ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року
м. Харків
справа №636/774/201
провадження №22-ц/818/5157/21
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.,
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю. ,
за участю секретаря - Сізонової О.О.
учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Харків про визнання права на виключення квартири з числа службових для забезпечення постійним житлом та зобов`язання вчинити певні дії
за апеляційною скаргою Квартирноексплуатаційного відділу м. Харків на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 11 червня 2021 року у складі судді Оболєнської С.А.,-
в с т а н о в и в:

25.02.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків (далі за текстом КЕВ м. Харків) , у якому просив: визнати за ним право на виключення з числа службового житла - квартири АДРЕСА_1 ; зобов`язати КЕВ м. Харкова подати до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання про виключення з числа службового житла квартиру АДРЕСА_2 .
Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 11 червня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 право на виключення з числа службових квартирно-експлуатаційного відділу м.Харків квартири АДРЕСА_1 . Зобов`язано КЕВ м. Харків подати до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання про виключення з числа службового житла квартиру АДРЕСА_2 .
В апеляційній скарзі Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що Порядок перебування на квартирному обліку військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби та порядок забезпечення їх житлом для постійного проживання визначений Законом України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яка затверджена наказом Міністра Оборони України № 380 від 31.07.2018 року, Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року № 1081 та ЖК УРСР

