за адресою, яка зазначена у заяві про видачу судового наказу у період виникнення заборгованості, крім того, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_3 .

Відповідно до частини 1 статті 316, частини 1,2 статті 317 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Стаття 360 ЦК України передбачає, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Таким чином з поданої заяви не вбачається виникнення грошової вимоги заявника саме щодо ОСОБА_1 , а також встановлено, що заявником не додано документів, які б підтверджували обставини щодо виникнення боргу саме цим боржником.

Враховуючи наведене, а також те, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті, а вирішує питання про видачу судового наказу на підставі тих доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, приходжу до висновку, що у видачі судового наказу слід відмовити.

При цьому, суд роз`яснює заявнику наслідки відмови у видачі судового наказу, а саме, згідно з ч.1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Згідно з ч.2 ст. 164 ЦПК України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.165,353,354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою товариства з обмеженою відповідальністю „Місто для людей Дніпрорудне про стягнення з ОСОБА_1 боргу по оплаті послуг з управління багатоквартирним будинком, інфляційних збитків, 3 % річних.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя А.В.Воробйов