Справа №: 398/4020/20
провадження №: 2/398/547/21
"06" січня 2021 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді Авраменка О.В.,
з участю секретаря судового засідання Карпушевої О.М.,
представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шлякової Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Олександрії в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 . Позов обґрунтовує тим, що вона є власниками зазначеної кватири. Відповідач є її сином, який зареєстрований в даній квартирі, але не проживає в ній з 2018 року, квартирою не користується, речі не зберігає.
Оскільки, відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив не подав та позивачі не заперечують проти заочного розгляду справи, то судом постановлено ухвалу про заочний розгляд цієї справи.
В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Шлякова Н.В. підтримала позовні вимоги та пояснила, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідач - це її син. До 2015 року він проживав в Донецькій області, а потім повернувся до м. Олександрія. Щоб він міг влаштуватися на роботу, позивач зареєструвала його у зазначеній квартирі. Відповідач пропрацював недовго, оскільки зловживав спиртними напоями, за що був звільнений з роботи. Після цього він зібрав речі і пішов з квартири. Протягом останніх двох років відповідач не проживає у квартирі позивача.
Заслухавши вступне слово представника позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.
Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини.
Позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 22 липня 1993 року та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 05 серпня 2008 року.
Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої 26 жовтня 2020 року КП «Житлогосп», в зазначеній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - власник, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - син. Згідно з довідками Управління дозвільно-погоджувальних процедур та адміністративних послуг Олександрійської міської ради та Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Кіровоградські області відповідач зареєстрований у зазначеній квартирі з 17 травня 2017 року.
Статтею 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України), а саме, від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Наведене свідчить, що задоволення позову про позбавлення особи права користування жилим приміщенням можливе лише у відношенні тієї особи, яка вже набула права користування конкретним житловим приміщенням, вселилась в нього в установленому порядку у якості члена сім`ї наймача, члена ЖБК або члена сім`ї власника квартири чи будинку, однак певний час без поважних на те причин в ньому не мешкає, тобто не використовує житло за цільовим призначенням для проживання понад встановлений законодавством термін.
Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 та від 16 листопада 2016 року у справі №6-709цс16.
Згідно з актом-розпорядженням КП «Житлогосп» від 26 жовтня 2019 року, складеного за участю сусідів, відповідач ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але не проживає з вересня 2018 року. На момент перевірки в квартирі відсутній, особистих речей немає.
Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні повідомив, що він є сином позивача, а відповідач - його рідний брат по матері. Відповідач проживав у м. Торез Донецької області. Коли почалася війна, у 2014 чи на початку 2015 року відповідач приїхав до м. Олександрія. Матір його «закодувала» від зловживання спиртними напоями та зареєструвала у квартирі. Він влаштувався на роботу на завод «Автоштамп», але пропрацював там близько 1 місяця та був звільнений за вживання алкогольних напоїв. Потім він забрав свої речі і з`їхав з квартири матері. Останні півтора роки він відповідача не бачив і нічого про нього не чув. Мати не чинила перешкод для його проживання у квартирі. Відповідач мав ключі від квартири і в будь-якому стані приходив додому. Відповідач останні два роки вдома не з`являвся, його речі в квартирі відсутні.
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні повідомила, що з 1982 року знає позивача, так як вони разом працювали, а з 1985 року проживає з нею по сусідству. Відповідач у 2015 році приїхав до м Олександрія і матір зареєструвала його в квартирі. Деякий час він проживав разом з позивачем. Останні два роки відповідача не бачила. Його речі в квартирі відсутні. Позивач не чинила перешкод для його проживання в квартирі.
Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Враховуючи відсутність відповідача за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власниками житлового приміщення та відповідачем, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а відповідач визнанню таким, що втратив право користування житлом - квартирою АДРЕСА_1 .
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подачу позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, підлягає сплаті судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Позов подано до суду 06 листопада 2020 року.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2020 року складав 2 102,00 грн.
Отже, при подачі позову позивач повинна була сплатити судовий збір в розмірі 840,80 грн. (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб).
В той же час, позивач є особою з інвалідністю І групи, а тому відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору.
За таких обставин, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір, від сплати якого позивач звільнена при зверненні з позовом до суду, слід стягнути в дохід держави з відповідача.
На підставі ст. ст. 16, 319, 321, 391, 405 ЦК України та керуючись ст. ст. 12, 13, 76 - 81, 141, 258, 259, 263 - 265, 268, 280 - 282 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його складення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне рішення складено 11 січня 2021 року.
Суддя О.В.Авраменко