Справа № 236/3234/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" листопада 2021 р. м. Лиман

Краснолиманський міський суд Донецької області в складі:

Головуючого судді - Саржевської І. В.,

за участю секретаря - Олійник С.М.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Лиман цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Краснолиманського міського суду Донецької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя.

Головуючим суддею у вищезазначеній справі, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ був призначений суддя Ткачов О.М.

Ухвалою судді від 27.12.2016 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя та справу призначено до попереднього судового розгляду.

Ухвалою суду від 13.02.2017 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя об`єднано в одне провадження з цивільною справою за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя, та справу призначено до розгляду.

Ухвалою суду від 04.05.2018 провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням по кримінальному провадженню внесеного в ЄРДР за № 0000927 від 05.09.2017 про кримінальне правопорушення за ознаками складу злочину передбаченого ст.190 ч.1 КК України.

08.07.2019 відповідно до Розпорядження про призначення повторного автоматичного розподілу справи, яка перебувала у провадженні судді Ткачова О.М., № 201 від 05.07.2019 цивільна справа № 236/3234/16-ц (провадження № 2/236/3/19) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя, розподілена судді Саржевській І.В. згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи.

20.10.2021 до суду представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Латиш К.О. подано клопотання про поновлення провадження в цивільній справі, обгрунтовуючи його тим, що постановою старшого дізнавача СД ВП № 3 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області від 20.07.2021 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000927 від 05.09.2017 про кримінальне правопорушення за ознаками складу злочину передбаченого ст.190 ч.1 КК України, закрито в зв`язку з відсутності в події складу кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

15.12.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03.10.2017 яким, зокрема, Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 ЦПК України провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення. Про поновлення провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне поновити провадження у справі у зв`язку з закриттям кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0000927 від 05.09.2017 про кримінальне правопорушення за ознаками складу злочину передбаченого ст.190 ч.1 КК України.

В ході вивчення матеріалів справи встановлено, що позовну заяву та зустрічну позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 175, 177 ЦПК України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб (ч.1 ст. 177 ЦПК України).

До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону (ч.4 ст. 177 ЦПК України).

Відповідно до п.п 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру встановлюється у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відповідності до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно п.п.1 п.1 ч.2 ст .4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подачу позову майнового характеру, яка подана фізичною особою, або фізичною особою -підприємцем складає 1 відсоток ціни позову, але не менш 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що у 2016 році станом на день подачі позову становить 551,20 грн. та не більше 5 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 6890,00 грн.

Позивачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір за вимоги майнового характеру у розмірі 6890,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією.

Проте, як вбачається з позовних вимог, позивач за первісним позовом ОСОБА_1 звернулася до суду 26.12.2016 з позовними вимогами, які складаються одночасно з об`єднаних вимог майнового та немайнового характеру: визнання майна спільною сумісною власністю та розподіл спільного сумісного майна.

Отже з урахуванням наведеного позивачу ОСОБА_1 належить сплатити судовий збір в розмірі 551,20 грн. за вимогами немайнового характеру.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач зокрема просить визнати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 146,8 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який було побудовано разом з відповідачем в період часу з 2004 рік по 2012 рік на земельній ділянці під будинком площею 0,1597 га, спільною сумісною власністю подружжя, але правовий статус земельної ділянки нічим не підтверджений як і не підтверджена обставина набуття права власності на житловий будинок.

Крім того, мотивувальна частина позовної заяви містить вимогу про поділ майна подружжя в натурі, в той час як прохальна частина містить вимогу про поділ майна в частках. Не конкретизовано, як позивач просить суд поділити майно, тобто в ідеальних частках (по 1/2 частці кожному) чи в натурі, з визначенням частки кожного із них, з визначенням певних частин в натурі.

Відповідно до ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, що закріплено у ст.71 СК України.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач не конкретизувала свої позовні вимоги щодо розподілу майна подружжя, а саме на торгівельну точку на ринку розташовану в п. Щурове, на земельній ділянці площею 0,0015 га, вартістю 27 000,00 грн., оскільки позивачем на надано будь-яких доказів про те, що дане майно дійсно було придбане подружжям, а також в прохальній частині позивач в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя не зазначає це майно ( чи його частину), яке підлягає присудженню відповідачеві, що протирічить самому поняттю розподілу майна та матиме наслідком неможливість реєстрації права власності на присуджене майно.

Також, матеріали справи містять клопотання позивача про призначення будівельно-технічної експертизи зі змісту якої вбачається, зокрема, наявність спірних відносин щодо порядку користування спірним житловим будинком з відповідними господарсько- побутовими будівлями та спорудами та варіантів його розподілу.

У зв`язку з чим, позивачу необхідно уточнити зміст позовних вимог та надати докази на їх обґрунтування станом на теперішній час, а також привести позовну заяву у відповідність вимогам ст. 175 ЦПК України.

Крім того, враховуючи, що предметом даного спору є вимоги щодо поділу майна, ціна позову повинна бути визначена, виходячи з дійсної вартістю майна у відповідності до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Проте матеріали позовної заяви не містять доказів щодо погодження з відповідачем вартості спірного майна подружжя в частині придбаного майна та побутової техніки на загальну суму 161 170,00(68 770,00 грн. та 92 400,00 грн.)грн., як і доказів про дійсну вартість такого майна та наявності цього майна в натурі на час подачі позову.

Відповідно до ч.1 п.2ст. 80 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна що підлягає поділу, яка має бути підтверджена належними доказами, серед іншого висновком суб`єкта оціночної діяльності, який має право на проведення будівельно-технічної, товарознавчої (автотоварознавчої) експертизи, іншими доказами.

З викладеного вбачається, що позивачу слід визначити ціну позову, обумовлену вартістю всього спірного майна та надати підтвердження визначення дійсної вартості майна що підлягає поділу. (Висновок суб`єкта оціночної діяльності, який має право на проведення будівельно-технічної, товарознавчої (автотоварознавчої) експертиз.

Крім цього, дійсна вартість майна, що підлягає поділу, має бути підтверджена належними доказами, серед іншого висновком або ж звітом суб`єкта оціночної діяльності, або актом про оцінку нерухомого майна, що не унеможливлює процедуру вирішення судом питання про правильність сплаченого, при подачі позовної заяви до суду, судового збору та, взагалі, визначення вартості самого майна, що підлягає поділу.

Всупереч вказаним положенням законодавства, позивачем у позовній заяві визначено вартість спірного майна на власний розсуд. У зв`язку з чим, суд звертає увагу, що від визначеної ціни позову залежить правильність сплати судового збору.

Згідно з вимогами ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 22-24Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного Кодексу України та ст. 372ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4ст. 65 СК).

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу, як на це вказує позивач, не можна вважати безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Позивачу необхідно зазначити, чим підтверджується придбання всього майна, що є предметом даного спору під час перебування у цивільному шлюбі та зареєстрованому шлюбі(статус якого слід підтвердити на теперішній час), а також зазначити, чим підтверджується спільна участь подружжя коштами або працею в набутті спірного майна.

Відповідно до п.6 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Відповідно до п.6 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Однак позивачем в позовній заяві не зазначено, чи вживались ним відповідні заходи досудового врегулювання спору та не вказано попередній розрахунок понесених судових витрат.

Як наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За змістом рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011у справі 1-9/2011 вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин, неможливий подальший рух справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, та на підставі ч. 11 ст. 187 ЦПК України, позивачу ОСОБА_1 слід надати термін для усунення недоліків.

Ч. 1,2 ст. 194 ЦПК України передбачено, що зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 175 і 177 цього Кодексу. До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Суддя, ознайомившись із зустрічною позовною від 13.02.2017 та додатковою зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя, поданою до суду 09.03.2017, вважає, що вона не відповідає вимогам ст. 175, 177 ЦПК України та не може бути прийнята до розгляду.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 175 ЦПК України, в позові має бути зазначено ціну позову.

Так, відповідно до ст.176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна, проте інформації щодо оцінки майна, яке підлягає розподілу та його вартості позивачем до позовної заяви не додано.

Так з позовних вимог вбачається, що позивач звернувся до суду з зустрічними позовними вимогами, які складаються одночасно з вимог майнового та немайнового характеру: визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, розподіл майна подружжя яке є спільною власністю подружжя; стягнення компенсації половини вартості майна, виключення майна з переліку що підлягає поділу.

Доказів на визначення вартості спірного майна (експертного висновку) на час пред`явлення позову позивачем не надано.

Позивач, заявляючи вимогу про розподіл майна подружжя, стягнення компенсації половини вартості майна, тобто заявляючи вимогу майнового характеру, в порушення п. 3 ч.3 ст. 175 ЦПК України, не зазначає ціни позову, що в свою чергу впливає на розмір судового збору за подання позову, який відповідно до Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на час подання позову складає 640,00 грн.

Позивачем до зустрічної позовної заяви від 13.02.2017 додано квитанцію про сплату судового збору в розмірі 640,00 грн., проте будь-яких обґрунтованих розрахунків щодо сплати судового збору саме в такому розмірі позовна заява не містить.

Ч.2 ст. 176 ЦПК України передбачено, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Оскільки позовна заява не містить доказів визначення вартості спірного майна з урахуванням предмету позову, за вимогу майнового та немайнового характеру розмір судового збору слід визначити в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на день подачі позову складає 640,00грн. за кожну вимогу. Отже з урахуванням наведеного позивачу ОСОБА_2 належить сплатити судовий збір в розмірі 640,00грн. за кожну вимогу.

Крім цього, вказана позовна заява не відповідає вимогам п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, що закріплено у ст.71 СК України.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просить визнати спільною власністю подружжя земельні ділянки, призначені для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівельних та споруд, та для ведення особистого селянського господарства, розташованих в АДРЕСА_1 . Між тим, в прохальній частині позову позивач в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя не зазначає це майно ( чи його частину), яке підлягає присудженню відповідачеві, що протирічить самому поняттю розподілу майна та матиме наслідком неможливість реєстрації права власності на присуджене майно.

Крім того, позивач за зустрічним позовом просить визнати торгівельну точку на ринку розташовану в п. Щурове, на земельній ділянці площею 0,0015 га, спільною власністю подружжя, та виключити зі списку майно яке підлягає поділу що входить в обсяг поліпшень(побутова техніка)відповідно до списку, але позивачем на надано будь-яких доказів про те, що дане майно дійсно було придбане подружжям та наявність його в натурі.

У зв`язку з чим, позивачу необхідно уточнити зміст зустрічних позовних вимог та надати докази на їх обґрунтування станом на теперішній час, а також привести позовну заяву у відповідність вимогам ст. 175 ЦПК України.

Відповідно до п.6 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Відповідно до п.6 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Однак позивачем в позовній заяві не зазначено, чи вживались ним відповідні заходи досудового врегулювання спору та не вказано попередній розрахунок понесених судових витрат.

Як наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За змістом рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011у справі 1-9/2011 вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин, неможливий подальший рух справи за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя, та на підставі ч. 11 ст. 187 ЦПК України, позивачу ОСОБА_2 слід надати термін для усунення недоліків.

Керуючись ч. 3 ст. 175, ч. 11 ст. 187, 254 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Поновити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя.

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя, залишити без руху.

Надати позивачу у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя та позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя, строк для усунення недоліків позовної заяви терміном у п`ять днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Роз`яснити позивачам, що відповідно до положення ч. 13 ст. 187 ЦПК України, у разі не усунення зазначених в ухвалі недоліків у встановлений строк позовна заява буде залишена без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя -