Справа № 454/2431/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2021 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Фарина Л. Ю. ,

за участю секретаря Кочмар Н.-Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в місті Сокалі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача та просить суд стягувати з ОСОБА_2 в її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з навчанням в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50%прожиткового мінімуму для непрацездатної особи відповідного віку і до закінчення навчання, але не пізніше досягнення ним 23-ох років.

Свої вимоги мотивує наступним.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них є спільний син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який навчається на першому курсі денної форми навчання у Національному університеті «Львівська політехніка» .

Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Вона самостійно не має змоги забезпечити сина усім необхідним.

24.09.2021р. Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просив стягувати з нього аліменти на утримання сина, який продовжує навчання у розмірі 1/8 частини його доходу щомісячно.

Свої заперечення мотивує наступним.

В нього від іншого шлюбу народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які також, потребують постійного догляду та піклування.

Вважає, що позивачкою не доведено факту потреби надання допомоги саме у розмірі 1/4 частини доходу.

Позивач надала відповідь на відзив, в якому зазначила, що відповідач вводить суд в оману, вказавши, що на даний час тимчасово не отримує доходів, хоча насправді він працює і займається фермерським господарством, має у приватній власності в с.Варяж нежитлове приміщення, земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,4га, має трактор, зернозбиральний комбайн, плуги, сівалку та всю причіпну техніку для обробітку грунту та збирання врожаю. Їздив відпочивати за кордон відпочивати. Однак не може надати підтверджуючі документи, оскільки їй відмовляють у доступі до інформації. У 2015р. він придбав автомобіль марки «Мерседес-Бенц».

Крім цього, відповідач працює старостою сіл Варяж, Лешків, Лубнівка, Русин Сокальської ОТГ.

В даний час вона не працює, оскільки звільнена з посади інспектора з кадрів КП СМР «Сокальтеплокомуненерго».

Зазначає, що їх спільний з відповідачем син хворіє та йому потрібні кошти.

04.11.2021р. відповідач надав заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що дійсно працює старостою сіл Варяж, Лешків, Лубнівка, Русин Сокальської ОТГ та його дохід становить 11000грн. (після вирахування податків) і він жодним чином не намагався ввести суд в оману, оскільки це загальновідома інформація і ніким не приховується. Фермерським господарством займався його батько до 2018 року. Має у власності, трактор, який надавався безоплатно батькові для заняття фермерською діяльністю; автомобіль придбаний у 2015 році, земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку отримав, оскільки працював вчителем у школі; 62/100 корівника, яку отримав на підставі об`єднаних майнових сертифікатів родичів. Жодних витрат на придбання рухомого чи нерухомого майна за останні 5 років не здійснював. Крім цього вважає, що позивачкою не доведено факту потреби надання допомоги саме у розмірі 1/4 частини його доходу, можливості надавати допомогу у такому розмірі. Він згідний сплачувати аліменти у розмірі 1/8 частини доходу, оскільки має на утриманні ще двох неповнолітніх дітей.

Позивач подала заяву у якій позовні підтримала та просила задовольнити.

Відповідач в судове засідання не прибув.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З оглянутого свідоцтва про народження встановлено, що відповідач є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В ході розгляду справи з дослідженої довідки №1517 від 24.06.2021р., встановлено, що ОСОБА_6 навчається на 1 курсі денного відділення у інституту комп`ютерних наук та інформаційних технологій Національного університету «Львівська політехніка». Закінчує навчання 30.06.2024р.

Згідно довідки виданої КП СМР «Сокальтеплокомуненерго» від 20.10.2021р. встановлено, що ОСОБА_1 звільнена з посади інспектора з кадрів 13.10.2021р. за скороченням штату.

Крім цього, з досліджених медичних виписок встановлено, що син сторін ОСОБА_3 хворіє, зокрема на: кісту правої нирки, лівобічний сколіоз над грудного відділу хребта 1 ступеня, ендокринна хвороба.

Відповідно до ст.ст. 51 Конституції України, 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України).

Більше того, навіть особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч. 2 ст. 166 СК України).

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Частиною 3 зазначеної вище статті передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

В абз. 2 п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Таким чином, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання, передбачають обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

У випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, а зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 24 лютого 2016 року по справі №6-1296цс15.

Стаття 200 СК України передбачає, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ч. 2 ст. 200 СК України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Таким чином, СК України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків, відтак відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.

Обставини, за яких тягар утримання повнолітніх дітей у зв`язку з їх навчанням лежить виключно на одному із батьків, є порушенням закону.

Пред`явлення позову про стягнення аліментів свідчить про те, що батьки не досягли домовленості щодо способів виконання кожним із батьків обов`язку утримання дітей (повнолітнього сина), що власне жодним із них не спростовано матеріалами справи.

Враховуючи наведені вище норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, роз`яснення надані у постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», беззаперечно встановлені обставини щодо навчання - повнолітнього сина сторін та наявністю у відповідача дітей - сина ОСОБА_5 та дочки ОСОБА_4 суд дійшов до висновку про необхідність стягнення з останнього аліментів на утримання його повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Разом з цим, суд не бере до уваги твердження позивачки про те, що відповідач займається фермерським господарством, має у приватній власності ферму (нежитлове приміщення) в с.Варяж, Червоноградського району та земельну ділянку, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,4га., зернозбиральний комбайн, плуги, сівалку, трактор та причіпну техніку, для обробітку грунту і збирання врожаю, оскільки нею не надано, а судом не здобуто підтверджуючих доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

В свою чергу, в силу приписів статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи наведене, суд виходить із безумовного права дитини на належне утримання, виховання, рівень життя та розвиток, від своїх батьків.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.

Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дітей повинні забезпечити для них утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я.

Між тим, у силу вимог ст. 180 СК України обов`язок по забезпеченню даного рівня прожиткового мінімуму покладається на обох батьків.

Будь які докази про те, що у зв`язку з навчанням син сторін, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 потребував конкретних матеріальних витрат на їжу, одяг, придбання підручників та інших матеріалів для навчання, забезпечення певного рівня дозвілля та культурного розвитку, розмір яких (витрат) попри відповідні доводи, позивач не надав.

Поряд з цим, суд виходить з того, що навчання ОСОБА_6 на стаціонарній формі виключає можливість власного працевлаштування, тому його потреба у матеріальній допомозі батьків є очевидною та встановленою.

Крім цього, за наявності доказів щодо навчання на контрактній формі, очевидним є висновок про відсутність у позивача особистих коштів у вигляді стипендії.

Як вже зазначалось, обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів визначені статтею 182 СК України.

Зокрема, суд враховує вік відповідача та матеріальне становище, оскільки наданими суду рішенням ІІ сесії VІІІ скликання Сокальської міської ради від 21.12.2020р. та довідки про доходи встановлено, що відповідач працює у Сокальській міській раді та займає посаду «староста» і отримує заробітну плату, яка за період з січня по червень 2021 року становить 14 509,78 грн.

Також, долучені відповідачем до відзиву свідоцтва про народження ще двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не виключає можливість стягнення з нього аліментів на сина, який продовжує навчання, оскільки зазначене не може бути перешкодою у реалізації права дитини на допомогу батька, яка визначена законом.

Крім цього, суд враховує рівність дітей на допомогу батька та недопущення факту обділення батьківською підтримкою порівняно з іншою дитиною.

Таким чином, суд враховуючи надані сторонами докази та вибір позивача, дійшов висновку, що з ОСОБА_2 слід стягувати в користь ОСОБА_1 аліменти на повнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для непрацездатної особи відповідного віку, починаючи з 07.07.2021р. і до закінчення ним навчання, але не пізніше досягнення двадцяти трьох років.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на повнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для непрацездатної особи відповідного віку, починаючи з 07.07.2021р. і до закінчення сином навчання 30.06.2024 року, але не пізніше досягнення ним двадцяти трьох років.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 908 (дев`ятсот вісім) грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене учасниками розгляду безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які приймали участь у справі, але не були присутні під час оголошення рішення, протягом 30 днів з часу отримання копії рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Сокальський районний суд Львівської області.

Відомості, які зазначаються в рішенні суду відповідно до п.4) ч.5 ст.265 ЦПК України та не проголошуються, відповідно до ч.2 ст.268 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 проживає: с.Гута Червоноградського району Львівської області.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживає: АДРЕСА_1 .

Головуючий: Л. Ю. Фарина