Справа № 462/7837/19 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 22-ц/811/1189/20 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Мельничук О.Я., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на рішення Залізничного районного суду м. Львова в складі судді Бориславського Ю.Л. від 02 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Моторне /транспортне/ страхове бюро України, ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 02 березня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» /, місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Дегтярівська, 62/ на користь ОСОБА_1 /ІПН НОМЕР_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 / 38400,00 /тридцять вісім тисяч чотириста/ гривень відшкодування витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника.

Стягнуто із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» /, місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Дегтярівська, 62/ судовий збір у розмірі 577 /п`ятсот сімдесят сім/ гривень 37 копійок на користь держави.

У решті позову відмовлено.

Вказане рішення оскаржило ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».

В апеляційній скарзі просять скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Вважають рішення незаконним і необґрунтованим з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та порушеннями і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зазначають, що судом не було досліджено докази, які підтверджують факт відшкодування ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 шкоди в повному обсязі та наведені Відповідачем у відзиві на позовну заяву аргументи про відсутність у Страховика підстав для виплати страхового відшкодування. Таким чином, суд не в повному обсязі з`ясував обставини справи, не зазначив підстави відхилення доказів, які були надані Відповідач, не врахував висновки щодо застосування норм права до даних правовідносин, які викладені в постановах Верховного Суду. Вищенаведене свідчить, що зміст рішення суду не відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства України. Також вказують, що потерпілі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 звернулися до ОСОБА_2 обравши спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги до особи, яка завдала шкоду і отримали відшкодування матеріальної та моральної шкоди у розмірі 6 500, 00 доларів США. Відповідно до офіційного курсу долара станом на 27.06.2017р. сума 6 500 $ еквівалентна 169 195, 00 грн. Тобто, потерпілим була відшкодована завдана шкода внаслідок ДТП у розмірі більшому ніж заявлено у позовній заяві, що свідчить про відшкодування шкоди в повному обсязі та підтверджується Вироком Жовківського районного суду Львівської області від 28.07.2017 року, заявами ОСОБА_2 ОСОБА_1 , і копіями розписок. Оскільки Позивач отримала від ОСОБА_2 відшкодування у розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, тобто, реалізувала своє абсолютне право на відшкодування завданої шкоди за рахунок особи яка завдала шкоду договірне зобов`язання між нею і страховиком ПрАТ «ПЗУ Україна» припиняється згідно зі ст. 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Зазначають, що всі зазначені вище обставини залишилися поза увагою суду, внаслідок чого суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та ухвалення необґрунтованого та незаконного рішення. Окрім вищевказаного Судом при прийняття рішення було порушено норми матеріального права, що призвело до невірного визначення розміру шкоди, пов`язаного із смертю ОСОБА_5 у сумі 38 400, 00 грн. Крім того звертають увагу, що процес поховання, за який відповідно до закону має здійснити відшкодування Страховик, закінчується поміщенням труни з тілом або урни з прахом у могилу, таким чином вимоги про відшкодування витрат у розмірі 15 800, 00 грн. на проведення поминального обіду є безпідставними. Отже, розмір понесених витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника становить 35 304,10 грн., що перевищує розміру 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, а отже підстави для застосування ліміту відшкодування відсутні. Таким чином, суд не вірно визначив розмір витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника. Враховуючи вищевикладене вважають, що суд першої інстанції у справі, яка розглядається, неправильно застосував норми матеріального права та процесуального права, не врахував дійсні обставини справи, не дослідив докази, які підтверджують факт відшкодування ОСОБА_1 завданої шкоди в повному обсязі та помилково дійшов висновку про обов`язок ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» провести виплату відшкодування у розмірі 38 400, 00 грн.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, відзиву на неї, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 12, 81,ч.6 ст. 82, ч.6 ст. 141, ч.8 ст. 178, ч.2 ст. 247, ч.5 ст. 279 ЦПК України, ст. 6, п. 22.1 ст. 22, ст. 27, п.27.4, п.27.5 ст. 27, п.9.3, 9.4 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 979, 981, 990, ст. 1201 ЦК України, ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», та задовольняючи частково позов, виходив з того, що відповідальність водія автомобіля марки «BMW-318», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_2 була застрахована відповідно до полісу Зеленої карти НОМЕР_3 в ПрАТ СК «ПЗУ Україна», чого не заперечили сторони. Вироком Жовківського районного суду Львівської області від 28.07.2017 року ОСОБА_2 визнано винним за ч.2 ст. 286 КК України із призначенням покарання. Даним вироком суд встановив, що ОСОБА_2 03 березня 2017 року в 19 год. 30 хв. керуючи автомобілем марки «ВМW-318», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Польща), рухаючись ним по автодорозі Львів - Рава-Руська в напрямку до м.Львова, при проїзді ділянки в районі 44 км 500 м. у с. Гараєць Жовківського району Львівської області, порушив вимоги Розділу 1 п.п.1.5, 1.10 (в частині визначення термінів "видимість у напрямку руху" , "дорожня обстановка", "пішохідний перехід"); Розділу 2 п.п. 2.3 б) , д), 2.9 а); Розділу 12 п.12.1 , 12.2; Розділу 18 п.18.1; інформаційно-вказівного дорожнього знаку 5.35.1 " Пішохідний перехід" дод. 1 та горизонтальної дорожньої розмітки 1.14.3. дод. 2 Правил дорожнього руху України, що виразилось у тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, рухаючись із швидкістю 60 км/год., яка перевищувала допустиму по видимості у напрямку руху в темну пору доби на даній ділянці дороги швидкість 45-46 км/год., при наближені до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного інформаційно-вказівним дорожнім знаком 5.35.1 "Пішохідний перехід" дод. 1 ПДР України та горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.3 дод. 2 ПДР України, яка позначає пішохідний перехід з підвищеною вірогідністю виникнення дорожньо-транспортних пригод, які він завчасно міг виявити, не вжив своєчасних заходів щодо зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу до безпечної, а в разі потреби до зупинки, відтак не дав дорогу ОСОБА_5 , який перебував на даному пішохідному переході, такими своїми діями створив аварійну обстановку, що призвела до наїзду на останнього керованим ним автомобілем марки «ВМW-318», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Польща), в результаті чого ОСОБА_5 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події. Відповідно до вказаного вироку суду, ОСОБА_2 відшкодував потерпілим завдану матеріальну шкоду. Відповідно до копій заяви ОСОБА_2 та розписки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було відшкодовано потерпілим у кримінальному провадженні 6500,00 доларів США як компенсацію за завдану моральну та матеріальну шкоду. Листом ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» ОСОБА_1 відмовлено у здійсненні відшкодування. Відмова обґрунтована тим, що ОСОБА_2 здійснив відшкодування потерпілим, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а тому у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» відсутній обов`язок здійснення такого відшкодування. Відтак, суд прийшов до переконання, що позивач правомірно заявила позовні вимоги про стягнення відшкодування понесених нею витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, оскільки таке передбачено законодавством України. Суд встановив, що згідно копій документів про витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника, понесені позивачем витрати становлять 51104 гривень, з яких: 6304 гривень - витрати на поховання, 15 800 гривень - витрати на поминальний обід; 29 000 гривень - витрати на спорудження надгробного пам`ятника. Враховуючи наведене, суд вважав, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а саме, із відповідача ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на користь позивача слід стягнути витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 38 400,00 гривень, що не перевищує встановленого максимального розміру таких витрат, визначеного Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Оскільки позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню, суд зазначив, що судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 577 гривень 37 копійок.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції частково відповідають обставинам, що мають значення та вимогам закону, у певній ж частині обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають, а тому рішення суду підлягає зміні.

