Справа № 466/3744/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В.
Провадження № 22-ц/811/1724/21 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Жукровська Х.І.,

з участю представника апелянта адвоката Бутко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду в м.Львові, в порядку спрощеного позовного провадження в цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Інвестохіллс Веста" на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 грудня 2018 року, ухвалене в складі головуючого судді Свірідової В.В., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "ВТБ "Банк" до ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства "Банк Форум", з участю третьої особи приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Вишинської О.М. про визнання недійсним договору іпотеки, -

в с т а н о в и в:

15.04.2016 року позивач ПАТ «ВТБ Банк» звернувся в суду з позовом до ОСОБА_1 , ПАТ «Банк Форум», з участю третьої особи приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Вишинської О.М. про визнання недійсним договору іпотеки, в якій просить постановити рішення, яким визнати недійсним з моменту укладення Іпотечний договір, укладений 16 вересня 2008 року між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Вишинською О.М., зареєстрований за №4054, квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 05 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк», яке перейменоване у Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 8/1700/511, за умовами якого банк надав, а позичальник прийняв грошові кошти у сумі 124837,00 доларів США зі строком повернення до 05.02.2026року та сплатою відсотків у розмірі 12,5% річних.

В забезпечення виконання зобов`язань позичальника по вищевказаному кредитному договору між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір від 05.02.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Вишинською О.М., зареєстрований в реєстрі за № 280.

Згідно п.п. 1.3. іпотечного договору, реєстровий №282, предметом іпотеки виступає квартира АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_1

05 лютого 2008 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Вишинською О.М. було накладено заборону відчуження предмету іпотеки, зареєстровану в реєстрі за № 281. Одночасно внесено реєстраційний запис у державний реєстр іпотек (реєстраційний номер 6528958 контрольна сума Г96БГ34ГОА), що підтверджується витягом про реєстрацію у державному реєстрі іпотек №16819636, та внесено реєстраційний запис у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер 6528924 контрольна сума ЗВА8Г8В3ВЕ), що підтверджується витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 16819538.

Підпунктом 3.2. іпотечного договору передбачено, що іпотекодавець ( ОСОБА_1 ) має право включно на підставі письмової згоди Іпотекодержателя зводити, знищувати стіни, здійснювати перебудову, проводити капітальний ремонт предмета іпотеки, відчужувати предмет іпотеки, передавати іншим особам в наступну іпотеку, в оренду/лізинг, оперативне управління, в користування, в спільну діяльність, реєструвати будь-яких осіб за адресою предмета іпотеки або вчиняти інші дії, наслідком яких є зміна правового статусу предмета іпотеки.

Згідно частини 3 статті 9 Закону України «Про іпотеку» Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя, зокрема, відчужувати предмет іпотеки.

Заборгованість позичальника перед банком по кредитному договору до сьогодні не погашена.

Через невиконання позичальником своїх зобов`язань по кредитному договору банк звернувся до Личаківського районного суду м. Львова з позовною заявою про стягнення заборгованості. 01 листопада 2010 року Личаківським районним судом м. Львова ухвалено рішення про задоволення позовних вимог банку в повному обсязі.

У зв`язку з наявною непогашенною заборгованістю позичальника по кредитному договору, з метою забезпечення можливості задовольнити свої майнові вимоги за рахунок предмету іпотеки, жодних повідомлень про зняття заборони з вищевказаного майна банком не надсилалось.

Однак, незважаючи на вказані обставини (обтяження квартири іпотекою, заборона відчуження, та відсутність згоди банку як іпотекодавця) 16 вересня 2008 року між відповідачем Акціонерним комерційним банком «Форум», який перейменований у Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» та ОСОБА_1 , укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Вишинською О.М., зареєстрований в реєстрі за №4054, всупереч наявного іпотечного договору, укладеного між банком та відповідачем ОСОБА_1 . Предметом даного договору іпотеки є та ж квартира АДРЕСА_1 .

Таким чином, при укладені вищевказаного правочину ОСОБА_1 були допущені грубі порушення діючого законодавства України.

Крім того, позивач вказує, що ОСОБА_1 , як іпотекодавець, без письмової згоди банку, як іпотекодержателя, порушивши вимоги пункту 3.2. іпотечного договору та вимоги статті 9 ЗУ «Про іпотеку» уклала іпотечний договір від 16.09.2008 року вищезазначеного нерухомого майна, яке знаходиться в іпотеці банку на підставі Іпотечного договору №б/н від 05.02.2008 року, реєстровий номер 280, укладеного між банком та ОСОБА_1 .

Також, звертає увагу суду, що приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу було здійснено зняття заборони відчуження предмету іпотеки, вилучено запис з ЄРЗВОНМ та Державного реєстру іпотек, на підставі підроблених документів, а саме: підробленого листа ВАТ «ВТБ Банк» від 12.09.2008 року за №132/1700.06-08-02, підробленої заяви про вилучення обтяження об`єкта нерухомого майна від 12.09.2008 року за №134/1700.06- 08-02 та підробленого повідомлення про виключення запису з державного реєстру іпотек від 12.09.2008 року за №133/1700.06-08-02.

Окрім того, зазначає, що позивач не звертався до нотаріуса із жодними листами та заявами про виключення записів і не повідомляв про виконання основного зобов`язання та припинення іпотеки.

Вищезазначені факти підтверджуються тим, що 29 червня 2010 року прокурором Галицького району м. Львова Заліско О.І. порушено кримінальну справу за фактом вчинення службовими особами Львівської філії ВАТ «ВТБ Банк» злочинів, передбачених ст. ст. 364 ч.2, 366 ч.2 КК України. 04 липня 2011 року слідчим прокуратури Галицького району м. Львова Іванків Б.Б. було перекваліфіковано порушення кримінальної справи № 181-0282 за фактом вчинення службовими Львівської філії ВАТ «ВТБ Банк» злочинів, передбачених ст. ст. 364 ч.2, 366 ч.2 КК України на ст. ст. 358 ч.1, 190 ч.4 КК України та порушено кримінальну справу за фактом підроблення невстановленими особами офіційних документів ЛФ ВАТ «ВТБ Банк» та заволодіння майном ЛФ ВАТ «ВТБ Банк» шляхом обману, за ознаками злочинів передбачених ст. ст. 358 ч.1, 190 ч.4 КК України. В ході розслідування зазначеної кримінальної справи було проведено судово-почеркознавчу експертизу, де згідно висновку №264 від 23.12.2010 року встановлено, що в підписах від імені ОСОБА_2 у вищезазначених документах встановлена технічна підробка з наслідуванням підпису ОСОБА_2 , а також три відтиски круглої печатки, які наявні на трьох документах, нанесені не круглою печаткою ЛФ ВАТ «ВТБ, а нанесені за допомогою рельєфного мастичного кліше.

Зазначене беззаперечно свідчить, що всі обтяження (іпотека, заборона відчуження) були зняті на підставі підроблених документів, а саме: підроблених листа ВАТ «ВТБ Банк» від 12.09.2008 року за №132/1700.06-08-02, заяви про вилучення обтяження об`єкта нерухомого майна від 12.09.2008 року за №134/1700.06-08-02 та повідомлення про виключення запису з державного реєстру іпотек від 12.09.2008 року за №133/1700.06-08-02.

Відтак вважають, що оспорюваний Договір іпотеки порушує права позивача, оскільки банк позбавлений можливості задовольнити свої вимоги за кредитним договором № 8/1700/511 від 05.02.2008 року за рахунок майна переданого в іпотеку.

Станом на 05.02.2016 року заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем по кредитному договору №8/1700/511 від 05.02.2008 року залишається не погашеною та становить 210611,69 доларів США.

В зв`язку з наведеним, у позивача існує право звернутися за захистом свого порушенного цивільного права в суд шляхом визнання правочину (Договору іпотеки) недійсним.

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 05 грудня 2018 року позов задоволено повністю.

Визнано недійсним з моменту укладення іпотечний договір, укладений 16 вересня 2008 року між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Вишинською О.М., зареєстрований за №4054, квартири АДРЕСА_1 .

