Справа № 758/1745/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2021 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Жванко О.Є., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Швед А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання незаконним, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_2 (надалі за текстом - позивач) звернувся з позовом до Подільської районної в місті Києві державної адміністрації (надалі за текстом - відповідач), про визнання незаконним, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що йому протиправно відмовлено у задоволенні заяви про приватизацію кімнати АДРЕСА_1 , чим порушено його законне право на приватизацію житла.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 24.02.2020 року відкрито провадження по справі, призначено судове засідання та надано відповідачу строк для подання відзиву.

Представник відповідача подав до суду відзив на позов, у якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх необґрунтованістю. Крім того, зазначено, що позивач має у власності інше житло та використав частину житлових приватизаційних чеків, а тому відповідно до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» позбавлений права на приватизацію житлового приміщення в гуртожитку.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві.

Присутня у судовому засіданні представник відповідача просила суд відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивач з 2006 року проживає в кімнаті АДРЕСА_1 .

19 березня 2018 року на підставі Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) № 436 «Про затвердження акта приймання- передачі гуртожитку по АДРЕСА_2 в комунальну власність територіальної громади міста Києва та до сфери управління Подільської районної у місті Києві державної адміністрації» був затверджений акт приймання-передачі гуртожитку по АДРЕСА_2 (а.с.38-42).

Згідно ордеру №28 від 09.07.2019 року ОСОБА_3 , який є батьком позивача, надано право на зайняття з сім`єю жилої площі в гуртожитку на АДРЕСА_1 (а.с. 20).

02.10.2019 року позивач звернувся із заявою про передачу у приватну власність жилого приміщення в гуртожитку АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Листом від 24.10.2019 року № 106/25/М-529 позивачу відмовлено у приватизації кімнати, у зв`язку із тим, що він використав житловий приватизаційний сертифікат на суму 2,84 грн. за адресою: АДРЕСА_4 , що позбавляє позивача права на безоплатну приватизацію житла за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 24).

Не погоджуюсь із вказаною відмовою та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно частини 1 статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз (частина п`ята статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Відповідно до статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» умовою безоплатної передачі наймачеві та членам його сім`ї квартири (будинку), що підлягає приватизації, є відповідність загальної площі квартири(будинку) нормі, передбаченій абзацом другим частини першої статті 3 Закону (пункт 1 частини першої); якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім`ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра (частина друга); якщо загальна площа квартири (будинку) перевищує площу, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймач здійснює доплату цінними паперами, одержаними для приватизації державних підприємств чи землі, а у разі їх відсутності - грошима (частина третя). Отже, безоплатна приватизація державного житлового фонду обумовлюється загальною площею квартири (будинку), в якій постійно проживає наймач та члени його сім`ї, і санітарною нормою загальної площі, що підлягає приватизації, та не обмежується кількістю квартир (будинків) державного житлового фонду, площа яких відповідає зазначеній санітарній нормі. Тому громадяни України мають право використати житлові чеки для приватизації державного житлового фонду у повному обсязі незалежно від того, вкладається в санітарну норму загальна площа однієї чи кількох квартир (будинків).

Тобто, якщо площа займаної квартири (будинку) менша санітарної норми, то громадянин України має право використати залишок житлового чека для приватизації іншої квартири(будинку) державного житлового фонду, наймачем якої він є, або частки майна державних підприємств, земельного фонду (стаття 4 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Наведене кореспондується з Житловим кодексом Української РСР (далі - ЖК УРСР), згідно з нормами статті 48 якого жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України, при цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки (частина перша); при передачі громадянами житла, яке перебуває у їх приватній власності, органу, який здійснює поліпшення житлових умов, вони мають право на одержання житла у межах встановленої норми жилої площі (частина друга); громадяни, які одержали житло у державному фонді на цих умовах, мають право на його приватизацію відповідно до вимог чинного законодавства (частина третя).

Системний аналіз наведених положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та ЖК УРСР дає підстави для висновку, що право громадянина України на приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз у повному обсязі, якщо він повністю використав житловий чек та у його власність передано загальну площу житла, що не перевищує встановлену санітарну норму і, відповідно, номінальну вартість житлового чека, незалежно від того, відповідає ця площа одній квартирі (будинку) чи кільком.

Це вбачається зі змісту частини п`ятої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», згідно з якої кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз.

Положення частини п`ятої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», згідно з яким кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз, необхідно розуміти так, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо: громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановлену санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла; у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу житла, меншу ніж встановлена санітарна норма, а залишок житлового чека використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду; весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду.

Отже, приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною.

Таке тлумачення норм чинного законодавства, що регулюють спірні відносини, висловлене в рішенні Конституційного Суду України від 10 червня 2010 року № 15-рп/2010.

Частинами першою та четвертою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).

Відповідно до частини десятої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься, зокрема, ненадання особою необхідних документів для приватизації, перелік яких наведено в пункті 18 Положення, зокрема, громадянин подає до органу приватизації, серед інших, такі документи: оформлену заяву на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідку про склад сім`ї та займані приміщення; копію ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків з приватизації державного житлового фонду.

Громадяни, які проживають у гуртожитку, крім документів, визначених у цьому пункті, до заяви також додають: витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про наявність у власності житла; копію договору найму жилого приміщення та/або копію договору оренди житла; форму первинної облікової документації № 028/о «Консультаційний висновок спеціаліста» з відміткою про відсутність захворювання на туберкульоз.

У відповідності до зазначеної норми, позивачем надано передбачений законом консультаційний висновок, який також міститься в матеріалах справи (а.с.23).

Відповідно до пункту 20 зазначеного Положення, документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідка(и), видана(і) органом приватизації за попереднім(и) місцем(ями) проживання (після 1992 року), щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду (крім території проведення антитерористичної операції та тимчасово окупованої території).

Так, позивач надав до органу приватизації довідку від 20.08.202019 року №1268 філії Чернігівського обласного управління АТ «Ощадбанк», згідно з якою, повідомлено, що позивач використав житловий приватизаційний чек на суму 2 грн. 84 коп. за адресою: АДРЕСА_5 . Залишок по житловому приватизаційному чеку становить 1 грн. 36 коп. (а.с. 21).

Постановою Кабінету Міністрів України «Про індексацію номінальної вартості житлових чеків» від 27 квітня 1994 року № 248 встановлено номінальну вартість житлових чеків у сумі 420 тис. карбованців, що складає 4,20 грн, що дає право особі на здійснення у її межах приватизації об`єктів державного житлового фонду.

Відповідно до пункту 22 Положення орган приватизації, у разі потреби уточнює необхідні для розрахунків дані залежно від складу сім`ї і розміру загальної площі квартири, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, оформляє відповідні розрахунки та видає розпорядження органу приватизації щодо квартир (будинків), кімнат у комунальних квартирах чи готує проект рішення органу місцевого самоврядування щодо жилих приміщень у гуртожитках.

Оскаржуваний позивачем лист-відмову №106/25/М-529 від 24.10.2019 року суд вважає необґрунтованим, оскільки органу приватизації були надані документи, що підтверджують використання позивачем житлового чеку лише на суму 2,84 грн.

Установивши, що позивач виконав передбачені пунктом 18 Положення вимоги щодо надання документів, необхідних для здійснення приватизації житла, відповідач, як орган приватизації, зобов`язаний був перевірити зазначені документи з підстав наявності у позивача права на приватизацію та прийняти відповідне рішення, а не відмовляти йому листом, посилаючись лише на використання житлового приватизаційного чеку. Вказане свідчить про формальний підхід відповідача до розгляду заяви позивача.

Відповідно до вимог частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Способи захисту цивільних прав передбачені частиною другою статті 16 ЦК України. Частиною третьою цієї ж статті встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.

Відповідно до статті 19 Конституція України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» на органи приватизації покладено обов`язок дотримуватись виконання законодавства під час проведення приватизації громадянами житла.

Відповідно до статті 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.

Однією із засад правової системи України є визнання і дія принципу верховенства права. У Рішенні від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо (абзац другий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини).

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що рішення відповідача, яке оформлене листом, про відмову позивачу в приватизації спірного житлового приміщення з тих підстав, що позивач має у власності інше житло, прийняте без врахування норм чинного законодавства та порушує право позивача на отримання житла у власність, а тому підлягає скасуванню.

Щодо решти позовних вимог то суд зазначає про те, що в їх частині необхідно відмовити, так як по суті відповідачем не розглянуто порушене позивачем питання.

Суд наголошує на тому, що питання про яке просить позивач, в частині зобов`язання Подільської районної в місті Києві державної адміністрації прийняти рішення про передачу у приватну власність позивачу кім. АДРЕСА_1 перебуває поза компетенцією суду, адже до юрисдикції суду в широкому розумінні не входить зобов`язання відповідача приймати будь-яке конкретне рішення, оскільки відповідно до чинного законодавства України суд не має права перебирати на себе повноваження, віднесені до компетенції, зокрема, органів державної виконавчої влади.

Суд може за наявності достатніх правових підстав визнати рішення неправомірним та скасувати його, а також зобов`язати відповідача з урахуванням висновків суду повторно розглянути відповідне питання та прийняти за наслідками розгляду вмотивоване та обґрунтоване нормами законодавства рішення, при цьому, суд не може перебирати на себе функцію дозвільного органу, яка не покладена на суд законом.

Відтак, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу приватизації, повторно розглянути питання про передачу позивачу у власність шляхом приватизації житлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням висновків суду, наведених у даному рішенні, оскільки, на переконання суду, такі обов`язки передбачені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст. ст. 19, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354-356 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання незаконним, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково;

Визнати протиправною та скасувати відмову Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, яка викладена у листі №106/25/М-529 від 24.10.2019 року, у приватизації ОСОБА_2 житлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;

Зобов`язати Подільську районну в місті Києві державну адміністрацію повторно розглянути питання про передачу ОСОБА_2 у власність шляхом приватизації житлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням висновків суду, наведених у даному рішенні;

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити;

Стягнути з Подільської районної в місті Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_2 сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок;

Повне найменування:

позивач - ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

відповідач - Подільська районна в місті Києві державна адміністрація (адреса: 04070, м. Київ, Контрактова площа, 2, );

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, що не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки) - повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду у письмовій формі з дотриманням вимог ст. 356 ЦПК України, - протягом тридцяти днів з дня його проголошення; учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня отримання копії повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску й з інших поважних причин;

Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано;

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду;

Відповідно до п. п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя В. В. Гребенюк