13.12.2019 ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ПрАТ «ПЗУ Україна», третя особа Моторне (транспортне) страхове бюро України, ОСОБА_2 , у якому просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 51104 грн.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 03.03.2017 р. відбулася дорожньо-транспортна пригода, винуватцем якої є ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого, на момент ДТП, застрахована у ПрАТ СК «ПЗУ Україна». У результаті вказаної ДТП пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження від яких помер. Вироком Жовківського районного суду Львівської області ОСОБА_2 визнано винним за ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 75 КК України. ОСОБА_2 частково відшкодував потерпілим у кримінальному провадженні моральну та матеріальну шкоду. Однак, позивач понесла матеріальні витрати на поховання чоловіка, поминальний обід та на встановлення надгробного пам`ятника на загальну суму 51104 грн. та у зв`язку із тим, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована відповідно до полісу Зеленої карти НОМЕР_3 в ПрАТ СК «ПЗУ Україна», вважає, що страхова компанія повинна відшкодувати їй вказані понесені витрати, проте ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» відмовила у здійсненні відшкодування у зв`язку із тим, що ОСОБА_2 здійснив відшкодування потерпілим, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорено та не спростовано, - відповідальність водія автомобіля марки «BMW-318, реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_2 була застрахована відповідно до полісу Зеленої карти НОМЕР_3 в ПрАТ СК «ПЗУ Україна».

Вироком Жовківського районного суду Львівської області від 28.07.2017 року ОСОБА_2 визнано винним за ч.2 ст. 286 КК України із призначенням покарання.

Вказаним вироком суду встановлено, що ОСОБА_2 03 березня 2017 року в 19 год. 30 хв. керуючи автомобілем марки «ВМW-318», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Польща), рухаючись ним по автодорозі Львів - Рава-Руська в напрямку до м.Львова, при проїзді ділянки в районі 44 км 500 м. у с. Гараєць Жовківського району Львівської області, порушив вимоги Розділу 1 п.п.1.5, 1.10 (в частині визначення термінів "видимість у напрямку руху" , "дорожня обстановка", "пішохідний перехід"); Розділу 2 п.п. 2.3 б) ,д), 2.9 а); Розділу 12 п.12.1 , 12.2; Розділу 18 п.18.1; інформаційно-вказівного дорожнього знаку 5.35.1 " Пішохідний перехід" дод. 1 та горизонтальної дорожньої розмітки 1.14.3. дод. 2 Правил дорожнього руху України, що виразилось у тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, рухаючись із швидкістю 60 км/год., яка перевищувала допустиму по видимості у напрямку руху в темну пору доби на даній ділянці дороги швидкість 45-46 км/год., при наближені до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного інформаційно-вказівним дорожнім знаком 5.35.1 "Пішохідний перехід" дод. 1 ПДР України та горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.3 дод. 2 ПДР України, яка позначає пішохідний перехід з підвищеною вірогідністю виникнення дорожньо-транспортних пригод, які він завчасно міг виявити, не вжив своєчасних заходів щодо зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу до безпечної, а в разі потреби до зупинки, відтак не дав дорогу ОСОБА_5 , який перебував на даному пішохідному переході, такими своїми діями створив аварійну обстановку, що призвела до наїзду на останнього керованим ним автомобілем марки «ВМW-318», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Польща), в результаті чого ОСОБА_5 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події.

З даного вироку також вбачається вбачається, що ОСОБА_2 відшкодував потерпілим завдану матеріальну та моральну шкоду.

Також, із копій заяви ОСОБА_2 та розписок ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , вбачається, що ОСОБА_2 було відшкодовано потерпілим у кримінальному провадженні 6500,00 доларів США як компенсацію за завдану моральну та матеріальну шкоду.

Згідно листа ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» ОСОБА_1 відмовлено у здійсненні відшкодування у зв`язку із тим, що ОСОБА_2 здійснив відшкодування потерпілим, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а тому у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» відсутній обов`язок здійснення такого відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється

з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Згідно ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Також, згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті.

Зважаючи на вказане, слід вважати, що статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено три види відшкодувань, пов`язаних із смертю потерпілого, а саме відшкодування: матеріальної шкоди особам, які мали право на його утримання; моральної шкоди, а також відшкодування витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника.

Також, у статті 1201 ЦК України, визначено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Відповідно до положення статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Виходячи зі змісту цих норм права, витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання, не відносяться до витрат на поховання.

У випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов`язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що в цивільному законодавстві містяться правила відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника.

За загальним правилом, у разі понесення таких витрат на спорудження надгробного пам`ятника, боржником у зобов`язанні щодо їх відшкодування є особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, а кредитором - особа, яка здійснила такі витрати. При цьому, у статті 1201 ЦК України не встановлено межі по відшкодуванню витрат на спорудження.

Отже, у випадку, якщо було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, то у разі понесення таких витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, боржником у зобов`язанні щодо їх відшкодування є страховик (МТСБУ). При цьому, законодавцем встановлено межу щодо розміру відшкодування, і загальний розмір якого стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (пункту 27.4. статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду

у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня

2019 року у справі № 607/3451/16-ц (провадження № 61-24229сво18).

Як вбачається з матеріалів справи та визнано сторонами та встановлено судом першої інстанції, вироком Жовківського районного суду Львівської області від 28.07.2017 року встановлено, що ОСОБА_2 відшкодував потерпілим завдану їм матеріальну та моральну шкоду.

Однак при цьому слід врахувати і те, що потерпілі мали право на різні види відшкодування шкоди, що передбачено ЦК України.

Також, ні у розписках, ані у вироку суду не вказано про відшкодування позивачці заподіювачем шкоди витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника. Тому, слід вважати, що таке відшкодування заподіювачем шкоди не здійснено.

Відтак, суд першої інстанції правильно встановив, що згідно п. 27.4. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» загальний розмір відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку та необхідність здійснення такого відшкодування за рахунок відповідача.

Однак, судом помилково при вирішенні питання стягнення витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника - враховано витрати на поминальний обід, які до таких витрат не входять.

Як вбачається із долучених до матеріалів справи копій документів про витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника, понесені позивачкою витрати становлять 35304 грн., з яких: 6304 гривень - витрати на поховання та 29000 гривень - витрати на спорудження надгробного пам`ятника, окрім цього позивачкою витрачено 15800 гривень на поминальний обід.

Однак, як вказано вище, витрати на оплату поминального обіду у розмірі 15800 грн. не є витратами на поховання в розумінні ст. 1201 ЦК України.

Відтак, суду першої інстанції слід було стягнути з відповідача в користь позивачки 6304 грн. витрат на поховання та 29000 грн. витрат на спорудження надгробного пам`ятника, а всього 35304 грн., що не перевищує 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Вказані висновки також відповідають правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у постановах від 05.10.2020 року у справі № 734/2313/17, від 07.10.2020 року у справі №241/680/17, від 10.09.2020 року у справі №725/3707/18 та від 07.10.2020 року у справі №711/1285/15-ц.

Зважаючи на вказане, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення. Рішення ж суду першої інстанції слід змінити. Так, слід зменшити розмір витрат, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на поховання та спорудження надгробного пам`ятника з 38400 грн. до 35304грн.

В решті рішення суду слід залишити без змін. Вказаним слід визнати доводи апеляційної скарги частково обґрунтованими та таку слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.3, 376 ч.1 п.2-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» - задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 березня 2020 року - змінити.

Зменшити розмір витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника, що підлягають стягненню з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» /, місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Дегтярівська, 62/ на користь ОСОБА_1 /ІПН НОМЕР_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 38400грн. до 35304грн.

В решті рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 05 січня 2021 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: О.Я. Мельничук

М.М. Шандра