Стягнуто в рівних частинах із ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» судовий збір в розмірі 1378,00 грн.

Рішення суду оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Інвестохіллс Веста». Зазначає, що оскаржуваним рішенням порушено права апелянта, оскільки після ухвалення такого, а саме 19 березня 2019 року апелянту було відступлено право вимоги за оспорюваним договором.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не встановив обставин справи, зробивши свій висновок виключно на підставі факту наявності відкритого кримінального провадження та результатів експертизи, проведеної в його межах, не застосувавши законодавство, яке підлягало застосуванню в даному випадку.

Звертає увагу на те, що на момент укладення оспорюваного договору іпотеки, жодних записів про те, що квартира АДРЕСА_1 вже була предметом іпотеки, який передано в забезпеченні виконання зобов`язань перед ВАТ «ВТБ Банк», не було.

Тобто, державою було офіційно визнано і підтверджено факт відсутності іпотечних відносин ОСОБА_1 з ВАТ «ВТБ Банк», а тому ПАТ «Банк Форум», поклавшись на дані реєстру іпотек та забезпечившись у відсутності будь-яких зареєстрованих обтяжень на квартиру АДРЕСА_1 , уклав договір іпотеки із ОСОБА_1 . Відомості про обтяження зазначеної квартири іпотекою в забезпечення виконання зобов`язань позичальника перед ПАТ «Банк Форум» було належним чином зареєстровано в державному реєстрі.

При цьому зазначає, що жодним положенням законодавства не передбачено обов`язку кредитора чи іпотекодержателя перевіряти факт виконання зобов`язань позичальника чи іпотекодавця за іншими договорами, не пов`язаними з кредитором та іпотекодержателем.

Тобто, укладаючи договір іпотеки з ОСОБА_1 , ПАТ «Банк Форум» не був зобов`язаний перевіряти факт наявності невиконаних зобов`язань ОСОБА_1 перед іншими кредиторами, в тому числі і перед ВАТ «ВТБ Банк». Тим більше, що така інформація взагалі відноситься до банківської таємниці відповідно до ст. 60 ЗУ «Про банки і банківську діяльність».

Зазначає, що ВАТ «ВТБ Банк» обрало неналежний спосіб захисту власних прав та інтересів у вигляді пред`явлення позову про визнання недійсним договору іпотеки, що був укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Форум», оскільки внаслідок визнання недійсним договору іпотеки, порушуються права ПАТ «Банк Форум» та його правонаступника, як добросовісного іпотекодержателя. Такі дії суперечать завданню цивільного судочинства, яке встановлене ч.1 ст.2 ЦПК України відповідно до якої, завданням цивільного судочинства є справедливим, неупередженим та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором залишаються незабезпеченими, що, в свою чергу, призведе до фактичної втрати грошових коштів, які надав ПАТ «Банк Форум» ОСОБА_1 в кредит, оскільки остання свої зобов`язання належним чином не виконує.

ПАТ «Банк Форум» або його правонаступник ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», як добросовісний кредитор та іпотекодержатель, не можуть втратити предмет іпотеки, який передано в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором на суму 85 тис. дол. США лише внаслідок того, що ВАТ «ВТБ Банк», не звернув вчасно власної уваги на вилучення власного ж запису про іпотеку з реєстру на підставі підроблених його ж працівниками документів. Про наявність яких уповноважені особи ВАТ «ВТБ Банк» знали з 2010 року (проведення експертизи).

Тому з урахуванням наведених обставин просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ПАТ ВТБ «Банк» відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що 05 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством ВТБ Банк, яке перейменоване у Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №8/1700/511, за умовами якого банк надав, а позичальник прийняв грошові кошти у сумі 124 837,00 доларів США зі строком повернення до 05 лютого 2026 року та сплатою відсотків у розмірі 12,5 % річних.

В забезпечення виконання зобов`язань позичальника по вищевказаному кредитному договору між його сторонами було укладено іпотечний договір від 05 лютого 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Вишинською О.М., зареєстрований в реєстрі за № 280, предметом іпотеки за яким виступала квартира АДРЕСА_1 . У цей же день приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Вишинською О.М. було накладено заборону відчуження предмету іпотеки, зареєстровану в реєстрі за № 281. Одночасно внесено реєстраційний запис у державний реєстр іпотек (реєстраційний номер 6528958 контрольна сума Г96БГ34ГОА), що підтверджується витягом про реєстрацію у державному реєстрі іпотек №16819636, та внесено реєстраційний запис у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер 6528924 контрольна сума ЗВА8Г8В3ВЕ), що підтверджується витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 16819538.

Відповідно до п.п. 3.2. Іпотечного договору передбачено, що іпотекодавець ( ОСОБА_1 ) має право виключно на підставі письмової згоди іпотекодержателя зводити, знищувати стіни, здійснювати перебудову, проводити капітальний ремонт предмета іпотеки, відчужувати предмет іпотеки, передавати іншим особам в наступну іпотеку, в оренду/лізинг, оперативне управління, в користування, в спільну діяльність, реєструвати будь-яких осіб за адресою предмета іпотеки або вчиняти інші дії, наслідком яких є зміна правового статусу предмета іпотеки.

Через невиконання позичальником своїх зобов`язань по кредитному договору, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 01 листопада 2010 року з позичальника стягнуто заборгованість за даним кредитним договором, яке не виконано на даний час.

16 вересня 2008 року між Акціонерним комерційним банком «Форум», який перейменований у Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Вишинською О.М., зареєстрований в реєстрі за №4054, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 . Договір іпотеки укладеного для забезпечення виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором №0056/08/6.10-ZNv, укладеним між нею та АКБ «Форум» 16 вересня 2008 року, за яким сума кредиту становить 85 000,00 доларів США.

З матеріалів справи убачається, що приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу було здійснено зняття заборони відчуження предмету іпотеки (квартира АДРЕСА_1 ), вилучено запис з ЄРЗВОНМ та Державного реєстру іпотек, на підставі таких документів, а саме: листа ВАТ «ВТБ Банк» від 12 вересня 2008 року за №132/1700.06-08-02, заяви про вилучення обтяження об`єкта нерухомого майна від 12 вересня 2008 року за №134/1700.06-08-02 та повідомлення про виключення запису з державного реєстру іпотек від 12 вересня 2008 року за №1 33/1700.06-08-02.

Судом також встановлено, що 29 червня 2010 року прокурором Галицького району м. Львова Заліско О.І. порушено кримінальну справу за фактом вчинення службовими особами Львівської філії ВАТ «ВТБ Банк» злочинів, передбачених ст. ст. 364 ч. 2, 366 ч.2 КК України. 04 липня 2011 року слідчим прокуратури Галицького району м. Львова Іванків Б.Б. було перекваліфіковано порушення кримінальної справи № 181-0282 за фактом вчинення службовими Львівської філії ВАТ «ВТБ Банк» злочинів, передбачених ст. ст. 364 ч. 2, 366 ч. 2 КК України на ст. ст. 358 ч. 1, 190 ч. 4 КК України та порушено кримінальну справу за фактом підроблення невстановленими особами офіційних документів ЛФ ВАТ «ВТБ Банк» та заволодіння майном ЛФ ВАТ «ВТБ Банк» шляхом обману, за ознаками злочинів передбачених ст. ст. 358 ч.1, 190 ч. 4 КК України. В ході розслідування зазначеної кримінальної справи було проведено судово-почеркознавчу експертизу, де згідно висновку № 264 від 23 грудня 2010 року встановлено, що в підписах від імені ОСОБА_2 у вищезазначених документах (лист, заява та повідомлення від 12 вересня 2008 року) встановлена технічна підробка з наслідуванням підпису ОСОБА_2 , а також три відтиски круглої печатки, які наявні на трьох документах нанесені не круглою печаткою ЛФ ВАТ «ВТБ, а нанесені за допомогою рельєфного мастичного кліше.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частиною першою статті 509 та статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України).

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статей 3, 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

За приписками частини 3 статті 12 Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

У постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1685цс16 зроблено висновок, що Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено такий висновок: «Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків, звільнення майна з під арешту в публічних відносинах або створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин».

Частиною третьою статті 12 Закону України «Про іпотеку» визначено, що правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що: «кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 501/1703/16-ц (провадження № 14-138цс19) вказано, що: «згідно з частиною третьою статті 9 Закону № 898-ІV іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя, зокрема передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. Правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним (частина третя статті 12 Закону № 898-ІV). У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували надання іпотекодержателем майна на момент укладення договору згоди на передачу в оренду предмета іпотеки. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема припинення дії, яка порушує право (частина 1, пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України). За таких обставин суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що договір оренди № 7 від 31 січня 2015 року є недійсним, оскільки його недійсність встановлена законом, та відповідно до положень статті 215 ЦК України - нікчемним».

У пункті 7.22. постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) конкретизовано деякі висновки, зокрема, зазначено, що виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру, зокрема, на підставі судового рішення не впливає на чинність іпотеки. Скасування того судового рішення, що мало наслідком внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки, не відновлює дію останньої, оскільки іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність віднесено до загальних засад цивільного законодавства.

В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18) викладено висновок про те, що: «Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах».

Аналогічний висновок щодо визначення поняття «добросовісність» викладено також в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 449/1154/14 (провадження № 61-1137св18) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року у справа № 450/2286/16-ц (провадження № 61-2032св19) і цей підхід є усталеним у практиці суду касаційної інстанції.

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2020 року у справі № 725/4901/17 (провадження №61-8872св20)).

Встановивши, що позичальниця ОСОБА_1 , достеменно знаючи про відсутність припинення іпотеки за первинним договором іпотеки, укладеним з ПАТ «ВТБ «Банк», передає його у наступну іпотеку ПАТ «Банк «Форум», діяла очевидно недобросовісно, адже згоди на передачу майна в наступну іпотеку первинний іпотекодержатель не надав, а запис про припинення обтяження за первинною іпотекою вчинений незаконно, без достатніх для цього правових підстав, що підтверджено в ході розслідування кримінальної справи за даним фактом, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість та доведеність пред`явленого позову. При цьому, судом першої інстанції вірно враховано, що зобов`язання за кредитним договором, укладеним між Пат «ВТБ «Банк» та ОСОБА_1 , на даний час останньою не виконано, відтак воно не припинилося, а його виконання забезпечено діючою іпотекою.

Доводи апеляційної скарги про те, що за відсутності відповідних записів про обтяження в реєстрі, на момент укладення оспорюваного договору іпотеки з ПАТ «Банк «Форум», останній є добросовісним іпотекодержателем, адже такий не зобов`язаний перевіряти належним виконання боржником своїх зобов`язань за іншими кредитним договором, колегія суддів, з огляду на фактичні обставини цієї справи, а також очевидну недобросовісність дій іпотекодавця, відхиляє, як юридично неспроможні.

Також не заслуговують на уваги доводи про те, що ПАТ «Банк «Форум» не може втратити предмет забезпечувального зобов`язання, адже позичальниці ОСОБА_1 має перед ним невиконані кредитні зобов`язання, оскільки наступна іпотека, оскарження якої є предметом позову, виникла з порушенням вимог закону, відтак є недійсною, з наступних підстав. Визнання недійсним договору іпотеки не позбавляє апелянта в інший спосіб захисти свої права, які випливають з порушення ОСОБА_1 кредитних зобов`язань перед цим банком. Позивачем обрано належний та ефективний спосіб захисту своїх прав.

Щодо доводів скарги про несвоєчасність звернення до суду з вказаним позовом, колегія суддів виходить з того, що належний відповідач в суді першої інстанції про застосування наслідків, передбачених частиною четвертою статті 267 ЦК України, до моменту ухвалення рішення не заявляв.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Пунктом першим частини першої ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права. А відтак, підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні.

Відповіднодо ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів ст.141 ЦПК України підстав вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Інвестохіллс Веста" залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 грудня 2018 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 серпня 2021 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.