Справа № 305/1049/19
Провадження по справі 2/305/205/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2021 року. Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Ємчука В.Е.

за участі: секретаря судового засідання Шемота М.І.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування школи, завданої внаслідок ДТП, та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 (далі Позивач) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 (далі Відповідач) про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначає, що 24 серпня 2016 року відповідач, ОСОБА_5 , керуючи транспортним засобом, автомобілем «Volkswagen-Transporter пасажир В», державний номерний знак НОМЕР_1 , у с. Середнє Водяне, Рахівського району, біля бару «Хутор у Івана», при русі заднім ходом, не переконавшись у безпечності маневру, допустила наїзд на припаркований збоку і належний Позивачу автомобіль Mitsubishi Pajero WGN 3.2 DID державний номер НОМЕР_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль Позивача зазнав механічних пошкоджень, через що йому було завдано матеріальних збитків на суму 29700,00 (двадцять дев`ять тисяч сімсот) гривень, що підтверджується проведеною оцінювачем-автотоварознавцем ОСОБА_6 незалежною оцінкою визначення вартості матеріального збитку та рахунком сервісного Автоцентру Ужгород на ще більшу суму. За проведення автотоварознавчого дослідження Позивач сплатив 750 гривень. ОСОБА_4 неодноразово подавав звернення начальнику Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області та керівнику Тячівської місцевої прокуратури з метою реагування на скоєне відповідачкою ОСОБА_5 правопорушення та про необхідність складення протоколу про адміністративне правопорушення щодо Відповідачки, що дало би можливість отримати необхідні документи та звернутися до страхової компанії, де застрахована цивільно-правова відповідальність власника автомобіля чи водія. На його постійні звернення, правоохоронними органами надавалися лише відповіді про те, що факт пошкодження був, що випадково пошкодила його автомобіль ОСОБА_2 , але кримінально-карне діяння за пошкодження чужого майна є тільки у тому випадку, якщо заподіяно шкоду у великих розмірах, тобто на суму, яка у 250 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину, тобто має становити не менше 143 375 грн, хоч направлені були звернення Позивача не для порушення кримінальної справи, а лише для оформлення адміністративного протоколу та направлення його до суду. Неодноразово він намагався спілкуватися з даного приводу безпосередньо з Відповідачкою, яка уникала зустрічей та розмов з ним, і лише за спливом значного проміжку часу, десь через два-три місяці, погодилася передати Позивачу копію полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ 7258246, через що вже пізно було подавати заяву до страхової компанії про страховий випадок і здійснення страхового відшкодування. Сукупна вартість ремонту автомобіля «Mitsubishi Pajero» становить 32 175,00 гривень, яка містить вартість запчастин, вартість робіт та матеріалів, згідно з Рахунком сервісного центру, де така становить 29 700,00 грн, згідно з експертним звітом №108/09 про визначення матеріального збитку. Також, він поніс витрати за автотоварознавче дослідження автомобіля «Mitsubishi Pajero» оцінювачем-автотоварознавцем ОСОБА_6 у сумі 750,00 грн. За надання правової допомоги сплатив 6000 гривень, що підтверджується Договором про надання правової допомоги, ордером адвоката та квитанцією до прибуткового касового ордера. Крім матеріальних збитків, йому було завдано ще й моральної шкоди, яка полягає у завданні негативних наслідків в результаті ДТП як безпосередньо під час вчинення адміністративного правопорушення, так і після нього. До негативних наслідків він відносить нервовий стрес, який пережив під час виявлення пошкодження транспортного засобу Відповідачкою, і до сьогоднішнього дня її небажання відшкодувати шкоду у добровільному порядку, оскільки в момент контактування транспортного засобу Відповідачки з його припаркованим транспортним засобом він знаходився в середині приміщення кафе, а Відповідачка зачепила керованим нею автомобілем автомобіль Позивача, не зупинилася і не запитала чий автомобіль пошкодила і в який би спосіб усунути шкоду, а просто поїхала у невідомому напрямку. Йому довелося докласти значних зусиль, щоб відшукати спочатку очевидців, які бачили хто і за яких обставин пошкодив автомобіль, а потім віднайти й саму ОСОБА_5 , і коли між ними відбулася перша зустріч, ОСОБА_5 пояснила, що не відчула сили удару та лише з часом погодилася у тому, що є винуватою у пошкоджені належного йому транспортного засобу й надала копію полісу страхування, щоб він сам звертався до страхової компанії й домагався відшкодування. Звернутися особисто до страхової компанії із заявою про ДТП та відшкодування завданої йому шкоди ОСОБА_2 відмовилася, а в подальшому, через свої зв`язки у правоохоронних органах, перешкоджала складанню протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Такі дії Відповідачки призвели до того, що протягом тривалого часу він неодноразово звертався до органів поліції та прокуратури, звідки отримував тільки формальні відписки, глибоко переживав за завдання пошкоджень його транспортному засобу. Постійно його пригнічувало відчуття невпевненості в отриманні відшкодування шкоди по причині відмови Відповідачки своєчасно подати заяву до страхової компанії та перешкоджання оформленню адміністративного протоколу, йому переказували знайомі, що неодноразово ОСОБА_2 заявляла, що у неї родич працює у поліції й нічого Позивач не доб`ється, ніякого протоколу на неї складено не буде, що майже так і сталося. Для відновлення нормального душевного стану йому потрібен був тривалий час, протягом якого він ходив знервований, у нього порушився спокійний сон, з незначного приводу виникали сварки та непорозуміння з близькими людьми. До того ж відмова Відповідачки на його пропозицію добровільно відшкодувати матеріальний збиток, призвела до необхідності додаткових витрат часу для неодноразових поїздок і звернень до правоохоронних органів, необхідності експертної оцінки завданих збитків, різного роду консультацій по захисту своїх інтересів. Йому потрібен був час для поїздок в органи ДАІ, до Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області та Тячівської місцевої прокуратури, до м. Хуста для звернення до оцінювача для пред`явлення автомобіля до огляду й визначення вартості відновлювальних робіт. Також він поніс непередбачувані витрати, а саме на паливо, яке було потрібне для поїздок з с. Середнє Водяне Рахівського району, де мешкає, до м. Рахів і м. Тячів, Хуст. Весь цей період він нервує з приводу небажання Відповідачки у добровільному відшкодувати шкоду, що завдана в результаті її неправомірних дій. Значний час він приділив для пошуку експерта-оцінювача. Також моральна шкода полягає в тому, що він придбав із салону новий автомобіль, але з дня пошкодження й по сьогодні вимушений їздити на автомобілі зі спричиненими Відповідачкою пошкодженнями, через що йому дещо соромно перед колегами-підприємцями та односельчанами, які зауважують йому на пошкодження належного його нового автомобіля. На неодноразові його звернення Відповідачка відмовилася від врегулювання спору у досудовому порядку та відшкодування суми завданого збитку. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, це сплачений судовий збір в сумі 704,80 грн за пред`явлення позовної вимоги у частині відшкодування спричиненого матеріального збитку та 1921,00 грн за пред`явлення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди. Витрати на професійну правову допомогу у розмірі 6000 гривень. У зв`язку з навденим, просять стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 суму завданих йому матеріальних збитків та моральної шкоди у загальному розмірі 46 450,00 грн, що спричинені внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 24 серпня 2016 року у с. С. Водяне, Рахівського району, а саме: 29700 гривень як відшкодування спричиненого матеріального збитку, 750,00 гривень відшкодування за проведення оцінки визначення вартості спричиненого матеріального збитку, 10 000,00 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями і небажання добровільного відшкодування завданої шкоди, 6000 (шість тисяч) гривень відшкодування витрат за надання правової допомоги. Також просить вирішити питання судових витрат по сплаті судового збору на суму 768,40 грн за подання позовної вимоги про відшкодування матеріальної шкоди та 1921,00 грн за подання позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Рахівського районного суду від 20.06.2019 було відкрито провадження у даній справі та запропоновано Відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, подати суду відзив на позовну заяву і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідачка, ОСОБА_2 (в судовому засіданні було встановлено її правильне ім`я ОСОБА_7 , а не ОСОБА_8 , як зазначено в позові), 09.07.2019 подала відзив на позов ОСОБА_4 , де зазначила, що заявлений цивільний позов не визнає, вважає його безпідставним оскільки позивач зазначає, що дана ДТП мала місце за участі легкового автомобіля «MITSUBISHI PAJERO WGN 3.2 DI-D» 2014 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 , який належить йому, ОСОБА_4 , на праві приватної власності. Разом з тим, згідно з довідкою Територіального сервісного центру №2145 №3187/5-178 від 05.07.2019 р. автомобіль «MITSUBISHI PAJERO WGN 3.2 DI-D», 2014 р.в., д.н.з. НОМЕР_4 , кузов № НОМЕР_5 , колір - чорний, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 від 14.01.2015 p., був перереєстрований 10.12.2016 року в ТСЦ 2145 РЦС МВС по ДКП на ТзОВ «Плюс Бока», яке розташоване в селі Середнє Водяне, Рахівського району, Закарпатської області. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що Позивач не являється власником транспортного засобу, на який він вказує, як на свій, і правовстановлюючих документів на даний транспортний засіб до матеріалів цивільної справи не додає. Крім того, в матеріалах цивільного провадження знаходиться Звіт № 108/09 від 01.09.2016 р. про визначення матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «MITSUBISHI PAJERO WGN 3.2 DID», д.н.з. НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_5 , складений оцінювачем-автотоварознавцем ОСОБА_9 . Згідно з дослідженням по п.1.1 Визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ вбачається, що невід`ємною частиною даного звіту являються додатки №№ 1,3, в яких зазначені характер та розмір пошкоджень. Разом з тим, в протоколі (акті) огляду колісного транспортного засобу від 26.08.2016 року, складеного експертом ОСОБА_9 , в переліку пошкоджень під п. 1 вказано «облицювання запасного колеса - деформовано», однак не зазначено чи потребує запасне колесо заміни - Е, ремонту - І чи фарбування - L, а в п.2 - «глибокі подряпини» із вказівкою наступної заміни - Е, однак не вказано - заміни якої деталі, агрегату чи вузла, що зазнало подряпин. Натомість в ремонтній калькуляції №108 від 01.09.2016 р. вказана загальна сума запасних частин - 23100 гривень, вартість робіт - 150 гривень, при цьому, вказано вартість облицювання запасного колеса, що становить 18075 гривень, вартість протитуманного ліхтаря - 3900 гривень. В рахунку № Сч-4 від 01.09.2016 p., виданому Автоцентром Ужгород, вказано кріплення запаски (запасного колеса) на суму 18075 гривень та розширювач арки за ціною 3000 гривень, які в акті огляду автомобіля від 26.08.2016 р. та ремонтній калькуляції від 01.09.2016 р. не значаться. Крім того, в протоколі (акті) огляду колісного транспортного засобу від 26.08.2016 р. в розділі «Технічний стан колісного транспортного засобу» в графах - наявність деформації без пошкодження ЛФП (лакофарбове покриття (прим, автор) (зазначити кількість елементів) та пошкодження фарбування кузову, кабіни (дефекти ЛФП) не зазначені деформації та/чи пошкодження фарбування кузову, кабіни у зв`язку із чим існують розбіжності в документах, наданих суду позивачем, як доводи, на які посилається. Згідно з інтернет-сайтом, де зазначені технічні характеристики «MITSUBISHI PAJERO WGN 3.2 DI-D», 2014 р.в., на запасному колесі не вбачається протитуманного ліхтаря, який би був передбачений заводом-виробником, а міститься світловідбивач. Відповідно до висновку по заяві громадянина ОСОБА_4 від 18.09.2016 р. Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області, вказано, що ОСОБА_2 згідна відшкодувати завданий нею збиток за подряпину надпису-логотипа «PAJERO», що мала місце в розмірах до 0,3 см довжиною та 0,3 міліметра шириною. Інших ушкоджень автомобілю «MITSUBISHI PAJERO WGN 3.2 DID», д.н.з. НОМЕР_2 , згідно з цим висновком, завдано нею не було. Таким чином, обґрунтованих та законних підстав для стягнення з неї на користь Позивача зазначених ним грошових сум, немає із-за недоведеності та безпідставності позовних вимог. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона, як Відповідач, понесла і які очікує понести в зв`язку з розглядом даної справи, становить грошову суму в розмірі 5 000 гривень. У зв`язку з наведеним просить у задоволенні цивільного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП та стягнення моральної шкоди, відмовити в повному обсязі у зв`язку із необґрунтованістю та безпідставністю заявлених позовних вимог.

Позивач, ОСОБА_4 , 24.07.2019 подав відповідь на відзив, в якому йдеться про те, що станом на 24 серпня 2016 року, коли було пошкоджено автомобіль «Mitsubishi Pajero WGN 3.2 DID», державний номер НОМЕР_2 , Відповідачкою, ОСОБА_2 , право власності на цей автомобіль було зареєстровано саме за ним, про що доводить сама Відповідачка отриманою з територіального сервісного центру реєстраційною карткою ТЗ. А щодо зазначеного Відповідачкою у відзиві на позов про перереєстрацію автомобіля у грудні 2016 року на ТзОВ «ПЛЮС БОКА», то ця обставина не припиняє його права на автомобіль і права вимоги на відшкодування шкоди за його пошкодження, оскільки згідно з розділами I, III Статуту ТзОВ «ПЛЮС БОКА» та змін до Статуту він являється учасником (засновником) товариства, а також ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (до перереєстрації автомобіля). Згідно зі Статутом власність товариства складається з власності, внесеної Засновниками, одержаного прибутку та продукції, виробленої в результаті його комерційної діяльності, а відтак його право на автомобіль не припинилося, продовжує діяти. Щодо Звіту №108/09 від 01.09.2016 року про визначення матеріального збитку, то у п. 1.1 вірно зазначено про додатки №1, №3 і такі додатки є у складі Звіту. Під додатком № 1 експерт зазначає Протокол (Акт) огляду колісного транспортного засобу, про який зазначає і Відповідач у відзиві на позов, розділом якого «перелік пошкоджень» описано пошкодження, зокрема п. 1 зазначено - облицювання запасного колеса деформоване, глибокі подряпини відмічено у графі «Е» - заміна; п. 2 зазначено - задній протитуманний ліхтар розбитий і також відмічено позначкою у графі «Е» - заміна; п. 3 зазначено - задній напис «РАJERO» пошкоджений, також відмічено позначкою у графі «Е» - заміна. А додатком №2, що є невід`ємною частиною Звіту являється ремонтна калькуляція №108, у якій визначено вартість пошкоджених запчастин та ремонтних робіт, що з ПДВ 20,00% становить суму 27 900 грн. Що стосується різного зазначення найменувань у ремонтній калькуляції №108 від 01.09.2016 р. та в рахунку №Сч-4 від 01.09.2016, то йдеться про одну і ту ж саму запасну частину, тільки з назвою дещо по різному «облицювання запасного колеса», «крепление запаски», але ціна однакова й світлинами до Звіту додатково відображено як зазначені у звіті запасні частини, так і їх пошкодження. Зайвим є зазначення у відзиві на позов про незазначення в протоколі (акті) огляду колісного транспортного засобу про деформацію та/чи пошкодження фарбування кузову, кабіни без пошкодження ЛФП і що у зв`язку з цим існують розбіжності, бо про такі пошкодження не зазначено у Звіті експерта та у позові Позивача, йдеться тільки про зняття та встановлення пошкоджених запасних частин, їхню вартість та вартість робіт за зняття і встановлення. Щодо технічної характеристики ТЗ і наявність на ньому протитуманного ліхтаря чи світловідбивача, то також має місце тільки різне словесне визначення цієї запасної частини, яка заводом-виробником передбачена саме у цьому місці й зі світлин до Звіту експерта чітко вбачається, що це не встановлена самостійно запасна частина з окремим її кріпленням, а вмонтована і встановлена заводом-виробником, та була пошкоджена й підлягає заміні. Посилання відповідачки ОСОБА_2 у відзиві на позов на Висновок Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області про те, що у ньому зазначено, що ОСОБА_2 згідна відшкодувати завданий нею збиток за подряпину надпису-логотипа «PAJERO», розмірами до 10 см довжиною та 0,3 мм шириною, і що згідно з цим висновком інших пошкоджень автомобілю завдано не було, може заслуговувати на увагу лише в частині визнання факту пошкодження автомобіля Відповідачкою, а в частині визнаних Відповідачкою розмірів пошкоджень та сумнівів по їх вартості і не зазначення у Висновку про інші пошкодження, то цей Висновок не може бути доказом цих обставин, оскільки автомобіль працівниками поліції не оглядався, з огляду на зазначену у зверненні суму збитку (28 000 грн.), яка не становить 43 375 грн, тому й було прийнято рішення припинити подальший розгляд заяви ОСОБА_4 , а з приводу спричиненого матеріального збитку звернутися в Рахівський районний суд у порядку цивільно-правових відносин, про що прямо зазначено у вказаному Висновку. Обставина визначення матеріального збитку доводиться Звітом оцінювача-автотоварознавця. Просить врахувати зазначене у взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами.

Представник Позивача, ОСОБА_1 , в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на задоволенні позову з підстав, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Відповідач, ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 , в судовому засіданні пояснили, що позовні вимоги ОСОБА_4 є безпідставними, вона після пошкодження автомобіля Позивача вирішила з ним питання ремонту, надала йому 100 доларів США, які повинні були компенсувати ті пошкодження, які нею були заподіяні, тому просить відмовити у задоволенні позову.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

В судовому засіданні було встановлено, що 24 серпня 2016 року ОСОБА_5 , керуючи транспортним засобом - автомобілем «Volkswagen-Transporter пасажир В», державний номерний знак НОМЕР_1 , у с. Середнє Водяне, Рахівського району, біля бару «Хутор у Івана», при русі заднім ходом, не переконавшись у безпечності маневру, допустила наїзд на припаркований збоку й належний ОСОБА_4 автомобіль Mitsubishi Pajero WGN 3.2 DID державний номер НОМЕР_2 . Зазначене Відповідачка ОСОБА_2 визнала в ході розгляду справи.

Крім того, з листа виконувача обов`язків керівника Тячівської місцевої прокуратури Кузана В. №113-20916 (3232) від 13.12.2016 вбачається, що за наслідками перевірки заяви ОСОБА_4 на бездіяльність працівників Рахівського РВП Тячівського РВ ГУНП в Закарпатській області встановлено, що звернення з приводу пошкодження автомобіля "Мітсубісі Паджеро" невідомою особою було зареєстровано в журналі обліку Рахівського ВП та встановлено, що автомобіль був пошкоджений з необережності автомобілем "Фольксваген Транспортер" під керуванням ОСОБА_2 , однак у зв`язку з відсутність ознак кримінального правопорушення прийнято рішення про припинення подальшого розгляду звернення, а заявнику ОСОБА_4 рекомендовано звернутися до Рахівського районного суду з приводу відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства. Одночасно повідомлено, що з приводу нескладання працівниками поліції протоколу про вчинення адміністративного правопорушення звернення направлено начальнику Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст. 83 ч. 3 ЦПК України відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно з ч. 2 ст. 43 ЦПК України, відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову.

З реєстраційної картки транспортного засобу, наданої сервісним центром №2145 05.07.2019 ОСОБА_4 з 14.01.2015 року належав на праві власності автомобіль «Mitsubishi Pajero» WGN 3.2 DID, державний номер НОМЕР_2 , який 10.12.2016 був перереєстрований на нового власника Товариство з обмеженою відповідальністю "Плюс Бока".

Згідно з протоколом зборів Засновників Товариства з обмеженою відповідальністю "Плюс Бока" ОСОБА_4 є одним із засновником цього товариства.

Зазначене підтверджує право громадянина ОСОБА_4 на відшкодування йому збитків, внаслідок пошкодження автомобіля «Mitsubishi Pajero» WGN 3.2 DID, державний номер НОМЕР_2 .

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме відповідно до правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як зазначив ОСОБА_4 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 24 серпня 2016 року, його автомобіль зазнав механічних пошкоджень. Сукупна вартість ремонту автомобіля «Mitsubishi Pajero» становить 32 175,00 гривень, яка містить вартість запчастин, вартість робіт та матеріалів, згідно з Рахунком сервісного центру, де така становить 29700,00 грн, згідно з експертним звітом №108/09 про визначення матеріального збитку.

Звіт №108/09 про вартість матеріального збитку, який був складений оцінювачем автотоварознавцем ОСОБА_9 свідчить про те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 24.08.2016 року, на автомобілі «Mitsubishi Pajero» WGN 3.2 DID, державний номер НОМЕР_2 , було пошкоджено протитуманну фару, задній напис Pajero, кріплення запаски, наявні глибокі подряпини. Вартість матеріального збитку становить 27900 гривень, яка охоплює вартість ремонтно-відновлювальних робіт, вартість необхідних для ремонту матеріалів, вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту. До вартості не включено витрати, пов`язані з транспортуванням транспортного засобу, його зберіганням, витрати на експертні дослідження, поштові витрати, виклику сторін для технічного огляду транспортного засобу.

Відповідачка визнала, що вона пошкодила лише задній напис Pajero, а інші пошкодження не визнає, вказувала на те, що коли відчула під час розвороту, що її автомобіль у щось упер, вона вийшла й оглянула автомобіль ОСОБА_4 й не бачила зазначених у звіті пошкоджень автомобіля, лише було пошкоджено задній напис Pajero, однак доказів за підтвердження своїх заперечень суду не надала.

Відповідно до п. 2.10 Правил дорожнього руху України, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди, водій серед іншого зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил; не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди; повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських; вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди; якщо внаслідок дорожньо-транспортної пригоди немає потерпілих та не завдано матеріальної шкоди третім особам, а транспортні засоби можуть безпечно рухатися, водії (за наявності взаємної згоди в оцінці обставин скоєного) можуть прибути до найближчого поста або до органу Національної поліції для оформлення відповідних матеріалів, попередньо склавши схему пригоди та поставивши підписи під нею. У разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортних засобів, зазначених у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови експлуатації таких транспортних засобів особами, відповідальність яких застрахована, відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за умови досягнення згоди водіїв таких транспортних засобів щодо обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та у разі складення такими водіями спільного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду відповідно до встановленого Моторним (транспортним) страховим бюро зразка. У такому випадку водії згаданих транспортних засобів після складення ними зазначеного в цьому пункті повідомлення звільняються від обов`язків, передбачених підпунктами «д» - «є» пункту 2.10 цих Правил.

ОСОБА_2 24.08.2016 року вчинивши дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль ОСОБА_4 , з місця пригоди зникла, не повідомивши при цьому ні стараховика, з яким мала укладений страховий поліс №АЕ 7258246 від 15.03.2016 року, ні працівників поліції.

ОСОБА_4 своєю чергою 24.08.2016 року, одразу після виявлення пошкоджень його автомобіля «Mitsubishi Pajero», звернувся в Рахівський РВП з повідомленням про пошкодження його автомобіля, внаслідок чого йому було заподіяно матеріальних збитків на суму 28000 гривень, що підтверджено висновком ДОП сектору превенції ПП Рахівського ВП Тячівського ВП НУНП в Закарпатській області Ілюка А.Б. від 18.09.2016, проте, як було з`ясовано в ході розгляду справи, працівники поліції прибули на місце ДТП, однак огляду автомобіля та опису пошкоджень не здійснювали, протоколу про вчинення адміністративного правопорушення у відношенні ОСОБА_2 не складали, що було підставою звернень ОСОБА_4 зі скаргою до Тячівської місцевої прокуратури та начальника Рахівського РВП.

З огляду на те, що позивач ОСОБА_4 звернувся до оцінювача-автотоварознавця ОСОБА_9 , який під час проведення огляду автомобіля Mitsubishi Pajero WGN 3.2 DID державний номер НОМЕР_2 , встановив пошкодження протитуманної фари, емблеми Pajero, кріплення запасного колеса, глибокі подряпини та визначив, що вартість відновлювального ремонту становитиме 27900 гривень, а Відповідачка ОСОБА_2 , заперечуючи пошкодження нею автомобіля, за винятком емблеми Pajero, як особа, яка в даному випадку зобов`язана належними доказами довести, що шкода була завдана не з її вини, доказів на підтвердження своїх заперечень не надала, тому суд вважає за необхідне стягнути з Відповідачки в користь Позивача шкоду в сумі 27900 гривень, адже саме така сума є підтвердженою звітом експерта ОСОБА_9 №108/09, а Відповідачка хоч і стверджувала, що сплатила 100 доларів США Позивачу на відшкодування шкоди, але жодних доказів цього суду не надала.

Згідно з рахунком фактурою №36 від 26.08.2016 року та актом виконаних робіт від 01.09.2016 року приватний підприємець ОСОБА_9 за виконані послуги з автотоварозначого дослідження автомобіля Позивача виставив рахунок до сплати 750 гривень, тому дані витрати слід також стягнути з ОСОБА_2 як з винної особи.

Що стосується вимог ОСОБА_4 про стягнення 10000 гривень моральної шкоди, то суд з цього приводу зазначити таке.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб (частина перша ст. 1167 Цивільного кодексу України). Під моральною шкодою розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пункту 3 Постанови пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.95, визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Чинне законодавство встановлює, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 5 абзацу 2 вказаної вище постанови, зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Поряд з цим, факт звернення до суду з вимогами про відшкодування моральної шкоди покладає на Позивача у даній справі обов`язок довести, що зазначені ним втрати немайнового характеру не є абстрактними, а дійсно були понесені позивачем.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Так, ЦПК України встановлено процедуру визнання судом доказів наданих сторонами по справі належними та допустимими, що відповідає практиці Європейського суду з якої випливає, що конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980). Крім того, цивільним процесуальним законом забезпечена рівність, змагальність сторін та можливість реалізувати свої процесуальні права в наданні доказів в межах та в кількості, які на думку сторін можуть підтвердити або спростувати викладені у справі обставини, реалізовувати право надання сторонам правової допомоги та інші права передбачені законом. Однак, саме суд оцінює докази та керуючись чинними нормативно-правовими актами України виносить відповідне рішення, право на оскарження якого надано сторонам по справі.

З пояснень Позивача слідує те, що моральна шкода була завдана йому, внаслідок ДТП. Зокрема зазначає, що він переніс стрес через пошкодження транспортного засобу і небажання Відповідачкою відшкодувати шкоду у добровільному порядку. Йому довелося докласти значних зусиль, щоб відшукати очевидців ДТП, також ОСОБА_2 перешкоджала складанню протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Такі дії Відповідачки призвели до того, що протягом тривалого часу він неодноразово звертався то до органів поліції, то до прокуратури, звідки отримував тільки формальні відписки, глибоко переживав за завдання пошкоджень його транспортному засобу. Для відновлення нормального душевного стану йому потрібен був тривалий час, протягом якого він ходив знервований, у нього порушився спокійний сон, з незначного приводу у нього виникали сварки та непорозуміння з близькими людьми. Йому потрібен був час для поїздок в органи ДАІ, до Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області та Тячівської місцевої прокуратури, до м. Хуста для звернення до оцінювача для пред`явлення автомобіля для огляду й визначення вартості відновлювальних робіт. Також він поніс непередбачувані витрати, а саме на паливо, яке було потрібне для поїздок з с. Середнє Водяне Рахівського району, де мешкає, до м. Рахів та м. Тячів, Хуст. Також моральна шкода полягає і в тому, що він придбав із салону новий автомобіль, але з дня пошкодження й по сьогодні вимушений їздити на автомобілі зі спричиненими Відповідачкою пошкодженнями, через що йому дещо соромно перед колегами-підприємцями та односельцями, які зауважують йому на пошкодження його нового автомобіля.

Позивач не надав належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди та відповідно розмір її компенсації. Внаслідок ДТП шкода була спричинена лише майну позивача, що призвело до певних незручностей, але, враховуючи незначний характер пошкоджень автомобіля, не могло викликати серйозних труднощів, які б призвели до втрати ним нормальних життєвих зв`язків чи істотного порушення звичного життя.

Фактичний аналіз змісту наявних у матеріалах справи доказових матеріалів свідчить про те, що Позивач не довів факту заподіяння йому шкоди морального характеру, внаслідок зазначеної ним ситуації з відшкодування шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в частині існування протиправної поведінки відповідачки, причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідачки та шкодою немайнового характеру, а також наявності самої моральної шкоди.

Відсутність цих обов`язкових елементів, виключає наявність складу цивільного правопорушення, за наявності якого можуть бути задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди, за таких обставин слід відмовити у задоволенні вимог позивача про стягнення 10000 гривень моральної шкоди.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Позивач ОСОБА_4 пред`явив вимогу про стягнення з ОСОБА_2 6000 гривень відшкодування витрат за надання правничої допомоги. На підтвердження цих витрат надав суду квитанцію адвоката Кустрьо М.М. про їх сплату, ордер адвоката, а також договір про надання правничої допомоги і представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними і юридичними особами від 27.05.2019 року, але наразі суду не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті), що позбавляє суд вирішити питання стягнення в користь ОСОБА_11 витрат на правничу допомогу, однак це не позбавляє його звернутися до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у визначений законом строк.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 83, 89, 141, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 в користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_7 , мешканця АДРЕСА_2 27900 грн (двадцять сім тисяч дев`ятсот гривень) як відшкодування спричиненого матеріального збитку, 750 гривень відшкодування за проведення оцінки визначення вартості спричиненого матеріального збитку.

У стягненні моральної шкоди в сумі 10000 гривень відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено 03.11.2021.

Суддя: В.Е. Ємчук