Справа № 447/2318/19 Головуючий у 1 інстанції: Головатий А.П.
Провадження № 22-ц/811/108/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Сеньків Х.І.,

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Саноіл» на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 10 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Саноіл", Приватного акціонерного товариства "ПЗУ Україна", третя особа ОСОБА_2 про стягнення шкоди завданої ушкодженням здоров`я внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2019 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Саноіл", Приватного акціонерного товариства "ПЗУ Україна", третя особа ОСОБА_2 про стягнення шкоди завданої ушкодженням здоров`я внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки.

Позовні вимоги мотивував тим, що 18 березня 2019 року близько 00:10 год. в с. Пісочна, Миколаївського району Львівської області, ОСОБА_2 , який перебував у трудових відносинах з ТОВ «Саноіл», та на момент ДТП виконував трудові обов`язки, керуючи автомобілем «Рено Magnum АЕ 470», р.н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ТОВ «Саноіл», порушив правила дорожнього руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ-201», р.н.з. НОМЕР_2 , в результаті якого ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я. Цивільно-правова відповідальність відповідача на час ДТП застраховано в ПАТ «СК «ПЗУ Україна». Оскільки ДТП сталося не з вини позивача, а йому було завдано матеріальної та моральної шкоди, він просив стягнути з: 1) ПАТ «СК «ПЗУ Україна» 18480,97 гривень майнової шкоди; 2) ТОВ «Саноіл» моральну шкоду у розмірі 150000,00 гривень та судові витрати.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 10 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Саноіл» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50000 гривень 00 копійок.

Стягнуто з ТОВ «Саноіл» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7290 гривень 00 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції належним чином не з`ясував усіх в сукупності обставин справи, належним чином не перевірив усі доводи позовної заяви, не дослідив усіх доказів, внаслідок чого дійшов передчасного і необґрунтованого висновку про зменшення розміру моральної шкоди. Вказує, що внаслідок ДТП, яка мала місце 18 березня 2019 року зазнав численних травм, які відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості. На момент ДТП позивачу було 19 років і отримані фізичні та моральні травми перешкодили позивачу в навчанні та здобутті професійної освіти. Стан здоров`я після отриманих травм перешкоджає позивачу повноцінно виконувати фізичну працю, позивач не може знайти роботу, яка б відповідала вимогам його стану здоров`я, а змушений заробляти на життя тимчасовими підробітками. Такі обставини постійно пригнічують позивача, негативно впливають на його психологічний стан.

Щодо стягнення судових витрат позивач вказує, що понесення таких витрат підтверджується договором про надання правничої допомоги з адвокатом Мазур В.В., в якому погоджено вартість його послуг, актами виконаних робіт, квитанціями про оплату вказаних послуг. Натомість суд першої інстанції у своєму рішенні від 10 листопада 2020 року самостійно заперечив заявлений позивачем розмір судових витрат в сумі 27 000 грн. і зменшив його до 7290 грн.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ТОВ «Саноіл» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 150 000 грн.; стягнути з ТОВ «Саноіл» та ПАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 27 000 грн. Вирішити питання про стягнення судових витрат під час розгляду апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржило ТОВ «Саноіл».

Вважають його незаконним та необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального і процесуального права, без повного та об`єктивного з`ясування обставин справи. В апеляційній скарзі зазначають, що суд першої інстанції не взяв до уваги доводи, що відповідач ТОВ «Саноіл» разом з третьою особою водієм ОСОБА_2 , ще до пред`явлення цивільного позову добровільно надавали потерпілому матеріальну допомогу, надсилаючи кошти на банківську картку його батька. Загальна сума добровільно наданої матеріальної допомоги становить 32 000 грн., що підтверджується банківськими квитанціями.

Звертають увагу, що відповідно до ухвали від 25 червня 2020 року суд першої інстанції вирішив питання про виклик свідка ОСОБА_4 (батька потерпілого ОСОБА_1 ), однак в рішенні суду першої інстанції не вказується чи він з`явився до суду і чи був він допитаний в якості свідка.

Вказують, що суд першої інстанції приймаючи оскаржуване рішення, не врахував ст.. 26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якої страхова компанія зобов`язана відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» здійснило страхове відшкодування позивачу в сумі 8600,36 грн. в межах підтверджених ним витрат на лікування.

Просять рішення суду в частині стягнення з ТОВ «Саноіл» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7290 грн. скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення з ТОВ «Саноіл» моральної шкоди відмовити.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 15 липня 2021 року, є дата складення повного судового рішення 29 липня 2021 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що відповідно до вироку Миколаївського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме, у тому, що він 18 березня 2019 року приблизно о 00.10 годині, керуючи технічно-справним транспортним засобом марки «Рено», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який обладнаний напівпричепом марки «Нопа», реєстраційний номер НОМЕР_3 , у темну пору доби, зі швидкістю приблизно 70 км/год по асфальтованій автомобільній дорозі Київ-Чоп, 591 км. + 800 м., поблизу с. Пісочна, Миколаївського району Львівської області, не врахував дорожню обстановку та дорожні умови, не вибрав безпечної швидкості руху, дистанції та інтервалу, тобто порушив п. 12.1, 12.3, 13.1 ПДР України, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 . Внаслідок цього пасажиру транспортного засобу марки «ВАЗ», ОСОБА_3 , було завдано тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я.

Згідно полісу обов`язкового страхування цивільної відповідальності №АМ/9218274 відповідальність ТОВ «САНОІЛ» як власника транспортного засобу RENAULT Magnum AE 470, д.н.з. НОМЕР_1 , застраховано у ПАТ «СК «ПЗУ Україна».

З матеріалів кримінального провадження №0000102 встановлено, що пасажир автомобіля «ВАЗ-2109» д.н.з НОМЕР_2 , ОСОБА_3 в результаті ДТП, яке мало місце 18 березня 2019 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лонної кістки справа, закритого перелому сідничної кістки справа, закритого перелому даху лівої кульшової западини, закритого перелому четвертого поперекового хребця, забою та гематому правої нирки, які згідно висновку експерта №97/19 від 19 квітня 2019 відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я. Вказане стверджується відповідними довідками, результатами обстежень та історією хвороби потерпілого.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з наступного.

Між сторонами виникли деліктні правовідносини врегульовані ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок.

Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Позивач є потерпілим від злочинних дій ОСОБА_2 , який працює водієм у ТзОВ «САНОІЛ», відповідальність якого застраховано ПрАТ СК «ПЗУ Україна», спричинена шкода його здоров`ю у вигляді середньої тяжкості тілесних ушкоджень, є наслідком дій ОСОБА_2 .

Позивач, посилаючись на ксерокопію чеків, просив стягнути із ПрАТ СК «ПЗУ Україна» завдану йому внаслідок ДТП матеріальну шкоду у загальному розмірі 33276,74 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 95 ЦПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Таким чином, беручи до уваги, що оригінали письмових доказів, а саме товарних чеків, які б підтвердили факт завдання позивачу матеріальної шкоди, ним не подано, а наявні у матеріалах справи їх копії у своїй більшості є нечитабельними, суд обґрунтовано поставив під сумнів справжність таких доказів, а враховуючи значення цих доказів для справи, колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову у визнанні обставин, для з`ясування яких вони витребовувалися, а тому позовна вимога позивача про стягнення з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» майнової шкоди задоволенню не підлягає.

Крім цього позивач просив стягнути із ТзОВ «САНОІЛ» завдану йому моральну шкоду у розмірі 150000 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Судом встановлено, що протиправними діями ОСОБА_2 який є працівником ТзОВ «САНОІЛ» було завдано шкоду здоров`ю позивача, він пережив вимушені зміни у житті, що спричинили йому стрес та душевні страждання, він хвилювався за власне та здоров`я та про можливість відновлення свого попереднього фізичного та психічного стану.

З урахуванням наданих позивачем доказів в обґрунтування моральної шкоди, приймаючи до уваги страждання, які зазнав позивач, оскільки тривалий час не мав можливості вільно пересуватися, відвідувати навчання чи працювати, з урахуванням причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та моральною шкодою, колегія суддів погоджується з визначеним розміром моральної шкоди судом першої інстанції, яку необхідно стягнути з відповідача, а саме 50000 грн., є достатнім для компенсації завданої позивачу моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо розміру моральної шкоди не заслуговують на увагу, з огляду на те, що судом першої і надано належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам та визначено достатній розмір для компенсації такої, з урахуванням вимог розумності, виваженості і справедливості.

Посилання на самостійне зменшенням судом першої інстанції судових витрат з 27 000 грн. до 7290 грн. колегія суддів відхиляє з огляду на пропорційність стягнення судових витрат відповідно до задоволених позовних вимог.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 та ТОВ «Саноіл» висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Саноіл» залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 10 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 29 липня 2021 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.