ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

14 січня 2021 року

м. Харків

справа № 641/9040/19

провадження № 22-ц/818/434/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Тичкової О.Ю.,

суддів колегії: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участі секретаря судового засідання: Супрун Я.С.,

сторони справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

інші учасники справи:

третя особа - Служба у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заперечення ОСОБА_2 на дії колегії суддів у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 липня 2020 року, ухвалене у складі судді Богдан М.В., -

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати факт незаконного утримання ОСОБА_2 на території України малолітньої дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; забезпечити повернення малолітньої дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до місця постійного проживання до Держави Ізраїль за адресою: АДРЕСА_1 . У разі, якщо рішення не буде виконано в добровільному порядку, позивач просив зобов`язати ОСОБА_2 передати малолітнього сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батькові, ОСОБА_4 для забезпечення повернення дитини до місця постійного проживання до Держави Ізраїль за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 липня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У серпні 2020 року ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилалась на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Просила рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення суду, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_4 в повному обсязі.

В судовому засіданні ОСОБА_2 подала заперечення на дії колегії суддів під час судового розгляду справи 26 листопада 2020 року щодо направлення представника позивача на вірогідну зміну( розширення) правової позиції позивача, розширення позовної заяви та подання додаткових доказів, а саме висновку спеціаліста с питань права Держави Ізраїль. Оскільки позовна заява не містить жодного посилання на норму закону( акту) держави Ізраїль, відповідач та її представник заперечували проти надання позивачу часу для уточнення такої норми та невмотивованого відкладення розгляду справи. Однак, незважаючи на це розгляд справи було перенесено на 14.01.2021 року. Зазначеними діями колегія суддів порушила принцип диспозитивної, змагальності та рівності сторін та права на справедливий суд, гарантоване Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, вимоги ЦПК та Кодекс суддівської етики.

Відповідно до ч.3 ст.214 ЦПК України у разі виникнення заперечень у будь-кого з учасників справи, а також свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів щодо дій головуючого ці заперечення заносяться до протоколу судового засідання і про їх прийняття чи відхилення суд постановляє ухвалу.

Судова колегія відхиляє зперечення ОСОБА_2 на дії судової колегії з наступних підстав.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Предметом позову у дійсній справі є вимога про повернення малолітньої дитини в порядку виконання державою Україна взятих на себе міжнародних зобов`язань. Підставою позову є порушення права заявника на піклування за дитиною незаконнм переміщенням або утриманням дитини на території іншої держави.

Спірні правовідносини врегульовані Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року, що була ратифікована Україною 11 січня 2006 року ( далі по тексту Конвенція).

Відповідно до ст.8 Конвенції будь-яка особа, установа або інший орган, які стверджують, що

дитина була переміщена або утримується з порушенням прав піклування, може звернутися з заявою до Центрального органу за місцем постійного проживання дитини або до Центрального органу будь-якої іншої Договірної держави за допомогою у забезпеченні повернення дитини.

При розгляді справ щодо повернення дитини відповідно до вимог Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, суд має встановити юридичні факти, передбачені статтями 3, 12, 13 та 20 Конвенції, які є підставою для порушення в суді питання про повернення дитини відповідно до Конвенції, а саме: проживання дитини в Договірній державі, порушення прав піклування про дитину, ефективність їх здійснення до переміщення дитини, наявність чи відсутність обов`язку повернення дитини до країни постійного місця проживання, а також наявність чи відсутність підставі для відмови в такому поверненні.

Зазначені обставини є матеріальними підставами позову , що встановлюються за допомогою доказів. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків ( ст. 76 ЦПК Укрїни).

Правовими підставами позову є зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

За змістом ч.2 ст.3 Конвенції права піклування, про дитину, що належать будь-якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально можуть виникнути, зокрема, на підставі будь-якого законодавчого акту, або в силу рішення судової або адміністративної влади, або внаслідок угоди, що спричиняє юридичні наслідки відповідно до законодавства такої держави.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_4 не вбачається посилання на законодавчий акт держави Ізраїлю, що встановлює право батьків на здійснення опіки над дитиною.

Проте суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо правового обґрунтування предмету спору, здійснює їх правильну правову кваліфікацію та застосовати для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 наголосила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Оскільки Харківський апеляційний суд не має доступу до законодавства Держави Ізраїлю, судовою колегією під час судового розгляду справи 26.11.2020 року представнику позивача у справі було роз`яснено необхідність навести правове регулювання спірних правовідносин за законодавством держави Ізраїль, а у разі неможливості такого наведення поставити перед судом питання про необхідність залучити до участі у справі спеціаліста у галузі права Держави Ізраїль, у зв`язку з чим ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 було заявлено клопотання про надання часу для надання витягу з закону держави Ізраїль.

Оскільки зміст законодавства ( витяги з законів та інших нормативно правових актів) не є доказами у справі, а питання з`ясування норми права що регулює спірні правовідносини відноситься до компетенції суду, вищезазначені дії суду, не можна вважати збиранням доказів у справі та як слідство порушенням судом принципів змагальності, диспозитивної цивільного судочинства, права особи на справедливий суд та суддівської етики.

З огляду на вищевикладене заперечення на дії судової колегії підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 214 ЦПК України, суд

Ухвалив:

Заперечення ОСОБА_2 на дії судової колегії відхилити.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук