Справа № 409/1364/17
Провадження № 22-ц/810/465/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Лозко Ю.П., Стахової Н.В.,

за участю секретаря Залюшного О.Г.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , правонаступником якої є ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа - ОСОБА_8 , правонаступником якого є ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_9

на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 15 квітня 2021 року, ухваленого Білокуракинським районним судом Луганської області у складі: судді Третяка О.Г. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , третя особа - ОСОБА_8 про визнання права власності на будівлю,

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що після реорганізації КСП "Дружба" Білокуракинського району Луганської області йому та іншим співвласникам майнових паїв згідно рішенням наглядової ради колишнього КСП "Дружба" протокол № 1 від 28 січня 2000 року на майнові паї було виділене та передане у користування приміщення корівника інвентаризаційний номер 11, розмірами 79,87 х 20,50 м, загальною площею 1640,6 кв. м. розташоване за адресою АДРЕСА_1 , який належав КСП "Дружба" і виділений для розпаювання майна, вартістю на момент розпаювання 59939 грн.

Після отримання приміщення корівника позивач разом з іншими співвласниками став використовувати його за призначенням під складське приміщення та утримання худоби.

Протягом з 2000 по 2006 рік він іншим співвласникам сплатив кошти в розмірі майнового паю.

Окрім акту прийому-передання приміщення та протоколу наглядової ради, яка розпайовувала майно, у позивача документів ніяких не збереглося, і наглядова рада не має повноважень юридичної особи.

В селищній раді та в бюро технічної інвентаризації позивач отримав відмову у наданні рішення про реєстрацію права власності, так як змінився порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Вказане змушує позивача звертатися до суду за визнанням права власності, оскільки іншим чином його зареєструвати неможливо.

Інвентаризаційна вартість будівлі в теперішній час складає згідно довідки Білокуракинського КП "Білокуракинське РБТІ" 94137 грн.

Із посиланням як на правову підставу своїх вимог на ст. 328, 334, 392 ЦК України позивач просив визнати за ним право власності на будівлю сараю-складу розмірами 79,87 х 20,50 м, загальною площею 1640,6 кв. м, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 15 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на: будівлю сараю - складу, розмірами 79,87 х 20,50 м, загальною площею 1640,6 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_9 просив скасувати оскаржуване рішення та закрити провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки рішенням Апеляційного суду Луганської області від 06 серпня 2015 року ОСОБА_1 вже було відмовлено у задоволенні його позову про визнання права власності на спірну будівлю тваринницького приміщення (корівника) .

Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності ОСОБА_9 , позбавив його права на спадщину померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_8 , яку прийняв, як такий, що на момент смерті ОСОБА_8 був зареєстрований і мешкав з ним за однією адресою. Отже будівля з моменту прийняття спадщини належить ОСОБА_9 , який є єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_8 , який брав участь у справі у якості 3-ої особи та підставі ч. 3, 4 ст. 1268 ЦК України з часу відкриття спадщини ОСОБА_9 є правонаступником майна померлого батька.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_9 в якому вважає, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, а суд дійшов до справедливого висновку про визнання права власності на майно.

Протоком автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2021 року головуючим у справі визначено суддю Назарову М.В., склад колегії -Лозко Ю.П., Стахової Н.В. Апеляційне провадження по справі було відкрито 31 травня 2021 року та витребувано із Білокуракинської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи № 229/2018, заведеної після смерті відповідачки по справі ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та витяг (Інформаційну довідку) із Спадкового реєстру відносно ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 31 травня 2021 року до участі у справі замість вибулого у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 3-ї особи ОСОБА_8 залучено у якості правонаступника ОСОБА_9 .

На виконання ухвали суду від Білокуракинської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якої вбачається, що із заявою про прийняття спадщини за заповітом у передбачений ст. 1270 ЦК України 6-місячний строк звернулася ОСОБА_6 .

