Справа № 444/1188/20 Головуючий у 1 інстанції: Оприск З.Л.
Провадження № 22-ц/811/2313/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Савчук Г.Б.,

з участю прокурора Панкевич Р.В., представника Львівської міської ради Бірюкова Ю.І., представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 22 березня 2021 року у справі за позовом виконуючого обов`язки керівника Червоноградської місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Львівської міської ради в особі її виконавчого органу Управління охорони здоров`я департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ.", про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2020 року прокурор в інтересах держави в особі Львівської міської ради в особі її виконавчого органу Управління охорони здоров`я департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради звернувся з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Позовні вимоги мотивував тим, що вироком Жовківського районного суду Львівської області від 06 серпня 2019 року у справі № 444/1581/19, який набрав законної сили 06 вересня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним за ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортним засобом.

Вказав, що загальна сума затрачених лікарнею коштів на лікування потерпілого ОСОБА_3 становить 83624,55 грн. та на даний час ОСОБА_1 не відшкодована.

Зазначив, що ОСОБА_1 , який притягнутий судом до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, зобов`язаний у відповідності до вимог ст. 1206 ЦК України відшкодувати 83 624,55 грн. витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_3 , від злочинних дій.

Вказав, що відсутність відшкодування коштів, витрачених закладом охорони здоров`я з вини ОСОБА_1 на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_3 негативно впливають на фінансування витрат на лікування інших хворих, внаслідок чого порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина в галузі охорони здоров`я та забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій, що і є підставою для звернення прокурора в межах своєї компетенції до суду на захист державних інтересів.

Зазначив, що ні в ході досудового розслідування, ні під час судового провадження у Жовківському районному суді, ні після винесення судом вироку відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.286 КК України, ні Комунальним некомерційним підприємством «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова», ні Львівською міською радою в особі її виконавчого органу - Управління охорони здоров`я не вжито заходів представницького характеру щодо відшкодування вказаних витрат, здійснених на лікування потерпілого ОСОБА_3 внаслідок вчинення кримінального правопорушення в сумі 83 624,55 грн.

З урахування вищенаведеного, просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 кошти в сумі 83 624,55 гривень, які витрачені Комунальним некомерційним підприємством «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» на лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_3 ; судовий збір покласти на відповідача.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 22 березня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 до місцевого бюджету міста Львова, кошти в сумі 83 624,55 гривень, які витрачені Комунальним некомерційним підприємством «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» на лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 2102 грн. 00 коп.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що позивачем, в інтересах якого подано позов про відшкодування шкоди має виступати Комунальне некомерційне підприємство «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова», а тому вважає висновок суду першої інстанції про те, що позов поданий від належного позивача не відповідає вимогам законодавства та висновкам Верховного Суду.

Звертає увагу на те, що відповідач у цій справі також є неналежним, оскільки сума у розмірі 27 329 грн. підлягає стягненню з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ».

Зазначає, що прокурором не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів звернення до суду, а тому позов підлягає залишенню без розгляду.

Посилається також на те, що суд першої інстанції всупереч вимог процесуального закону не витребував докази, які потребують витребування в примусовому порядку, що є порушенням вимог процесуального законодавства та має наслідком скасування рішення суду.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення прокурора Панкевич Р.В., представника Львівської міської ради Бірюкової Ю.І. на заперечення її вимог, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, з вироку Жовківського районного суду Львівської області від 06 серпня 2019 року вбачається, що 11 березня 2019 року близько 01 години ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Опель Вектра» реєстраційний номер НОМЕР_1 по автодорозі, що на вул. Першотравневій в с. Гійче Жовківського району Львівської області, порушив вимоги п.п. 12.3 Правил дорожнього руху України, які виразились в тому, що він під час руху по смузі руху до м. Рава-Руська проявив неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не врахував дорожню обстановку і стан керованого ним транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним, маючи об`єктивну спроможність виявити пішохода, що рухався попереду, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників об`їзду перешкоди (пішохода), без причин технічного характеру допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який рухався по смузі руху до м. Рава-Руська.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 отримав наступні тілесні ушкодження: важка поєднана травма у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку важкого ступеню із наявністю геморагічно-контузійного вогнища в правій скроневій частці із стисненням структур головного мозку і зміщенням вліво, злам склепіння черепа з переходом на основу, забій обох легень, злам шостого ребра справа, відкритий багатовідламковий злам лівої гомілки із зміщенням; множинні рани, крововиливи на обличчі справа.

Вказані ушкодження могли утворитись при контакті з тупими предметами, ударі об такі при падінні під час наїзду транспортного засобу на пішохода 11 березня 2019 року, були небезпечними для життя під час їх отримання і по цій ознаці відносяться до тяжкого тілесного ушкодження.

Судом ухвалено ОСОБА_1 визнати винним та засудити за ч. 2 ст. 286 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами. Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування основного покарання з випробовуванням строком 2 (два) роки.

Відповідно до Положення про Управління охорони здоров`я департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради управління є виконавчим органом Львівської міської ради відповідно до ухвали міської ради від 26 травня 2016 року № 505 «Про затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів», утвореним відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Згідно з п.7-8 розділу «Компетенція управління» вищевказаного Положення управління охорони здоров`я організує фінансове забезпечення підпорядкованих комунальних підприємств, установ та організацій та їх матеріально-технічне забезпечення, а саме:

-розроблення бюджетного запиту сфери охорони здоров`я на підставі бюджетних запитів підпорядкованих комунальних підприємств, установ та організацій для подання фінансовому управлінню міської ради у встановлені ним терміни та порядку;

-отримання бюджетних призначень на охорону здоров`я через їх затвердження у рішенні про міський бюджет, доведення у встановленому порядку до підпорядкованих комунальних підприємств, установ, організацій відомостей про обсяги асигнувань;

-здійснення внутрішнього контролю за повнотою надходжень отриманих підпорядкованими комунальними підприємствами, установами, організаціями коштів та ефективністю їх використання;

-здійснення контролю та аналізу використання залучених підпорядкованими комунальними підприємствами, установами, організаціями коштів інших підприємств, установ, організацій та з інших джерел на їх утримання.

Як вбачається з довідки Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» № 29 від 02 квітня 2020 року з додатком 1 потерпілий ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні в реанімаційному відділенні лікарні з 11 березня 2019 року по 18 квітня 2019 року (38 ліжко-днів), з обґрунтуванням вартості одного ліжко-дня, розрахунку загальної суми затрачених лікарнею коштів на лікування потерпілого ОСОБА_3 в розмірі 83624,55 грн. та з повним переліком медикаментів, наданих ОСОБА_3 згідно історії хвороби за рахунок КНП "КЛШМД" за період 11 березня 2019 року 18 квітня 2019 роки.

З листа начальника Жовківського відділу Червоноградської місцевої прокуратури № 14.39/05-38-566ВИХ-20 від 04 лютого 2020 року до КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» вбачається, що таким повідомлено КНП «КЛШМД м. Львова» про те, що прокуратурою вживаються заходи представницького характеру для захисту інтересів держави у порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, і стягнення коштів з винних осіб на лікування потерпілого ОСОБА_3 від злочину.

З листа Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» від 07 квітня 2020 року № 05-05вих-1427 та плану використання бюджетних коштів на 2019 рік по КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» вбачається, що фінансування лікарні здійснювалося з міського бюджету м. Львова.

З листа Управління охорони здоров`я департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради № 2602-вих-37456 від 20 травня 2020 року вбачається, що ні КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова», ні управління не зверталися до суду про відшкодування витрат лікувального закладу на лікування ОСОБА_3 .

Також Львівською міською радою в даному листі надано прокуратурі реквізити рахунку для зарахування коштів, витрачених КНП «КЛШМД м. Львова» на лікування потерпілих, внаслідок вчинення кримінальних правопорушень.

З листа заступника начальника Жовківського відділу Червоноградської місцевої прокуратури № 05-38/2394вих20 від 25 травня 2020 року до Львівської міської ради вбачається, що прокуратурою повідомлено про підготовку позову на захисту інтересів держави в особі Львівської міської ради в особі її виконавчого органу Управління охорони здоров`я департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів, витрачених закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_3 .

З копії листа ТзДВ "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." № 51-1575 від 05 березня 2020 року вбачається, що страховик прийняв рішення про виплату ОСОБА_3 страхового відшкодування, пов`язаного з стійкою втратою працездатності, в розмірі 150228,00 грн.

З копії листа ТзДВ "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." № 51-3358 від 05 червня 2020 року вбачається, що страховик прийняв рішення про виплату ОСОБА_3 страхового відшкодування (витрати на лікування) в рамках ліміту по полісу № АО/3035930 в розмірі 49772,00 грн.

З копії платіжного доручення № 6169 від 27 квітня 2020 року вбачається, що ТзДВ "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." виплатило ОСОБА_4 10228,00 грн.

З копії платіжного доручення № 6035 від 24 квітня 2020 року вбачається, що ТзДВ "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." виплатило ОСОБА_4 10000,00 грн.

З копії платіжного доручення № 5969 від 23 квітня 2020 року вбачається, що ТзДВ "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." виплатило ОСОБА_4 20000,00 грн.

З копії платіжного доручення № 5922 від 22 квітня 2020 року вбачається, що ТзДВ "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." виплатило ОСОБА_4 20000,00 грн.

З копії платіжного доручення № 5871 від 21 квітня 2020 року вбачається, що ТзДВ "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." виплатило ОСОБА_4 30000,00 грн.

З копії платіжного доручення № 5824 від 17 квітня 2020 року вбачається, що ТзДВ "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." виплатило ОСОБА_4 20000,00 грн.

З копії платіжного доручення № 5704 від 16 квітня 2020 року вбачається, що ТзДВ "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." виплатило ОСОБА_4 20000,00 грн.

З копії платіжного доручення № 5614 від 15 квітня 2020 року вбачається, що ТзДВ "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." виплатило ОСОБА_4 20000,00 грн.

Також у судовому засіданні було досліджено копії фіскальних чеків, які були надані ОСОБА_4 , сплачених коштів на стаціонарне лікування ОСОБА_5 по справі № 19.59.3 щодо страхового випадку ДТП 11 березня 2019 року.

Відповідно до ч.1 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до абз. 1, 2 ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Відповідно до абз. 1, 2, 3 ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Судом першої інстанції правильно зазначив, що доводи представника відповідача про те, що прокурором не виконано вимог закону про попереднє до звернення до суду повідомлення відповідного суб`єкта владних повноважень про здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в суді, спростовується наступним.

04 лютого 2020 року прокурором повідомлено КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» про те, що прокуратурою вживаються заходи представницького характеру для захисту інтересів держави у порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням і стягнення коштів з винних осіб на лікування потерпілого ОСОБА_3 від злочину (лист начальника Жовківського відділу Червоноградської місцевої прокуратури № 14.39/05-38-566ВИХ-20 від 04 лютого 2020 року).

25 травня 2020 року прокуратурою повідомлено Львівську міську раду про підготовку позову на захисту інтересів держави в особі Львівської міської ради в особі її виконавчого органу Управління охорони здоров`я департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів, витрачених закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_3 (лист заступника начальника Жовківського відділу Червоноградської місцевої прокуратури № 05-38/2394вих20 від 25 травня 2020 року).

25 травня 2020 року даний позов подано до Жовківського районного суду Львівської області.

11 червня 2020 року судом підтверджена наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави в справі за позовом В.о. керівника Червоноградської місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Львівської міської ради в особі її виконавчого органу Управління охорони здоров`я департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній справі.

Таким чином судом встановлено, що прокурором попередньо та завчасно, до звернення до суду, в розумний строк, а саме 04 лютого 2020 року, повідомлено про те, що ним вживаються заходи представницького характеру для захисту інтересів держави у порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, і стягнення коштів з винних осіб на лікування потерпілого ОСОБА_3 від злочину.

Суд першої інстанції також правильно звернув увагу на те, що правові висновки Верховного суду, на які посилаються сторони, по справах: №№ 923/560/18, 924/1237/17, 922/901/17, 915/242/18, 914/1844/18, 923/787/18, 914/774/19, 915/636/18, 925/317/19, 927/246/18, 925/650/18, 913/299/18, 906/240/18, 910/18770/17, 924/1256/17, 912/2385/18, 911/1137/19, 904/82/19 викладені під час розгляду справ в порядку господарського судочинства та стосуються відповідно господарських правовідносин; №№ 820/7049/16, 200/2494/19-а, 0440/6738/18, 1340/5463/18, 240/2765/19 викладені під час розгляду справ в порядку адміністративного судочинства та стосуються відповідно адміністративних правовідносин. Тому потрібно керуватись останньою по часі правовою позицією, викладеною під час розгляду справ в порядку цивільного судочинства, в постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 495/10977/17, відповідно до якої факт відкриття провадження у справі свідчить про підтвердження повноважень прокурора, який діє в інтересах інших осіб, оскільки в розумінні частини п`ятої статті 56 ЦПК України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор набуває процесуального статусу позивача. Стаття 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає право особи чи її законного представника або суб`єкта владних повноважень оскаржити представництво прокурора. Зміст цієї правової норми визначає перелік осіб, які можуть оскаржити представництво прокурора, що діє в їх інтересах, не погодившись з таким представництвом (частини перша-третя статті 23 Закону України «Про прокуратуру»). Аналіз зазначеної норми права у поєднанні зі змістом пункту 4 частини першої статті 255 ЦПК України, пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України дає підстави для висновку, що у випадку відкриття провадження у справі за позовом прокурора в інтересах органу, який зазначений прокурором, провадження у справі може бути закрито за клопотанням цього органу, який є позивачем у справі (частина п`ята статті 56 ЦПК України), однак позов не може бути залишено без розгляду із застосуванням правового механізму, передбаченого статтею 257 ЦПК України, оскільки відкрите провадження у справі само по собі є визнанням повноважень прокурора на пред`явлення позову.

Зазначене спростовує й доводи апеляційної скарги про те, що не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів звернення до суду, а тому позов підлягає залишенню без розгляду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доводи представника відповідача про те, що прокурор подав позов від імені Львівської міської ради, хоча повинен був подати такий від імені безпосередньо закладу охорони здоров`я спростовується положеннями абз. 1 ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якого прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

В даній справі органом місцевого самоврядування та суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози їхнього порушення, є Львівська міська рада, оскільки КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» є комунальним закладом Львівської міської ради, фінансується за рахунок місцевого міського бюджету м. Львова, що підтверджується Планом використання бюджетних коштів на 2019 рік, розроблення бюджетного запиту, отримання бюджетних призначень, здійснення внутрішнього контролю за повнотою надходжень отриманих коштів та ефективністю їх використання, здійснення контролю та аналізу використання залучених коштів інших підприємств, установ, організацій та з інших джерел на утримання для КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» здійснюється Управлінням охорони здоров`я департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1,3 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 року №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 року. Термін і обгрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи може бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Відповідно до п.2.4 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 року, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я.

Як вбачається з довідки Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» № 29 від 02 квітня 2020 року з додатком 1 потерпілий ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні в реанімаційному відділенні лікарні з 11 березня 2019 року по 18 квітня 2019 року (38 ліжко-днів), з обґрунтуванням вартості одного ліжко-дня, розрахунку загальної суми затрачених лікарнею коштів на лікування потерпілого ОСОБА_3 в розмірі 83624,55 грн. та з повним переліком медикаментів, наданих ОСОБА_3 згідно історії хвороби за рахунок КНП "КЛШМД" за період 11 березня 2019 року 18 квітня 2019 роки.

У письмових поясненнях по суті суді першої інстанції та в апеляційній скарзі справи представник відповідача посилався на те, що сума у розмірі 27329,00 грн. підлягає стягненню із ТзДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.», оскільки в даного страховика застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача як власника наземного транспортного засобу за договором обов`язкового страхування.

Однак, як вірно зазначив суд першої інстанції, дане твердження спростовується наступним.

Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності стаття 3 Закону № 1961-IV визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 цього Закону).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Враховуючи наведене вище, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам (потерпілим) унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що витрати лікувального закладу на лікування потерпілого від злочину не можуть бути відшкодовані за договором обов`язкового страхування страховою компанією.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 1343цс15.

Окрім цього, як вбачається із копій листів ТзДВ "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." № 51-1575 від 05 березня 2020 року та № 51-3358 від 05 червня 2020 року страховик прийняв рішення про виплату ОСОБА_3 страхового відшкодування, пов`язаного з стійкою втратою працездатності, в розмірі 150228,00 грн. та страхового відшкодування (витрати на лікування) в рамках ліміту по полісу № АО/3035930 в розмірі 49772,00 грн. (в загальній сумі 200000,00 грн.), що повністю вичерпує ліміт страхової суми на одного потерпілого за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО 3035930 (за шкоду, заподіяну здоров`ю).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що неправомірними діями відповідача, який вчинив злочин, заподіяно шкоду здоров`ю потерпілого, що стало причиною здійснення витрат закладом охорони здоров`я на його лікування від цього злочину, лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у власності міста Львова, а тому вказані витрати потрібно стягнути з відповідача в користь відповідного бюджету.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також, відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема у справі «Гарсіа Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain) від 21.01.1999 року (заява 30544/96), п. 26: «…при відхиленні скарги апеляційний суд може в принципі просто схвалити обґрунтування рішення суду нижчого суду…».

Зважаючи на вказане колегія суддів вважає за можливе в цілому схвалити мотиви суду першої інстанції щодо розгляду усіх позовних вимог, викладені в оскаржуваному рішенні, вважаючи такі належними та відповідними до встановлених обставин, що мають значення та вимог закону, без додаткового дублювання.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 22 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 08 листопада 2021 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.