Постанова

Іменем України

20 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 750/3539/20

провадження № 61-3495св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

треті особи: орган опіки та піклування Деснянської районної у м. Чернігові ради, ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 жовтня 2020 року в складі судді: Логвіної Т. В., та постанову Чернігівського апеляційного суду від 29 січня 2021 року в складі колегії суддів: Шитченко Н. В., Бобрової І. О., Скрипки А. А.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з онуками та визначення способу участі у їх вихованні.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , який з 22 вересня 2012 року по 08 квітня 2020 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 .

Під час шлюбу у ОСОБА_4 та ОСОБА_3 народилося троє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08 квітня 2020 року розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Позивачі вказували, що з часу народження онуків піклувались про дітей та всебічно брали участь у їх вихованні, майже щодня бачились з ними, разом проводили час, бавилися, діти часто ночували у будинку дідуся і бабусі. Позивачі мають глибокий родинний зв`язок з онуками, сповнений любові та турботи, який тривав до кінця жовтня 2019 року. Після того, як відповідач дізналася, що її чоловік ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, вона забрала ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та переїхала до батьків у м. Чернігів, повністю ізолювавши онуків від позивачів. Відповідач чинить перешкоди у будь-якому контакті дітей з дідусем та бабусею, що зумовило звернення з цим позовом.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили:

зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у спілкуванні діда ОСОБА_1 та баби ОСОБА_2 із своїми онуками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

визначити спосіб участі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у вихованні своїх онуків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 наступним чином:

систематичні побачення з онуками щотижня без присутності матері у громадських місцях, місцях розваг та відпочинку та за місцем проживання діда й баби; першу п`ятницю кожного місяця з 13.00 год. до 18.30 год. з поверненням дітей за місцем постійного проживання;

другу суботу кожного місяця з 10.00 год. до 15.30 год. з поверненням дітей за місцем постійного проживання; кожну третю неділю місяця з 13.00 год. до 18.30 год. з поверненням дітей за місцем постійного проживання;

кожен четвертий вівторок місяця з 12.00 год. до 17.30 год. з поверненням дітей за місцем постійного проживання; щомісячно, в останню п`ятницю місяця спілкування діда й баби з онуками з 17.00 год. п`ятниці до 12.00 наступного дня суботи з правом ночівлі у діда й баби за їх місцем проживання;

в літні місяці щороку не менше п`яти днів, а саме перших п`яти днів будь-якого літнього місяця перебування онуків з дідом та бабою за місцем їх проживання. Інші дні за домовленістю з батьками. При наявності телефонного (відеозв`язку) можливість спілкування діда й баби не рідше одного разу на три дні, не порушуючи звичайного графіку дітей.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_3 усунути перешкоди у спілкуванні діда ОСОБА_1 та баби ОСОБА_2 з онуками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визначено спосіб участі діда ОСОБА_1 та баби ОСОБА_2 у спілкуванні з онуками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступним чином.

Систематичні побачення з онуками під час приїзду діда та баби у місто Чернігів без присутності матері у громадських місцях, місцях розваг та відпочинку чи за місцем проживання дітей протягом трьох годин.

Дід або баба за добу попереджають матір дітей про час приїзду шляхом направлення їй смс-повідомлення.

Спілкування має відбуватись за бажанням дітей, з урахуванням стану їх здоров`я, режиму дня та харчування для дітей відповідного віку.

У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 піклувались про онуків, брали участь у їх вихованні, надавали матеріальну допомогу. На даний час відповідач чинить перешкоди позивачам у спілкуванні з їх онуками. Згідно статті 263 СК України, спір щодо участі баби діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 СК України. Відповідно до постанови Верховного Суду від 28 лютого 2018 року в справі № 658/4895/14-ц баба, дід, прабаба, прадід також мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні, а у випадку створення перешкод, -на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Суд першої інстанції вважав за необхідне зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у спілкуванні діда та баби з онуками та визначити спосіб участі діда та баби у спілкуванні з онуками.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 29 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 жовтня 2020 року змінено, виклавши абзаци четвертий, п`ятий та шостий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Кожної першої суботи та кожної третьої неділі кожного місяця з 14.00 години до 17.00 години побачення з онуками у м. Чернігові без присутності матері у громадських місцях, місцях розваг і відпочинку з урахуванням кліматичних умов, стану здоров`я, режиму дня та харчування для дітей відповідного віку з обов`язковим поверненням дітей за місцем проживання матері ОСОБА_3 після проведеного спілкування.

З урахуванням бажання дітей, їх прихильності до дідуся та бабусі щороку під час літніх канікул перші 5 днів одного з літніх місяців перебування дітей за місцем проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 без присутності матері з обов`язковим поверненням дітей за місцем проживання матері ОСОБА_3 після проведеного спілкування.

Спілкування з онуками за допомогою телефонного, електронного та відеозв`язку не рідше одного разу на тиждень, не порушуючи звичайного розпорядку дня, сну та відпочинку дітей.»

В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 жовтня 2020 залишено без змін.

Поновлено дію рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 жовтня 2020 року у його незміненій частині.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. Позивачі позитивно характеризуються, мають належні житлово-побутові умови, які розраховані і на перебування у будинку малолітніх дітей, періодично матеріально допомагали родині сина та піклувались про онуків, мали з ними постійне спілкування та сталий родинний зв`язок. Сторони не заперечували, що з часу розлучення відповідачки та сина позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з онуками не зустрічались. Отже, установивши наявність перешкод у вільному спілкуванні між дідом, бабою та онуками, врахувавши інтереси та вік дітей, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині зобов`язання ОСОБА_3 усунути перешкоди у спілкуванні діда ОСОБА_1 та баби ОСОБА_2 з онуками ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Апеляційний суд вказав, що пояснення ОСОБА_3 про те, що вона не чинить перешкод у спілкуванні позивачів з дітьми, не знайшли свого підтвердження, оскільки доводи позову про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не мають змоги спілкуватись з онуками, в ході судового розгляду залишились не спростованими і домовленості щодо добровільного вирішення спірного питання між ними не досягнуто. Під час розгляду справи, колегія суддів апеляційного суду оголошувала у справі перерву для надання можливості мирного врегулювання спору з метою якнайкращого забезпечення інтересів дітей, проте сторони згоди не дійшли. Наявність конфлікту та неприязні відносин між ОСОБА_3 та позивачами не є підставою для обмеження прав останніх на спілкування з онуками. Належні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають негативний вплив на онуків, чи зловживають алкогольними напоями та/або вживають наркотичні речовини суду не надані.

Апеляційний суд зазначив, що посилання ОСОБА_3 на результати психодіагностичного обстеження дітей не можуть бути підставою для обмеження спілкування позивачів з онуками, оскільки за результатами наведеного дослідження визначено наявність у дітей психоемоційного стресу, що пов`язаний з сімейним конфліктом між батьками, та зазначено, що всі діти потребують потужної психокорекції з боку психолога (а. с. 81-86). Отже, психодіагностичне обстеження від 01 грудня 2019 року свідчить про отримання дітьми стресу, що зумовлений конфліктом саме між батьками ( ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ), та не містить даних щодо наявності негативного впливу позивачів на дітей. Матеріали цивільної справи не містять також даних щодо подальшої дитячої психокорекції, як це рекомендовано спеціалістом.

Апеляційний суд вказав, що посилання ОСОБА_3 на витяг з ЄРДР від 28 січня 2020 року про вчинення ОСОБА_2 відносно неї кримінального правопорушення за частиною першою статті 125 КК України та висновок експертного дослідження Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 21 листопада 2019 року № 043-1372-2019 свідчить, на думку суду, лише про наявність конфлікту та неприязних стосунків між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Жодних негативних даних, які унеможливили б спілкування онуків з дідом, відносно ОСОБА_1 матеріали даної цивільної справи взагалі не містять. Інтересам дітей відповідає збереження родинних зв`язків, у тому числі, родинних зв`язків з бабою та дідом. Обставин, які б свідчили про те, що спілкування з позивачами шкодить дітям чи будь-яким чином є загрозливими або несприятливим для них, не встановлено.

Апеляційний суд частково погодився з доводами апеляційної скарги про те, що визначений судом першої інстанції спосіб участі позивачів у вихованні онуків не враховує повністю інтересів дітей, а також сторін по справі, і фактично не вирішить спору по суті, оскільки за наявності між сторонами неприязних відносин, виконання рішення суду у наведений в резолютивній частині рішення спосіб участі позивачів у вихованні онуків лише поглибить існуючий конфлікт. Ураховуючи те, що діти відвідують садочок та гуртки, позивачі проживають у іншому населеному пункті, телефонне спілкування з відповідачкою не відбувається через небажання останньої, колегія суддів, вважала за необхідне змінити рішення суду першої інстанції у частині визначення способу участі спілкування позивачів з онуками шляхом встановлення конкретного графіку (кожної першої суботи та кожної третьої неділі кожного місяця) та часу зустрічей (з 14.00 години до 17.00 години) у м. Чернігові у громадських місцях, місцях розваг і відпочинку з урахуванням кліматичних умов, стану здоров`я, режиму дня та харчування для дітей відповідного віку з обов`язковим поверненням дітей за місцем проживання матері ОСОБА_3 після проведеного спілкування. З огляду на вік дітей, та те, що онуки мешкали тривалий час разом з позивачами і мали з ними сталі родинні відносини, наявність неприязних стосунків з відповідачкою, колегія суддів вважала, що побачення позивачів з онуками має відбуватись без присутності матері. На думку суду, такі зустрічі забезпечать можливість дітям вільно і без створення стресової та напруженої ситуації для дітей спілкуватися з позивачами.

