Справа № 263/9548/21
Провадження № 2-о/263/535/2021
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у відкритті провадження

04 серпня 2021 року м. Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області Соловйов О.Л., розглянувши цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Маріупольський міський Центр зайнятості про встановлення факту припинення трудових відносин,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною заявою, у якій просить встановити факт припинення трудових відносин між ним та ПАТ «Балаклавське Рудоуправління ім.О.М.Горького» з 25.02.2021.

Дослідивши матеріали справи, вважаю за необхідне відмовити у відкритті провадження з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Статтею 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження.

Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням суб`єктивного права за умов, що є конкретні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

Підставами припинення трудового договору є такі обставини, які визначаються законом як юридичні факти для припинення трудового договору.

Трудове законодавство України передбачає єдині загальні підстави припинення трудового договору (ст. 36 КЗпП), розірвання трудового договору за ініціативою працівника (ст.ст.38, 39 КЗпП), розірвання трудового договору з ініціативи власника (ст.ст.40, 41 КЗпП).

При звільненні працівника в трудову книжку повинні вноситися записи про причини (підстави) звільнення відповідно до формулювання їх у законодавстві і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Всі підстави припинення трудового договору можна класифікувати в залежності від двох критеріїв: 1) виду юридичного факту, який є причиною припинення; 2) волевиявлення яких саме суб`єктів спричинило припинення трудового договору. За першим критерієм розрізняється припинення трудового договору у зв`язку із певними подіями (закінчення строку договору, смерть працівника), а за другим у зв`язку з певними юридичними діями: взаємне волевиявлення сторін; ініціатива працівника; ініціатива власника або уповноваженого ним органу; ініціатива третіх осіб, які не є стороною трудового договору; порушення правил прийому на роботу. Таким чином, припинення трудових відносин має виражатися у певній юридичній формі.

Отже, факт існування між заявником та роботодавцем трудових правовідносин обумовлює існування спору про право на продовження трудового договору чи його розірвання.

За таких обставин, в такому випадку вбачається спір про право. А саме, спір щодо припинення трудових відносин, оскільки припинення трудового договору має певні правові наслідки як для заявника, так і для роботодавця (стосовно підстав, дати такого припинення, тощо). Окрім того, від дати та підстави звільнення особи залежить її страховий стаж, який впливає, в тому числі і на розмір пенсії.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні.

Згідно до ч. 4 ст. 315 КПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Оскільки суд дійшов висновку, що встановлення факту, який просить встановити заявник, пов`язується з подальшим вирішенням спору про право, то слід відмовити у відкритті провадження справи за заявою про встановлення факту припинення трудових відносин.

Роз`яснити заявнику його право на звернення із захистом своїх прав та законних інтересів до суду в порядку позовного провадження.

Керуючись ст. 315 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Маріупольський міський Центр зайнятості про встановлення факту припинення трудових відносин.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відмова у відкритті провадження по справі в порядку окремого провадження не перешкоджає звернутися до суду за захистом порушеного права у порядку позовного провадження.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що згідно з п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору підлягає поверненню на підставі відповідного клопотання.

Ухвала суду першої інстанції може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.Л.Соловйов