Також від Білокуракинської державної нотаріальної контори надійшла інформаційна довідка зі Спадкового реєстру №65017710 відносно ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , з якої вбачається, що інформація відсутня.

Ухвалою суду від 14 червня 2021 року залучено до участі у справі ОСОБА_6 як правонаступника відповідачки ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та справу призначено до апеляційного розгляду на 27 липня 2021 року о 12-30 год.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Заїка В.К. апеляційну скаргу не визнав.

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участі у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина четверта вказаної норми).

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням наглядової ради колишнього КСП "Дружба" протокол № 1 від 28 січня 2000 року на майнові паї було виділене та передане у користування приміщення корівника інвентаризаційний номер 11, розмірами 79,87 х 20,50 м, загальною площею 1640,6 кв. м. розташоване за адресою АДРЕСА_1 , який належав КСП "Дружба" і виділений для розпаювання майна, вартістю на момент розпаювання 59939 грн ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_11 (прізвища, імена, по батькові російської мовою).

Протягом з 2000 по 2006 рік позивач ОСОБА_1 іншим співвласникам сплатив кошти в розмірі майнового паю, про що видано розписки та укладено договори про продаж майна, що знаходиться у спільній частковій власності, в простій письмовій формі.

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 21 березня 2017 року (справа № 409/1912/16) в справі за позовом ОСОБА_8 до Білокуракинської селищної ради Луганської області, за участю третьої особи ОСОБА_1 , про визнання права власності на нерухоме майно за давністю володіння відмовлено через неналежний суб`єктний склад, та, зокрема, встановлено, що 06 жовтня 1995 року загальними зборами КСП "Дружба" вирішено затвердити розрахунок вартості майнових паїв членів КСП "Дружба" та доручити правлінню організувати видачу свідоцтв про право на майновий пай в колективній власності відповідно до затверджених списків.

12 квітня 2000 року загальними зборами КСП "Дружба" вирішено створити ліквідаційну комісію та провести ліквідацію КСП "Дружба".

23 липня 2000 року зборами ліквідаційної комісії КСП "Дружба" вирішено передати будівлю корівника тридцяти трьом членам колишнього КСП "Дружба" відповідно до затвердженого списку.

Довіреною особою, уповноваженою на отримання майна, був позивач ОСОБА_8 , який не був членом КСП "Дружба".

Право власності пайщиками на частку в цьому майні не було зареєстроване.

Залишаючи без змін таке рішення суду, Верховний Суд у постанові від 31 липня 2019 року, зазначив, що колишні співвласники (пайщики) отримали від позивача за належні їм частки спірного майна оплату в грошовій або натуральній формі, що свідчить про обізнаність ОСОБА_1 (позивача ОСОБА_8 ) про колишніх власників. Позивач також був довіреною особою пайщиків, які довірили йому отримати майно, що підтверджується списком, в якому зазначені тридцять три особи, в тому числі і син позивача. Відсутні перешкоди для пред`явлення позову із зазначенням в позові останньої відомої адреси відповідачів, або до їх правонаступників.

За змістом статей 5, 7 - 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» майно колективного підприємства належить його членам на праві спільної часткової власності і його пайовий фонд майна складається з балансової вартості як основних виробничих та оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінних паперів, акцій, так і грошових коштів; а майновий пай є грошовим еквівалентом трудового внеску кожного працівника в колективне майно, визначеним на дату паювання (та скоригований на день вибуття працівника з господарства).

Пунктом 13 Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки» (з наступними змінами), встановлено, що майновий пай члена підприємства документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства за зразком згідно з додатком. У разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування чи інших цивільно-правових угод, а також спадкування видається нове свідоцтво.

Доказів належності позивачу на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП (майнового сертифіката), виданого відповідної радою, відсутні.

Доказів того, що такі свідоцтва Білокуракинської сільської радою не видавалися, також відсутні.

Частиною третьою статті 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» передбачено, що у разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі.

Аналогічний підхід до реалізації права членів КСП на вільний вихід з цих підприємств із майновими паями з передбачений і Указом Президента України від 3 грудня 1999 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки».

Підставою для виділення майнових паїв у натурі чи отримання їх вартості окремими особами є заяви власників майнових паїв про виділення їхнього майна в натурі. Такі заяви розглядають збори співвласників майнових паїв, які приймають відповідні рішення, що оформляються протоколом зборів співвласників.

Рішення загальних зборів співвласників майна реорганізованого КСП «Дружба» Білокуракинського району Луганської області про виділення в натурі позивачу спірного нерухомого майна відсутнє.

При виділенні майна в натурі конкретному власнику підприємство-правонаступник одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна робить відмітку про виділення майна в натурі у Свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, що засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою.

Тобто акт приймання-передавання має бути підписаний підприємством-правонаступником (користувачем або власником майнового фонду).

Відповідно до пунктів 1-4 частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

У порушення зазначених вимог процесуального закону, суд не завернув уваги на те, що відповідні докази відсутні, оскільки згідно Порядку лише вказане свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі індивідуально, акт приймання-передавання майна може бути підставою для оформлення права власності на виділене майно у встановленому порядку.

Більш того, спірне майно згідно наявних в матеріалах справи доказів виділено групі осіб, які вказані як співвласники, і докази про належне оформлення кожним з них свого права власності на спільне часткове майно у справі відсутні.

Укладення позивачем з кожним із відповідачів договорів продажу майнового паю у простій письмовій формі про передачу ним грошей не свідчить про дотримання сторонами цих договорів вимог закону щодо укладення таких договорів та доказами набуття позивачем права власності.

Таким чином, висновок суду про визнання за позивачем права власності на спірне рухоме майно є передчасним, оскільки стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, тому суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення про визнання за ОСОБА_1 права власності на спірну будівлю корівника, суд не урахував, що позивач не надає належних доказів виділення йому в натурі з майна пайового фонду спірного майна, а відповідно до статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено лише власником майна, проте у матеріалах справи відсутні докази набуття позивачем права власності на спірну будівлю у встановленому законом порядку.

Більш того, суд не звернув увагу не лише на відсутність правового статусу спірного майна та недоведеність у осіб, зазначених ним у якості відповідачів, прав відповідати за заявленим позовом, як не звернув увагу і на відсутність у справі доказів правового статусу та належності земельної ділянки, на якій розташований спірний об`єкт, отже, не врахував, що будівля це різновид наземної споруди, пов`язаної фундаментом із землею (ґрунтом), отже в силу ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Крім того, відповідно до таких засад цивільного судочинства як диспозитивність та змагальність суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13, 12 ЦПК України).

Позивачем не зазначалося як про підставу набуття ним права власності про добросовісне заволодіння чужим майном і продовження відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, що згідно ст. 344 ЦК України є підставою для набуття ним права власності на це майно (набувальну давність). Підставою позову було набуття власності в порядку розпоювання майна КСП «Дружба».

Натомість суд послався саме на ці обставини, визнаючи за позивачем право власності на спірну нерухомість.

Не може бути взяте до уваги вимога апеляційної скарги про закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки теперішній позов не є тотожнім позову у справі № 409/1499/13-ц з огляду на інший суб`єктний склад.

Вказана невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, та порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права у відповідності до вимог пункті 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 15 квітня 2021 року та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки апеляційна скарга задовольняється частково, з позивача на користь скаржника належить до стягнення судовий збір, сплачений останнім за подання апеляційної скарги - 1412,05 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 задовольнити частково.

Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 15 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , правонаступником якої є ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа - ОСОБА_8 , правонаступником якого є ОСОБА_9 , про визнання права власності на будівлю.

Стягнути з ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_9 ( РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) судовий збір 1412,05 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 30 липня 2021 року.

Головуючий

Судді: