ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/1342/21
Провадження № 22-ц/4820/1121/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Садік Н.Д.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 686/1342/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 травня 2021 року (повне судове рішення складено 19 травня 2021 року, суддя Салоїд Н.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 зазначав, що 25.08.2015 постановою Красилівського районного суду Хмельницької області по справі № 677/1254/15-а, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28.10.2015 задоволено його позов та ухвалено стягнути з територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області на його користь за період з липня 2005 року по травень 2015 року 16265 грн 59 коп компенсації втрати частини доходу у виді надбавки за роботу з матеріалами, що мають відомості, які становлять державну таємницю та 18556 грн 95 коп компенсації втрати частини доходу у виді недоплаченого грошового утримання судді, а всього 34822 грн 54 коп. На підставі вищевказаного рішення 18.11.2015 позивач отримав виконавчий лист, який надіслав на виконання до Державної казначейської служби України. Проте, відповідачем постанова Красилівського районного суду виконана не була у зв`язку із тим, що станом на лютий 2016 року на виконанні в органах Казначейства України знаходяться рішення судів на суму 1680 млн грн, що надійшли та зареєстровані раніше виконавчого листва №677/1254/15-а, а тому після виконання виконавчих документів, що надійшли раніше зазначено рішення відповідач здійснить заходи щодо перерахування коштів на користь позивача.

Позивач вказує, що він в квітні 2016 року звернувся до суду із позовом до Державної казначейської служби України про визнання протиправними дії Державної казначейської служби України щодо направлення до Головного управління Державної казначейської служби України в Хмельницькій області 02.12.2015 заяви позивача, виконавчого листа №677/1254/15-а та доданих до нього документів; визнання протиправними дії Головного управління Державної казначейської служби України в Хмельницькій області по виконанню виконавчого листа №677/1524/15-а та зобов`язання Державну казначейську службу України виконати рішення Красилівського районного суду від 25.08.2015 за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів». І постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 травня 2016 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року позовні вимоги були задоволені в повному обсязі.

ОСОБА_1 посилається на те, що незаконними діями та бездіяльністю, що встановлені судовими рішеннями, йому завдано моральної шкоди, яка проявилась у моральних стражданнях через порушення звичних для нього життєвих зв`язків, необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема, оспорювати незаконні дії та бездіяльність відповідача, витрачати власні кошти на сплату судового збору, ходити по судах та доводити своє право на виконання відповідачем у законний спосіб судового рішення, а тому з урахуванням характеру та обсягу цих страждань, їх тривалості ОСОБА_1 просив суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на свою користь 10 000 грн моральної шкоди.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 травня 2021 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального права. Так, апелянт вказує, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову в стягненні моральної шкоди у зв`язку із спливом позовної давності, посилаючись на те, що початок перебігу позовної давності слід вважати не з 07.10.2020 (дата ухвалення Верховним Судом постанови), а з 22.08.2017, коли позивач отримав кошти та рішення суду було виконано в повному обсязі, адже як зазначає ОСОБА_1 , з позовом він звернувся 18.01.2021, але і в цьому випадку, передбаченого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності ним не пропущено, тому що в силу п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19), строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу продовжуються на строк дії такого карантину.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просив суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким його позов задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників не надходив.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення не відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Встановлено, що постановою Красилівського районного суду Хмельницької області від 25.08.2015, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28.10.2015 позов ОСОБА_1 задоволено та постановлено стягнути з територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 , за період з липня 2005 року по травень 2015 року, 16265 грн 59 коп компенсації втрати частини доходу у виді надбавки за роботу з матеріалами, що мають відомості, які становлять державну таємницю, та 18556 грн 95 коп компенсації втрати частини доходу у виді недоплаченого грошового утримання судді, а всього 34822 грн 54 коп.

На підставі вищевказаного рішення 18.11.2015 ОСОБА_1 отримав виконавчий лист та 19.11.2015 надіслав для виконання до Державної казначейської служби України.

02.12.2015 Державна казначейська служба України листом №5-10/3788-30469 з метою здійснення безспірного списання коштів з рахунків боржника направила заяву ОСОБА_1 від 19.11.2015 з оригіналом виконавчого листа та доданими матеріалами до Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області.

24.02.2016 Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області листом №12-32/150-1550 повідомило ОСОБА_1 про те, що поданий ним виконавчий лист відповідно до п. 33 «Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» був переданий для виконання до Державної казначейської служби України. Та зазначено, що станом на лютий 2016 року на виконанні в органах Казначейства України знаходяться рішення судів на суму 1680 млн. грн, що надійшли та зареєстровані раніше виконавчого листа Красилівського районного суду Хмельницької області від 18.11.2015 №677/1254/15-а, а також про те, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» на поточний рік за бюджетною програмою КПКВК 3504040 «Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою» передбачено 145,00 млн. грн у зв`язку із чим, після виконання виконавчих документів, що надійшли раніше зазначеного рішення, Казначейство України здійснить заходи щодо перерахування коштів на користь ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 оскаржив такі дії та бездіяльність Державної казначейської служби України в судовому порядку і постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 травня 2016 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Державної казначейської служби України щодо направлення до Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області 02 грудня 2015 року заяви позивача, виконавчого листа, виданого Красилівським районним судом та доданих до нього документів.

Визнано протиправними дії Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області по виконанню виконавчого листа виданого Красилівським районним судом 18 листопада 2015 року №677/1254/15-а за бюджетною програмою 3504040 «Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою».

Зобов`язано Державну казначейську службу України виконати рішення Красилівського районного суду №677/1254/15-а від 25.08.2015 року за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів».

22 серпня 2017 року ОСОБА_1 отримав кошти на виконання постанови Красилівського районного суду Хмельницької області від 25.08.2015. І ця обставина визнається учасниками справи, а тому в силу положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог, оскільки позивачеві через невиконання рішення суду було завдано моральних страждань, однак початок перебігу строку позовної давності для звернення до суду із таким позовом настав не 07.10.2020 (дата ухвалення судового рішення Верховним Судом), а 22.08.2017 (дата виконання відповідачем судового рішення), що є підставою для відмови у позові з причин пропуску позивачем строку позовної давності.

Проте з висновком суду першої інстанції в частині відмови у позові ОСОБА_1 з підстав пропуску строку позовної давності апеляційний суд не погоджується, виходячи з наступного.

Згідно статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно виходив із того, що строк звернення до суду із позовом розпочався з 22.08.2017 (з дати виконання судового рішення по справі №677/1254/15-а в повному обсязі), однак прийшов до помилкового висновку щодо спливу такого строку станом на дату звернення позивача до суду 18.01.2021.

Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID 19)» розділ «Прикінцеві та Перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено п. 12 такого змісту «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID 19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України.

А постановою КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236 «з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 28 лютого 2021 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та наступними постановами КМУ з цього ж питання.

Оскільки на час звернення ОСОБА_1 з відповідним позовом 18.01.2021 дія карантину, що впроваджений постановою КМУ № 211 від 11.03.2020 не припинена, строки, визначені ст. 257 ЦК України є продовженими і позивачем не пропущені, тому оскаржуване рішення підлягає до скасування із постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, адже учасниками справи не оспорюються обставини, що встановлені судом першої інстанції в частині обґрунтованості позовних вимог та наявності законних підстав для стягнення моральної шкоди за невиконання рішення суду.

Оцінивши у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України надані учасником справи та представником учасника справи докази та враховуючи період невиконання судового рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 25.08.2015, що набрало законної сили 28.10.2015 по справі №677/1254/15-а з 19.11.2015 по 22.08.2017, судова колегія вважає, що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача моральна шкода в розмірі 1000 грн.

З огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права в частині не застосування до спірних правовідносин п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України є обґрунтованими.

Разом з тим, безпідставним є посилання апелянта на помилковість висновку суду про визначення початку перебігу строку саме 22.08.2017 (дата виконання судового рішення), а не 07.10.2020 (дата постановлення Верховного Суду судового рішення по справі №677/1254/15-а), адже згідно правового висновку, який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 року у справі № 914/3224/16, закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи. Тому перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 травня 2021 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) 1000 (одна тисяча) грн моральної шкоди.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлений 20 липня 2021 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай