Провадження № 2-з/760/36/21
Справа № 760/547/21
УХВАЛА

про забезпечення позову

15 січня 2021 року Солом`янський районний суд міста Києва в складі судді

Зуєвич Л.Л., за участю секретаря судового засідання - Кушніра Р.С., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа-Банк» /далі - АТ «Альфа-Банк»/ (; адреса 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100), третя особа: приватний нотаріус Київсь кого міського нотаріального округу Юдін Максим Анатолійович /далі - приватний нотаріус Юдін М.А./ (01031, м. Київ, вул. Бастіонна, 13, прим. 78), про визнання протиправним та скасування запису про державну реєстрацію права власності,

В С Т А Н О В И В:

12.01.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява за підписом позивача - ОСОБА_1 , в якій він просить визнати протиправним та скасувати запис приватного нотаріуса приватного Юдіна М.А. № 53743503 від 25.08.2020 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-Банк».

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.01.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Відповідну позовну заяву фактично передано судді по реєстру 13.01.2021.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 15.01.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження (письмове провадження).

При вивченні матеріалів позовної заяви серед її додатків виявлено заяву про забезпечення позову в якій в порядку ст.ст. 151, 153 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) ОСОБА_1 происть накласти арешт на 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності АТ «Альфа-Банк»; заборонити АТ «Альфа-Банк», особам, уповноваженим від АТ «Альфа-Банк», Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України та будь-яким іншим особам до набрання чинності рішенням у справі за даним позовом, вчиняти будь-які дії щодо зняття з реєстрації та виселення ОСОБА_1 та членів його родини з квартири, вселення та реєстрацію третіх осіб, проникнення, входження, а також вчинення інших дій, щодо користування, володіння чи розпорядження, у тому числі укладання договорів оренди, тощо з третіми особами відносно нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Подана заява про забезпечення позову обґрунтована, зокрема, тим, що 26.06.2007 між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 10-29/3680, згідно якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 157 250,00 доларів США з кінцевим строком погашення заборгованості по кредиту до 25.06.2022, зі сплатою процентів у розмірі 11,75% річних, з цільовим призначенням - придбання квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В рахунок забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 10-29/3680 від 26.06.2007 між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 02-10/2236 від 26.06.2007, предметом якого є трикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до умов якого позивач передав в іпотеку АТ «Укрсоцбанк» квартиру, належну йому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В. за реєстровим номером 2425 та зареєстровано у державному реєстрі правочинів за реєстровим номером 2180884.

10.10.2019 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». Таким чином АТ «Альфа-Банк» став правонаступником майна, прав та обов`язків за договорами та угодами, укладеними АТ «Укрсоцбанк» до моменту приєднання АТ «Альфа-Банк».

25.08.2020 рішенням приватного нотаріуса Юдіна М.А. про реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 53743503 було зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що була предметом іпотеки, за АТ «Альфа-Банк», що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.12.2020 № 235812093.

Заявник звертає увагу на те, що до розгляду спору у даній справі по суті відповідач може відчужити спірну квартиру третій осоіб, а в такому разі навіть в разі задоволення позовних вимог виконання рішення суду значно ускладниться або стане неможливим. Зокрема, підставою вважати те, що квартира може бути продана третім особам є оголошення про його продаж, яке відповідач розмістив на сервісі безкоштовних оголошень «DOM.RIA».

Враховуючи викладене, позивач просить заяву про забезпечення позову задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

За таких обставин розгляд заяви проводиться без повідомлення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши письмові докази, подану заяву про забезпечення позову та матеріали позовної заяви, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Суд враховує, що згідно з ч.ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суд від 09.09.2020 у справі № 509/2765/19 (провадження № 4-21904св19) викладено правову позицію згідно з якою:

«Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

На підставі ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

[…] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

[…] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

В постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суд від 09.09.2020 у справі № 760/5582/20 (провадження № 61-12876св20) викладено правову позицію згідно з якою:

«Частинами 1 та 2 ст. 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, за змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Позов забезпечується , зокрема, шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Такі висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17 (провадження№ 14-88цс20).»

У постанові Великої Палати Верхвоного Суду від 15.09.2020 № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) вказано: «те, що відповідачка проживає у будинку впродовж десяти років і після державної реєстрації її права власності на нього ще не вчинила дії, що могли би підтвердити намір відчужити будинок, зокрема, не зверталася до ріелторів і не розміщувала оголошення про продаж, не спростовують висновки суду про наявність у відповідачки як в одноособового власника можливості вільно розпорядитись будинком, якщо не вжити заходи забезпечення позову. Крім того, той вид забезпечення позову, який застосував апеляційний суд, є домірним заявленим позовним вимогам. Немає підстав вважати, що застосування такого заходу призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки будинок залишається в її володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини, якої стосується спір».

Крім того, суд бере до уваги правову позицію, викладену постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.12.2020 у справі № 760/5582/20 (провадження № 61-12876св20) за змістом якої: «апеляційний суд, вірно застосувавши норми процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що співмірним є запропонований вид забезпечення його позову шляхом накладення арешту на спірне майно із заявленими ним позовними вимогами про скасування запису про реєстрацію права власності на нерухоме майно, що спростовує доводи касаційної скарги».

Отже, судом встановлено, що предметом даного позову є скасування запису приватного нотаріуса приватного Юдіна М.А. № 53743503 від 25.08.2020 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-Банк». Тобто даний спір за своєю сутністю є спором щодо права відповідача на спірне майно та відновлення права позивача на спірну квартиру.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд установив, що між сторонами дійсно існує спір щодо захисту права власності заявника на спірну квартиру, здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, врахував обставини, які можуть утруднити в майбутньому виконання рішення суду, якщо воно буде ухвалене на користь позивача, з огляду на що дійшов висновку щодо необхідності застосування в даному випадку заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно.

При цьому суд роз`яснює, що оскільки між сторонами існує спір щодо визнання протиправним та скасування запису про державну реєстрацію права власності на квартиру, вимоги про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно є співмірними з заявленими позовними вимогами, та застосування такого виду забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки спірне майно перебуває в його власності. Крім того, заходи забезпечення позову є тимчасовими і в разі вирішення між сторонами спору можуть бути скасовані судом.

Позивач в частині вимог про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру надав належне та переконливе обґрунтування існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, яка полягає в можливості відчуження цієї квартири третім особам до ухвалення рішення у даній справі, що спровокує необхідність докладання значних зусиль та витрат часу для захисту прав, свобод та інтересів у майбутньому.

Разом з тим, щодо вимог клопотання про забезпечення позову в частині заборони АТ «Альфа-Банк», особам, уповноваженим від АТ «Альфа-Банк», Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України та будь-яким іншим особам до набрання чинності рішенням у справі за даним позовом, вчиняти будь-які дії щодо зняття з реєстрації та виселення ОСОБА_1 та членів його родини з квартири, вселення та реєстрацію третіх осіб, проникнення, входження, а також вчинення інших дій, щодо користування, володіння чи розпорядження, у тому числі укладання договорів оренди, тощо з третіми особами відносно нерухомого майна, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19.10.2020 у справі № 278/260/19-ц (провадження № 61-8580св19) вказано:

«Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення про забезпечення позову. Окрім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову повинна довести адекватність засобу забезпечення позову.

У відповідності з положеннями статті 150 ЦПК України одними із видів забезпечення позову, зокрема є: накладення арешту на майно та заборона вчиняти певні дії. При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (із змінами від 12 червня 2009 року), розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з врахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Таким чином, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції у частині задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення заборони ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії щодо виселення, звільнення, позбавлення права користування майном, зняття з реєстрації ОСОБА_1 з житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , включаючи господарські будівлі і споруди (у тому числі від відключення електро-, водо-, газопостачання), з одночасною забороною потрапляння на територію будинку та земельної ділянки та постановляючи у цій частині нову постанову, суд апеляційної інстанції, враховуючи не співмірність заходів забезпечення позову із заявленими вимогами, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову у цій частині».

Суд бере до уваги, що зі змісту позовної заяви вбачається, що спірна квартира є житлом, в якому наразі проживає родина позивача, в тому числі неповнолітня дочка позивача. З огляду на наведене суд вважає, що дійсно, за умови наявності спору щодо квартири наразі можлива ситуація, яка може призвести до порушення однієї з базових конституційних гарантій, передбачених ст. 47 Основного Закону - права на житло.

При цьому у п. 41 рішення Європейського суду з прав людини від 02.12.2010 у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (заява № 30856/03) вказано, що: «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 13 травня 2008 р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, п. 50)».

Разом з тим, звертаючись з позовом у даній справі позивач самостійно, на свій розсуд обрав (визначив) предмет спору, а саме: «визнання протиправним та скасування запису про державну реєстрацію права власності». З огляду на такий предмет спору, принцип диспозитивності цивільного судочинства та обов`язкову до застосування правову позицію, викладену у зазанченій постанові Верховного Суду від 19.10.2020 у справі № 278/260/19-ц, суд не вбачає за можливе задовольнити заяву про забезпечення позову в частині вимог про заборону АТ «Альфа-Банк», особам, уповноваженим від АТ «Альфа-Банк», Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України та будь-яким іншим особам до набрання чинності рішенням у справі за даним позовом, вчиняти будь-які дії щодо зняття з реєстрації та виселення ОСОБА_1 та членів його родини з квартири, вселення та реєстрацію третіх осіб, проникнення, входження, а також вчинення інших дій, щодо користування, володіння чи розпорядження, у тому числі укладання договорів оренди, тощо з третіми особами відносно нерухомого майна.

Разом з тим, суд звертає увагу заявника, що звернувшись до суду з іншим предметом спору він не позбавлений права подати нову заяву про забезпечення позову з зазначеними вимогами, які були б адекватними та співмірними, а також мали б зв`язок із предметом позовної вимоги.

З іншого боку суд звертає увагу відповідача на приписи ст. 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якою визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Крім того, суд враховує, що згідно із ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Враховуючи наведене правило процесуального закону суд має право, однак, він не зобов`язаний вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача.

Випадки обов`язкового застосування зустрічного забезпечення встановлені ч. 3 ст. 154 ЦПК України, відповідно до якої суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Зазначена правова позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.12.2018 у справі № 61-11274св18.

У матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують обставини, за наявності яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення.

Крім того, у відповідності до ч. 6 ст. 154 ЦПК України відповідач не позбавлений права звернутись з клопотання про вжиття заходів зустрічного забезпечення надавши докази, які на його думку підтверджують наявність обставин для такого забезпечення.

За викладених обставин, суд дійшов висновку, що з урахуванням предмету та підстав позову, з якими позивач звернувся до суду, мети забезпечення позову, заяву позивача слід задовольнити частково, в частині накладення арешту на спірне нерухоме майно, оскільки невжиття таких заходів забезпечення позову може призвести у майбутньому до порушення прав позивача.

За змістом ч. 11 ст. 153 ЦПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Аналогічна норма міститься у п. 3 ч. 1 ст. 353 ЦПК України за змістом якої окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, зокрема, ухвали суду першої інстанції щодо забезпеченя позову.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 149-153, 157, 259-261, 353-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін Максим Анатолійович, про визнання протиправним та скасування запису про державну реєстрацію права власності - задовольнити частково.

Накласти арешт на 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності акціонерному товариству «Альфа-Банк».

В частині вимог клопотання про заборону АТ «Альфа-Банк», особам, уповноваженим від АТ «Альфа-Банк», Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України та будь-яким іншим особам до набрання чинності рішенням у справі за даним позовом, вчиняти будь-які дії щодо зняття з реєстрації та виселення ОСОБА_1 та членів його родини з квартири, вселення та реєстрацію третіх осіб, проникнення, входження, а також вчинення інших дій, щодо користування, володіння чи розпорядження, у тому числі укладання договорів оренди, тощо з третіми особами відносно нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з наступного дня після її постановлення (ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Направити дану ухвалу всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову (які ідентифіковані судом) для вжиття відповідних заходів.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) або через відповідний суд (п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи (ч. 11 ст. 153 ЦПК).

Суддя Л.Л.Зуєвич