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також не взято до уваги доводи відповідача, що мають значення для вирішення справи.
Вказує, що відповідно до пункту 4 розділу 7 «Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» затвердженої наказом Міністерства оборони України № 380 від 31.07.2018 р., регламентовано порядок проведення процедури зняття статусу службового житла, та звертає увагу суду, що на теперішній час у ОСОБА_1 відсутні регламентовані документи, а саме: витяг з наказу командира військової частини про надання ОСОБА_1 жилого приміщення для постійного проживання та копія протоколу засідання житлової комісії військової частини.
Позивач має бути забезпечений житлом після того, як будуть забезпечені житлом особи, які перебувають у списку осіб, що мають право на отримання житла раніше нього, що відповідатиме положенням статті 43 ЖК УРСР та Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».
Звертає увагу, що ОСОБА_1 не включено до списків осіб, що користуються правом першочергового та позачергового отримання житла, що підтверджується довідкою наявною у матеріалах справи, з якої вбачається стан його квартирної черги, відповідно до якої позивач перебуває на квартирному обліку в Чугуївському гарнізоні у загальній черзі з 29.07.1999 року за № 81 та має бути забезпечений житлом для постійного проживання при настанні черги. Законодавством передбачено вичерпний перелік категорій осіб, яким житло надається першочергово та поза чергою, до яких як вбачається з довідки, відповідач не відноситься.
Також вказує на те, що якщо КЕВ м. Харків буде подано клопотання до Чугуївської міської ради про виключення квартири з числа службового житла, без дотримання черговості, будуть порушені всі перелічені норми зазначеного Закону, Порядку та інструкції, до того ж буде порушене переважне право на житло інших військовослужбовців, які знаходяться в першочерговій черзі перед позивачем та проходять військову службу, й відповідно порушені такі основні принципи права як принцип рівності (який виходить з того, що всі, хто знаходиться в однаковому становищі мають рівні права, свободи та обов`язки, і є рівними перед судом та законом, але права, свободи та обов`язки є різними, коли право враховує розумні й об`єктивні відмінності між особами здійснює диференціацію, або створює тимчасові сприятливі умови для певної категорії осіб, з метою компенсації наявної фактичної нерівності) та справедливості. Зазначає, що чинним законодавством не визначено правових норм, які зобов`язують підприємства, організації, яким належить службовий фонд, змінювати статус квартири у разі наявності у працівника відповідного трудового стажу.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляцій ну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Зазначає, що виключення спірної квартири з числа службових (зміна її правового статусу) не тотожна наданню квартири для забезпечення постійним житлом в порядку черговості, тобто прохання змінити правовий статус квартири з службового на звичайний по суті не є проханням надати житло, а є проханням створити у встановленому порядку правові умови для подальшої реалізації права на постійне житло.
Вказує, що легітимні сподівання позивача на отримання постійного житла шляхом його виключення з числа службового під час проходження військової служби чітко визначені зазначеними нормативно-правовими актами України та підтверджені існуючою судовою практикою.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем дотримано всі умови, що визначені Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, але постійного житла не отримав. Чинним законодавством не встановлено підстав для відмови КЕВ м. Харкова у поданні клопотання про виключення житлового приміщення з числа службового до виконавчого органу відповідної ради. Таким чином, внаслідок бездіяльності відповідача, позивач фактично позбавлений можливості реалізувати свої права на житло.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судовим розглядом установлено, що згідно із Витягом з послужного списку підполковника ОСОБА_1 , вбачається, що останній проходить дійсну військову службу з 21.07.1994 р. та з 12.05.2020 і по теперішній час є начальником оперативного відділення штабу в/ч НОМЕР_1 ОК «Схід» СВ ЗСУ.
Довідкою військової частини НОМЕР_1 № 4/1829 від 13.05.2021 (а.с. 56) підтверджується, що станом на 13.05.2021 року ОСОБА_1 має 26 років, 9 місяців, 22 доби безперервної військової служби.
З копії паспорту, серії НОМЕР_2 , убачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 09.09.2009 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .
Довідкою військової частини НОМЕР_1 № 21/283 підтверджується, що на утриманні підполковника ОСОБА_1 дійсно знаходиться сім`я у складі дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка відповідно до довідки Відділу реєстрації місця проживання особи Чугуївської міської ради Харківської області від 13.01.2021 року за №03-10-33/66 з 11.09.2009 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3
Відповідно до довідок Квартирно-експлуатаційного відділу м.Харків № 639, 640 від 11.02.2021, військовослужбовець ОСОБА_1 отримував під час проходження служби у військовій частини НОМЕР_1 службове жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , житловою площею 15,96 м.кв., та про те, що під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 перебуває на обліку громадян, які потребують покращення житлових умов з 20.10.1999 року по теперішній час у загальній черзі, та з 29.07.2016 по теперішній час у першочерговій черзі.
Відповідно до ордеру на службове жиле приміщення № 015325 від 20.08.2009 року, виданого виконавчим комітетом Чугуївської міської ради, у зв`язку з проходженням військової служби, ОСОБА_1 надано право на зайняття службового жилого приміщення у квартирі жилою площею 15, 96 кв. м., яка складається з однієї кімнати, розташованої за адресою: за адресою: АДРЕСА_3 . Склад сім`ї: дружина ОСОБА_2 , 1985 р.н.
З довідки, наданої відповідачем від 24.03.2021 за № 1384 убачається, що ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку в Чугуївському гарнізоні у загальній черзі з 20.07.1999 за № 81 та першочерговій (УБД (АТО)) з 29.07.2016 за №126. Склад родини 2 особи він, та його дружина.
Позивач звертався до житлової комісії військової частини, про погодження виключення його квартири з числа службових, а до КЕВ м. Харків з проханням про подання відповідних документів для виключення його квартири з числа службових.
Відповідно до Витягу з протоколу № 8 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 03.09.2021 року, рішенням житлової комісії, підполковнику ОСОБА_1 на склад сім`ї 2 особи (він та дружина) погоджено виключення з числа службової 1-кімнатної квартиру АДРЕСА_1 .
Згідно з Витягу з наказу від 06.09.2021 року № 1680 «Про затвердження протоколу житлової комісії військової частини НОМЕР_1 », на виконання вимог п.8 розділу II та п.5 розділу VII Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей жилим приміщенням, яка затверджена наказом Міністра оборони України від 31 липня 2018 року № 380, затверджено протокол житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 03.09.2021 року № 8 щодо погодження виключення вищевказаної житлової площі з числа службової підполковнику ОСОБА_1 на склад сім`ї 2 особи. Контроль за виконанням наказу покласти на голову житлової комісії військової частини НОМЕР_1 . Наказано довести до особового складу в частині, що його стосується.
Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 мотивував свої вимоги тим, що він разом з дружиною постійно проживають та зареєстровані в службовій квартирі АДРЕСА_1 на підставі службового ордера № 015325 від 20.08.2009 р., виданого виконавчим комітетом Чугуївської міської ради, у зв`язку з проходженням військової служби. Він є військовослужбовцем, має вислугу 26 років, учасник антитерористичної операції, ветеран війни, учасник бойових дій та перебуває на квартирному обліку, але постійного житла не отримав.
Зважаючи на те, що службовий статус наданій його сім`ї квартири значно обмежує можливість реалізації встановлених чинним житловим законодавством прав та наявністю права на отримання житлового приміщення для постійного проживання, він звертався до КЕВ м. Харків з проханням надати йому житло для постійного проживання, або подати відповідне клопотання до Чугуївської міської ради про виключення займаної квартири з числа службових, але отримав відмову.
Вважав, що внаслідок бездіяльності відповідача, він фактично позбавлений можливості реалізувати свої права на житло.
Частина перша статті 5 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Відповідно до положення частини другої статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Лише після вирішення питання про зняття з даного житла статусу службового, воно може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому Законом.

Частиною першою статті 118 ЖК Української РСР встановлено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до частин першої, третьої та четвертої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Положенням статті 125 ЖК Української РСР передбачено, що осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років, не може бути виселено із службового житла без надання іншого жилого приміщення.

Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081, а саме пунктом 3 встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями на сьогодні передбачено чотири способи забезпечення житлом військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше: 1) наданням один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого; 2) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, виключеного з числа службового; 3) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб; 4) надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

У пункті 11 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями встановлено механізм виключення житлового приміщення з числа службового, передбачено, що виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.

Пунктом 10 розділу 7 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 року, передбачено, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу.

За змістом пунктів 2 - 7 розділу VII Інструкції житлові приміщення надаються військовослужбовцям та членам їх сімей не менше рівня середньої забезпеченості громадян житловою площею, але не більше 13,65 квадратних метрів житлової площі на одну особу за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла. Для прийняття рішення про надання житлових приміщень для постійного проживання житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) розглядає документи облікових справ військовослужбовців. Після чого приймає рішення про надання житлового приміщення для постійного проживання. Затверджений командиром військової частини протокол засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) разом з обліковою справою направляється військовою частиною до КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, що є підставою для видання наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання. Житлові приміщення, які надаються військовослужбовцям для постійного проживання, мають відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам. На підставі отриманих документів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району готує список надання житлової площі для постійного проживання (далі - Список надання постійного житла) (додаток 23). Список надання постійного житла, підписаний начальником КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, з обліковою справою військовослужбовця, витягом із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю жилого приміщення для постійного проживання, копією протоколу засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) направляється до ГКЕУ для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю. За результатами розгляду Списку надання постійного житла Комісія з контролю приймає рішення окремо щодо кожного військовослужбовця про: погодження надання постійного житла; відмову в погодженні надання постійного житла із зазначенням причини такої відмови. Рішення Комісії з контролю оформлюється протоколом. ГКЕУ на підставі рішення Комісії з контролю готує Список надання постійного житла у Збройних Силах України, що подається на затвердження заступнику Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків). Затверджений Список є підставою для оформлення протягом десяти робочих днів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та подання до виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради документів для видачі ордеру на постійну житлову площу, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення. До виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району надає облікову справу військовослужбовця разом з витягом із Списку надання постійного житла у Збройних Силах України, копію протоколу житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії), витяг із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання.
Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.

Питання виключення житла з числа службового має вирішуватися виконавчим комітетом, а не Квартирно-експлуатаційним відділом м. Харкова.
Відповідач лише повинен подати клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд цього питання разом з клопотанням начальнику гарнізону та командира військової частини.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що неподаючи відповідне клопотання, квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова прямо порушує конституційні права позивача на житло та гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в той час як чинним законодавством не встановлено підстав для відмови КЕВ у поданні клопотання про виключення житлового приміщення з числа службового до виконавчого органу відповідної ради.
Внаслідок бездіяльності відповідача, позивач фактично позбавлений можливості реалізувати свої права на житло, що є порушенням житлових прав у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 16 ЦК України встановлено, що звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій позивач, в силу ст. 12 ЦПК України, зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.
З огляду на викладене, суд першої інстанції, виходячи з того, що позивач є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі, має календарну вислугу 26 років, перебуває на квартирному обліку у Чугуївському гарнізоні у загальній черзі з 20.10.1999 року, та першочерговій (УБД (АТО)) з 29.07.2016 року, тому має право на забезпечення житлом, зокрема право на виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Суд першої інстанції вірно виходив із того, що КЕВ м. Харкова не надав доказів на підтвердження обґрунтованості відмови у поданні клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд питання про виключення житла з числа службового при наявності відповідного клопотання з цього приводу. Немотивована бездіяльність КЕВ м. Харкова обмежує права позивача на забезпечення житлом, гарантовані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а посилання відповідача на необхідність дотримання черговості при вирішенні питання щодо виключення житла з числа службового та забезпечення ним військовослужбовця для постійного проживання колегія суддів вважає необґрунтованим.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 640/10473/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 636/1480/19, від 12 жовтня 2020 року, від 04 березня 2020 року у справі № 636/1514/19, від 16 червня 2021 року у справі № 636/5008/19, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Висновок суду першої інстанції про те, що наявні підстави для задоволення позовних вимог, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Посилання відповідача на недотримання правил черговості на отримання житла у разі звернення із клопотанням про виключення квартири із числа службових, - не спростовують висновків суду, оскільки клопотання про виключення квартири з числа службових лише створить правові умови для реалізації позивачем його права на житло.
"Інструкція з організації забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей жилими приміщеннями" передбачає виключення квартири з числа службових за умови перебування військовослужбовців і осіб звільнених у запас або відставку на квартирному обліку в ЗСУ і відповідність займаного житла нормам законодавства, а не згідно настання черги на отримання житла.
Доводи КЕВ м. Харкова щодо того, що наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю жилого приміщення для постійного проживання та протоколу засідання житлової комісії військової частини у позивача немає, тому він не має жодних правових підстав для подання клопотання про виключення квартири з числа службових, не можуть бути взяті до уваги, оскільки такі документи наявні в матеріалах справи та досліджені судом апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги КЕВ м. Харкова, що суд першої інстанції не застосував практику Верховного Суду з вирішення аналогічних питань, зокрема, позицію, викладену у постанові від 21 вересня 2020 року по справі № 953/18314/19, колегія суддів відхиляє, оскільки вказана справа не є аналогічною, адже у ній заявлено інші вимоги, а саме позивач просила суд зобов`язати КЕВ м. Харкова здійснити відповідне клопотання перед виконавчим комітетом Харківської міської ради за встановленим порядком для виключення квартири з числа службової для забезпечення позивача та її дочки постійним житлом; підготувати список, на підставі отриманих документів, надання житлової площі для постійного проживання, який затверджується Комісією з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями; подати до виконавчого комітету Харківської міської ради відповідні документи для видачі їй ордеру на постійну житлову площу квартири.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.п. б, в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків - залишити без задоволення.
Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 11 червня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення складено 11 листопада 2021 року.