Пр. №2/333/1666/21
26 жовтня 2021 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Піха Ю.Р., за участю секретаря судового засідання Панченко К.О., розглянувши в судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про визнання договору про надання послуг щодо працевлаштування недійсним, -
Позивач звернулася до суду з позовом про надання послуг щодо працевлаштування недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що 04.12.2020 року між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг щодо працевлаштування № 04.12.2020/1055 на виконання умов якого позивачем сплачено грошові кошті в сумі 13 750 грн.
Згідно з п.2.1. договору Агенство зобов?язалось надати Замовнику інформацію про можливість і умови працевлаштування на території Євросоюзу, правила найму та звільнення працівників, права і обов?язки працівників та роботодавців згідно трудового законодавства на території Євросоюзу, вчасно надати Замовнику всю необхідну інформацію стосовно роботи щодо заповнення необхідних документів, перевірити контракт з роботодавцем.
Пунктом 2.2. договору передбачено, що замовник зобов?язується надати в повному обсязі достовірні контактні дані, правильно заповнити анкету, надані агентством, надаючи лише достовірну інформацію, погодити з Агенством дату початку та тривалість роботи, у разі виникнення перешкод для працевлаштування негайно проінформувати про це Агенство, оплату всіх витрат Замовник здійснює самостійно.
Після укладення договору, позивач звернулась до ФОП ОСОБА_2 , для надання позивачу інформації стосовно можливості працевлаштування на території Євросоюзу. Надана ОСОБА_2 інформація виявилась недостовірною, у місті яке зазначив відповідач стосовно цієї ситуації ФОП ОСОБА_2 зазначив «що можливо там його і нема». Жодної корисної інформації від відповідача, після цієї розмови позивачем отримано не було.
Таким чином, взятих на себе зобов?язань за договором про надання послуг щодо працевлаштування від 04.12.2020 року № 04.12.2020/1055 належним чином не виконав, послуги, передбачені п.2.1 спірного договору не надав, чим порушив умови договору.
Підставою для визнання недійсним договору про надання інформаційно-консультаційних послуг щодо працевлаштування від 04.12.2020 року № 04.12.2020/1055 є укладення відповідачем зазначеного договору за відсутності відповідного дозволу (ліцензії).
Цей факт знайшов підтвердження у «Переліку суб?єктів господарської діяльності, які мають ліцензію та посередництво у працевлаштуванні за кордоном», який є у вільному доступі на сайті міністерства соціальної політики України. ФОП ОСОБА_2 у даному переліку відсутній.
За таких обставин договір про надання послуг щодо працевлаштуванні № 04.12.2020/1055 укладений між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 , вчинений останнім без відповідної ліцензії, а тому підлягає визнанню судом недійсним.
Позивач просила також стягнути з відповідача по справі витрати на судовий збір у розмірі 840 грн.80 коп., та витрати на правову допомогу у розмірі 7000 грн.
Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.
Відповідач, який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що поштове повідомлення про отримання ним судової повістки про виклик до суду, у судове засідання не з`явився, про причину неявки суду не повідомив.
Згідно ч.1ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними,суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_4 у справі, розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.
Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
04.12.2020 року між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг щодо працевлаштування № 04.12.2020/1055 на виконання умов якого позивачем сплачено грошові кошті в сумі 13 750 грн.
Згідно з п. 2.1. договору, Агентство зобов`язалось: надати Замовнику інформацію про можливість і умови працевлаштування на території Євросоюзу, правила найму та звільнення працівників, права та обов`язки працівників та роботодавців згідно трудового законодавства на території Євросоюзу; вчасно надати Замовнику всю необхідну інформацію стосовно роботи та щодо заповнення необхідних документів; перевірити контракт з роботодавцем.
Пунктом 2.2. договору передбачено, що Замовник зобов`язується: надати в повному обсязі достовірні контактні дані; правильно заповнити анкети, надані агентством, надаючи лише достовірну інформацію; погодити з Агентством дату початку та тривалість роботи; у разі виникнення перешкод для працевлаштування негайно проінформувати про це Агентство; оплату всіх витрат Замовник здійснює самостійно.
Відповідно до розділу 4 договору, вартість інформаційно-консультативних послуг, яку Замовник доручає оплатити Агентству складає у національній валюті 13 750 грн., яка перераховується на розрахунковий рахунок Агентства.
Даний договір діє до моменту повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань, але у будь-якому випадку не більше ніж 7 календарних днів з моменту закінчення дії робочого контракту (п. 9.1. договору).
Згідно з ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору про надання послуг щодо працевлаштування від 04.12.2020 р. № 04.12.2020/1055 позивачем перераховано на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_2 суму коштів в розмірі 13 750,00 грн.
Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (ЦК України), зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як встановлено судом, відповідач взятих на себе зобов`язань за договором про надання послуг щодо працевлаштування від 04.12.2020 р. № 04.12.2020/1055 належним чином не виконав, послуги, передбачені п. 2.1. спірного договору в повному обсязі не надав, чим порушив умови договору.
Статтею 907 ЦК України визначено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін (ч. 1). Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом (ч. 2).
Статтею 3 ЦК України передбачено, що однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.
Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Загальні підстави визнання недійсними правочинів і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 ЦК України.
Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, ін. актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3); правочин має вчинятись у формі, встановленій законом (ч. 4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6).
Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу (ч. 1).
Згідно з ст. 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним (ч. 1).
Суспільні відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності, виключний перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, уніфікований порядок їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування, відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування видів господарської діяльності регламентується Законом України «Про ліцензування видів господарської діяльності».
Пунктом 20 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» передбачено, що ліцензуванню підлягає такий вид господарської діяльності, як посередництво у працевлаштуванні за кордоном.
Вичерпний перелік документів, що додаються до заяви про отримання ліцензії на провадження господарської діяльності з посередництва у працевлаштуванні за кордоном, а також вичерпний перелік вимог, обов`язкових для виконання під час провадження зазначеної діяльності визначається Ліцензійними умовами провадження господарської діяльності посередництва у працевлаштуванні за кордоном, затвердженні постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 р. № 1060.
Так, вказаним вище Ліцензійними умовами провадження господарської діяльності посередництва у працевлаштуванні за кордоном визначено, що господарська діяльність з посередництва у працевлаштуванні за кордоном - послуга, яка надається суб`єктами господарювання в межах укладених з іноземним суб`єктом (іноземними суб`єктами) господарювання зовнішньоекономічних договорів (контрактів) про надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном з метою сприяння укладенню трудового договору (контракту наймання) відповідно до заявок іноземного роботодавця щодо вільних робочих місць (вакансій), включаючи надання інформаційно-консультаційних послуг щодо можливостей працевлаштування, найменування та місцезнаходження роботодавця, інформації про умови праці.
Пунктом 9 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності посередництва у працевлаштуванні за кордоном передбачено, що ліцензіат зобов`язаний провадити господарську діяльність з посередництва у працевлаштуванні за кордоном у межах укладеного між ліцензіатом та іноземним суб`єктом господарювання зовнішньоекономічного договору (контракту) про надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном, який повинен відповідати вимогам законодавства; зберігати протягом строку дії ліцензії документи, копії яких подавалися органу ліцензування, зокрема ті, що підтверджують достовірність даних, зазначених здобувачем ліцензії в документах, які подавалися органу ліцензування для отримання ліцензії, до укладення договору (контракту) про надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном безоплатно надати клієнту завірену ним достовірну інформацію про умови праці та умови проживання у державі працевлаштування; укладати з клієнтом письмовий договір про надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном; надавати клієнтам ліцензіата, яким надано послуги з посередництва у працевлаштуванні за кордоном, інформацію з питань правового і соціального захисту та про механізм добровільної участі в загальнообов`язковому державному соціальному страхуванні в Україні; забезпечувати захист конфіденційної та іншої інформації, що охороняється законом; надавати клієнтам достовірну інформацію.
Згідно з п. 11 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності посередництва у працевлаштуванні за кордоном, виконання умов договору між ліцензіатом і клієнтом про надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном оформляється актом наданих послуг, який підписується обома сторонами після укладення клієнтом ліцензіата трудового договору (контракту) з іноземним роботодавцем, умови праці якого відповідають тим, що визначені в проекті трудового договору (або поліпшують їх), поданого ліцензіатом органу ліцензування.
Ліцензіат не має права отримувати від клієнтів плату за послуги з посередництва у працевлаштуванні за кордоном до підписання акта наданих послуг (п. 12 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності посередництва у працевлаштуванні за кордоном).
Як встановлено судом в ході розгляду цієї справи, ліцензія на провадження господарської діяльності з посередництва у працевлаштуванні за кордоном Міністерством соціальної політики ФОП ОСОБА_2 не видавалась.
факт підтверджується листом за підписом заступника Міністра з питань цифрового розвитку, цифрових трансформацій і цифровізації від 14.12.2020 р. № б/н та не спростований ФОП ОСОБА_2 в ході розгляду цієї справи.
За таких обставин, матеріали справи свідчать, що договір про надання послуг щодо працевлаштування від 04.12.2020 р. № 04.12.2020/1055, укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , вчинений останнім без відповідної ліцензії, а тому підлягає визнанню судом недійсним на підставі ст. 227 ЦК України.
З огляду на викладене, позовні вимоги позивача про визнання недійсним договору про надання послуг щодо працевлаштування від 04.12.2020 р. № 04.12.2020/1055, укладеного між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 є обґрунтованими, доведеними, у зв`язку з чим, задовольняються судом в цій частині.
Так, суд виходить з того, що відповідно до Ліцензійних умов провадження господарської діяльності посередництва у працевлаштуванні за кордоном, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 р. № 1060, господарська діяльність з посередництва у працевлаштуванні за кордоном включає, в тому числі і надання інформаційно-консультаційних послуг щодо можливостей працевлаштування, найменування та місцезнаходження роботодавця, інформації про умови праці. У зв`язку з чим, наведені вище твердження відповідача судом не приймаються до уваги.
Статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину (ч. 1). Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною (ч. 2). Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи (ч. 5).
На підставі викладеного, позивач просить суд застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з ФОП ОСОБА_2 - 13 750,00 грн., сплачених на виконання умов недійсного договору про надання послуг щодо працевлаштування від 04.12.2020 р. № 04.12.2020/1055.
Згідно положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно викладеного у заяві розрахунку вартості наданої правової допомоги адвокатом Фельським С.Л. за Договором про надання правничої допомоги від 08.07.2020 року та додаткової угоди до Договору про надання правничої допомоги №16/20 від 15.12.2021 року, всього було виконано правничої допомоги на загальну суму 7000 грн.
Акт виконаних робіт від 25 жовтня 2021 року до Договору про надання правничої допомоги містить детальний опис витрат на правничу допомогу. Правова допомога здійснювалась шляхом аналізу правової позиції, збору доказів, складання проектів позовної заяви, відповіді на відзив, клопотання про витребування доказів, здійснення представництва в суді.
Склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу здійснений адвокатом на загальну суму 7000 грн. суд вважає співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на надання послуг з правової допомоги та їх обсягом, ціною позову та значенням справи для сторони. Розмір витрат на професійну правову (правничу) допомогу відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються судом на позивача.
Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити повністю.
Визнати недійсним договір про надання інформаційно-консультатціних послуг щодо працевлаштування від 04.12.2020 року № 04.12.2020/1055 укалдений між ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_1 .
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 сплачених на виконання умов договором від 04.12.2020 року № 2018-11-19/0902 у розмірі 13 750 гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 840,80 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_1 ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто Комунарським районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним кодексом України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суддя Комунарського районного суду
міста Запоріжжя Ю.Р.Піх