Апеляційний суд зазначив, що у позові ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили також визначити можливість перебування дітей за їх бажанням у дідусі та бабусі влітку, а також періодичне телефонне (відео-) спілкування. Ні орган опіки, ні суд першої інстанції, визначаючи способи участі діда та баби у спілкуванні з онуками, не зазначили, чому вважають неприйнятними такі вимоги. Апеляційний суд вважає, що за обставинами справи не встановлено перешкод для спілкування позивачів з онуками у наведений ними спосіб, а отже і ці позовні вимоги мають бути частково задоволені з огляду на звичайний розпорядок дітей та їх бажання щодо гостювання у діда та баби влітку. Тому апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині визначеного способу участі діда ОСОБА_1 та баби ОСОБА_2 у спілкуванні з онуками.

Аргументи учасників справи

У березні 2021 року ОСОБА_3 подала касаційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 жовтня 2020 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 29 січня 2021 року, в якій просила: оскаржені судові рішення скасувати; направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачами на підтвердження позовних вимог не надано доказів коли конкретно, яким чином та за яких обставин відповідачем чинилися їм перешкоди у спілкуванні з їх онуками та які вони застосовували заходи щодо побачення і спілкування з власними онуками. Позивачі жодного разу не зверталися до відповідача стосовно приводу побачень з онуками, не приїжджали до них, не цікавилися ними. До органу опіки та піклування, який визначає способи участі у вихованні дітей та спілкуванні з дідом та бабою позивачі також не зверталися. Тому суди зробили безпідставний висновок про наявність доказів того, що відповідач чинить позивачам будь-які перешкоди у спілкуванні з їх онуками, що суперечить висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 607/13092/16-ц.

Суд першої інстанції не врахував прихильність малолітніх дітей до матері, вік дітей, їх режим дня, у тому числі відвідування гуртків, підготовки до школи та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення спору. Суд апеляційної інстанції не з`ясував який режим дня та харчування у малолітніх дітей. Також суд апеляційної інстанції не вважав за необхідне враховувати бажання дітей спілкуватися з позивачами.

Суди не взяли до уваги небажання страх дітей бачитися із позивачами. Також суди поверхнево дослідили результати психодіагностичного обстеження від 01 грудня 2019 року. Суди не дослідили висновок, затверджений рішенням виконавчого комітету Деснянської районної у місті Чернігові ради щодо визначення участі позивачів у вихованні малолітніх онуків від 28 вересня 2020 року, згідно якого спілкування має відбуватися у присутності матері дітей за бажанням малолітніх, з урахуванням стану їх здоров`я, режиму дня та харчування для дітей відповідного віку протягом двох годин під час приїзду діда та баби у м. Чернігів.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 05 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 28 вересня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 05 квітня 2021 року зазначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає, що: апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 607/13092/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України); судами попередніх інстанцій не досліджені зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389, пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України). Касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Фактичні обставини

Суди встановили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4

22 вересня 2012 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, від якого мають спільних дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

30 листопада 2019 року до чергової частини Києво-Святошинського ВП надійшла письмова заява від ОСОБА_3 про те, що 20 листопада 2019 року близько 22-00 год. її свекруха ОСОБА_2 , заподіяла їй тілесні ушкодження. Постановою Києво-Святошинського ВП ГУ НП у Київській області закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006054 від 11 грудня 2019 року у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08 квітня 2020 року розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Сторони не заперечували, що на даний час діти проживають разом з матір`ю ОСОБА_3 у м. Чернігові.

За характеристиками ст. ДОП Голосіївського УП ГУНП у м. Києві від 21 квітня 2020 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зарекомендували себе позитивно, алкоголь та наркотичні речовини не вживають, громадський порядок не порушують. Від мешканців будинку та інших громадян скарг на поведінку та спосіб життя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не надходило.

Іншими довідками-характеристиками виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 22 квітня 2020 року за № 05, № 06 засвідчено, що скарг на ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до сільської ради не надано.

ОСОБА_2 має у власності будинок з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , у якому позивачі та їх син проживають без реєстрації. Актом обстеження умов указаного будинку визначено, що він складається з 6 кімнат, умови проживання є гарними, для дітей відведено 3 кімнати, наявні місця для сну та відпочинку.

Витягом про рух коштів по особовому рахунку ні ім`я ОСОБА_2 за 2018-2019 роки підтверджується періодичне перерахування коштів позивачкою на рахунки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 для побутових потреб.

Відповідно до додаткової угоди № 1/1068780 до договору добровільного медичного страхування № 1064291 від 04 лютого 2019 року у жовтні 2019 року останній достроково припинив дію. З угоди вбачається, що ОСОБА_1 здійснював медичне страхування, у тому числі, відносно трьох онуків.

На наданих позивачами фотокартках зображений позивач разом з онуками.

Довідкою психодіагностичного дослідження від 01 грудня 2019 року, що проведено за зверненням відповідача відносно дітей, визначено, що діти на час проведення обстеження отримали потужний психоемоційний стрес, пов`язаний з сімейним конфліктом між батьками, всі діти потребують потужної психокорекції з боку психолога.

Згідно з висновком, затвердженим рішенням виконавчого комітету Деснянської районної у м. Чернігові ради від 28 вересня 2020 року № 261, щодо визначення участі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вихованні малолітніх онуків ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діти фактично проживають разом з матір`ю ОСОБА_3 у АДРЕСА_2 . Виконком районної у місті ради як орган опіки та піклування вважав за доцільне визначити наступний порядок спілкування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з онуками: під час приїзду баби та діда у м. Чернігів протягом двох годин. Дід або баба за добу попереджають матір дітей про час приїзду шляхом направлення їй смс-повідомлення. Спілкування має відбуватися у присутності матері дітей, за бажанням малолітніх, з урахуванням стану їх здоров`я, режиму дня та харчування для дітей відповідного віку. За несприятливих погодних умов, спілкування може відбуватися за місцем проживання дітей або у громадських місцях (після закінчення карантинних обмежень.

При зверненні із позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначали, що з жовтня 2019 року ОСОБА_3 чинить їм перешкоди у спілкуванні з онуками, тому вони просять визначити спосіб участі у вихованні онуків не обмежуючи право батьків на виховання та дотримуючись, у першу чергу, інтересів самих дітей.

Позиція Верховного Суду

Завданням цивільного судочинства справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України).

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (частина перша статті 11 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року).

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України).

Баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні (частина перша статті 257 СК України).

Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення (частина друга статті 257 СК України).

Тлумачення статті 257 СК України свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Спори щодо участі баби, діда, прабаби, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу (стаття 263 СК України).

Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права.

Суд визначає способи участі особи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частина друга статті 159 СК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року в справі № 607/13092/16-ц (провадження № 61-1713св17) зазначено, що: «будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Відповідно до статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 СК України. За змістом статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні, побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Вирішуючи спір у цій справі, апеляційний суд встановив характер спірних правовідносин сторін у справі, норми матеріального права, які їх регулюють, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передумов вважати, що відповідач чинить позивачам будь-які перешкоди у спілкуванні з їх онукою. При цьому апеляційним судом були досліджені і враховані наявні в матеріалах справи висновки органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 12 квітня 2017 року № 233, психолога-консультанта Тернопільської міської психолого-медико-педагогічної консультації ОСОБА_18 від 23 січня 2017 року щодо індивідуального діагностичного обстеження ОСОБА_3, характеристика психолога Тернопільської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 16 ОСОБА_19 , складена за результатами психологічного обстеження ОСОБА_3, якими установлено підвищену тривожність ОСОБА_3, пов`язану з родиною батька, страх, спровокований поведінкою бабусі, яка постійно говорить ОСОБА_3, що її заберуть від мами. В цілому емоційний стан ОСОБА_3 задовільний, за умови усунення факторів, які провокують підвищену тривожність і страх. Таким чином, встановивши, що відсутність об`єктивної можливості спілкування позивачів з онукою не пов`язана виключно з позицією ОСОБА_3 як матері щодо участі відповідачів у вихованні її дочки, апеляційний суд правомірно відмовив у позові з підстав, зазначених у рішенні».

У справі, що переглядається:

ОСОБА_3 у відзиві на позовну заяву вказувала, що відсутні докази створення відповідачем перешкод у спілкуванні позивачів із дітьми (а. с. 70-72).

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі посилалася на те, що відсутні докази наявності перешкод у спілкуванні позивачів у дітьми (а. с. 136-141). Суд апеляційної інстанції не перевірив зазначених доводів апеляційної скарги;

суди не врахували, що якщо позивачі стверджують про наявність перешкод, то вони мають послатися на обставини, які їх підтверджують;

суди не досліджували докази, що надані позивачами (а. с. 11 - 52), з позиції наявності/відсутності перешкод з боку відповідача у спілкуванні позивачів із дітьми;

за таких обставин, суди зробили передчасний висновок про часткове задоволення позовних вимог.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку про те, що оскаржені рішення не відповідають висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року в справі № 607/13092/16-ц (провадження № 61-1713св17), та ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що: касаційну скаргу належить задовольнити частково; оскаржені рішення скасувати; передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 жовтня 2020 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 29 січня 2021 року скасувати.

Передати справу № 750/3539/20 на новий розгляд до суду першої інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 жовтня 2020 року та постанова Чернігівського апеляційного суду від 29 січня 2021 року втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук