єдиний унікальний номер справи 546/171/20
номер провадження 2/546/2/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Романенко О.О.,

за участі секретаря судового засідання Бігуна О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Решетилівка в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 546/171/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

04.03.2020 до Решетилівського районного суду надійшла вищевказана позовна заява, у якій позивач просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житлом приміщенням, а саме у будинку АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 , який є колишнім чоловіком дочки позивача - ОСОБА_3 , зареєстрований у його будинку, але не проживає за цією адресою понад шість місяців. Фактичне місце його проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Реєстрація відповідача у будинку ОСОБА_1 перешкоджає останньому у оформленні субсидії.

01.09.2020 суддею Романенко О.О. відкрито провадження у справі, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

30.10.2020 закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду.

У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, що підтверджується розписками (а.с.57-58).

11.01.2021 ОСОБА_1 подав до суду клопотання, у якому просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с.59).

11.01.2021 ОСОБА_4 надав до суду клопотання, у якому просить розглядати справу за його відсутності, заявлені позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Повно та всебічно дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 209866905 від 22.05.2020 (а.с.40).

Із довідки виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області від 23.10.2020 №11-12/6207 (а.с.31) та копії домової книги про прописку громадян, проживаючих у будинку АДРЕСА_1 (а.с.7-8), вбачається, що у вищевказаному будинку разом із позивачем зареєстрований, зокрема, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично не проживає (а.с.31).

Судом також встановлено, що у жовтні 2002 року між сторонами укладено договір, за умовами якого ОСОБА_1 надає для проживання ОСОБА_2 кімнату у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка за першою вимогою власника повинна бути звільнена (а.с.63).

Відповідач за своїм місцем реєстрації у будинку за адресою: АДРЕСА_1 не проживає понад один рік, що підтверджується актом обстеження житлового будинку (а.с.32).

Суд не бере до уваги копії поетажного плану внутрішніх площ до житлового будинку, експлікації, акту виконаних робіт про завершення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння, ухвали про відкриття провадження у справі та рішення за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, технічного паспорту на житловий будинок, а також довідку про наявність заборгованості зі сплати аліментів, оскільки дані письмові докази не мають доказового значення у справі та не є належними та допустимими доказами при вирішенні спору про втрату права користування житловим приміщенням.

Спір у справі виник із житлових правовідносин та його вирішення регулюється нормами житлового законодавства.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.

Згідно до ст. 71 Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до ст. 72 Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку.

Реєстрація відповідача, який фактично понад рік не проживає за місцем своєї реєстрації, у житловому будинку, належному позивачу порушує його права власника.

Таким чином, оскільки відповідач відсутній в будинку понад шість місяців без поважних причин, тому є передбачені Законом підстави для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З досліджених вище доказів встановлено, що відповідач не проживає та не з`являється у належному позивачу будинку понад шість місяців, доказів того, що позивач чинить перешкоди у доступі до житла відповідачу відсутні, тому суд доходить висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Окрім того, відповідач подав суду заяву про визнання позову. З огляду на зазначене, суд прийшов до висновку про відсутність підстав у розумінні ч. 4 ст. 206 ЦПК України для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн, що підтверджується квитанцією № 30011435-1 від 17.02.2020 (а.с.1). Вказані кошти судового збору були зараховані до спеціального фонду державного бюджету України 17.02.2020, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с.10).

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічні положення закріплені в ч. 3 ст. 7 Закону Україна «Про судовий збір».

Таким чином, враховуючи норми ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», на користь позивачки підлягає поверненню 50% сплаченого нею судового збору, що становить 420,40 грн (840,80х50%=420,40).

Інші 50% сплаченого позивачкою судового збору, що становить 420,40 грн, підлягають стягненню на її користь з відповідача.

Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

На підставі викладеного, відповідно до ст. 71,72 ЖК Української РСР, керуючись ст. ст. 1-18, 81-82, 142, 206, 247, 259, 264, 265, 354, 355 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Прийняти визнання відповідачем ОСОБА_2 позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням -задовольнити у повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у Решетилівському районі Полтавської області повернути ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в розмірі 420,40 грн (чотириста двадцять гривень 40 копійок) згідно квитанції № 30011435-1 від 17.02.2020.

Вилучити з матеріалів справи оригінал квитанції № 30011435-1 від 17.02.2020 (а.с.1) та повернути ОСОБА_1 .

До матеріалів справи долучити копію квитанції № 30011435-1 від 17.02.2020.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 420,40 грн (чотириста двадцять гривень 40 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Решетилівський районний суд Полтавської області.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 11 січня 2021 року.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя О.О. Романенко