Справа № 308/9537/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

20 жовтня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Шумило Н.Б.

за участю секретаря судового засідання - Луцак В.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий виклад оставин справи

Позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 , в якому просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовують тим, що позивачам на праві приватної спільної власності належить квартира АДРЕСА_1 . Окрім ОСОБА_6 , ОСОБА_3 у спірній квартирі зареєстрований відповідач по справі - ОСОБА_5 , колишній чоловік ОСОБА_6 . Однак, відповідач у спірній квартирі не проживає з 2007 року, не сплачує комунальні платежі, не приймає участі в утриманні житла, його особистих речей у вказаній квартирі немає. Вказують, що перешкод у користуванні спірною квартирою відповідачу ніхто не чинив. Реєстрація відповідача у спірній квартирі створює їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження належним майном, тому вимушені звернутися до суду із вказаним позовом.

Процесуальні дії по справі

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.08.2021 року дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено сторін. Також даною ухвалою встановлено строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення.

Позивачі у судове засідання не з?явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. При цьому, 30.08.2021 року до суду від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 поступили заяви, в яких просять розгляд справ проводити без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд їх задовольнити. Крім того, щодо прийняття по справі заочного рішення не заперечують (а.с. 19, 21, 23, 25).

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_8 у судове засідання не з?явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, при цьому, 20.10.2021 від неї поступила заява, в якій просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити та щодо постановлення заочного рішення не заперечує.

Враховуючи подані заяви, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивачів та представника позивача ОСОБА_1 , що відповідає вимогам ч.3 ст. 211 ЦПК України.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, в тому числі, шляхом розміщення оголошення про його виклик на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення, розгляд справи за його відсутності та відзиву до суду не надходило.

За таких обставин, у відповідності до ч.1 ст.280 ЦПК України, оскільки відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явилися в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин, не подали відзиву, тому враховуючи відсутність заперечень сторони позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом

Судом встановлено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві приватної спільної сумісної власності гр. ОСОБА_9 , та членам його сім`ї ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 29 вересня 1998 року видане Львівською залізницею Ужгородською дистанцією цивільних споруд на підставі розпорядження від 28.09.1998 р. №96 (а.с. 6).

Крім того, згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 квітня 2016 року посвідченого державним нотаріусом Ужгородської районної державної нотаріальної контори Мешко Т.М., спадкоємцем майна ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є його донька ОСОБА_4 . Спадцина на яку видано свідоцтво, складається з: ј частини квартири , що знаходиться в АДРЕСА_2 (а.с. 8). Вказане підтверджується і даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №58431881 від 29.04.2016 (а.с. 9).

З копії довідки виданої Управління Центр надання адміністративних послуг Чопської міської ради №1328 від 22.07.2021р. вбачається, що така дана ОСОБА_1 , 1968 р.н., в тому, що вона дійсно зареєстрована і мешкає за адресою: АДРЕСА_2 і має склад сім`ї: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 10).

28.01.2021 року складено Акт про фактичне місце проживання (непроживання) громадян на території АДРЕСА_2 , такий складено комісією у складі головного інженера КП ЧМР «Чистий Чоп» - Ларьков І.В. та бухгалтера КП ЧМР «Чистий Чоп» - Кашуби О.П. з метою встановлення факту не проживання ОСОБА_5 у присутності співвласника ОСОБА_1 , про те, що гр. ОСОБА_5 з періоду 2007 року фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Вказаний акт підписано членами комісії та присутніми особами: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , (а.с. 14, -18).

Копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 підтверджується, що шлюб між ОСОБА_5 і ОСОБА_1 розірвано, про що 18 березня 2016 року складено відповідний актовий запис №07.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку.

Позиція суду та оцінка доводів

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦП К України кожна особа в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав і інтересів визначені у статті 16 ЦК України, і такий перелік не є вичерпним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Також перераховані конкретні способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 89 ЦПК України).

У відповідності до ст. 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожна фізична або юридична особамає право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Частиною 1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку (квартири) визначені у статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише за підстав, передбачених законом.

Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України.

У частині першій статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

У частині першій статті 402 ЦК України вказано, шо сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту. Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

Крім того, згідно ч.1 статті 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника будинку зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно положення ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб і будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти висновку про те, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення будинку, квартири тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Оскільки відповідач не є членом сім`ї позивачів і зареєстрований у спірній квартирі з позивачами, то такий може втратити право на користування житлом з підстав захисту права власності (статті 383, 391 ЦК України).

У постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі N 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі N 753/481/15-ц (провадження N 6-13113цс16), від 09 жовтня 2019 року у справі N695/2427/16-ц, (провадження N 61-29520св18), від 09 жовтня 2019 року у справі N523/12186/13-ц (провадження N 61-17372св18) зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Крім того, згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом, з матеріалів справи встановлено, що позивачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .

Відповідач є зареєстрованим у спірній квартирі, однак з 2007 року в такій не проживає, що підтверджується долученим до матеріалів справи актом складеним комісією КП ЧМР «Чистий Чоп» і підписаного особами, які вказали адреси проживання: АДРЕСА_3 .

Суду не було надано відомостей про те, що відповідачу чиняться перешкоди в користуванні спірним житлом. Відзиву на позовну заву від відповідача до суду не надходило, жодних пояснень, будь яких доказів відповідачем на адресу суду надіслано не було.

Доказів на підтвердження укладення між відповідачем та позивачами будь-яких договорів, на підставі яких за ним б зберігалося право користування спірним житлом надано не було, і таких не здобуто судом під час розгляду справи.

Із змісту позовної заяви слідує, що реєстрація відповідача у спірній квартирі належній позивачам на праві приватної спільної власності порушує права останніх передбачені ст. ст. 317, 119, 321 ЦК України, а саме: перешкоджає вільному користуванню та розпорядженню майном.

Так, стаття 7 Закону України № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначає, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Як убачається з вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою.

Враховуючи викладене, задоволення позову власника про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, і є належним способом усунення перешкод у користуванні власністю, а рішення суду - підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.

Суд також враховує вимоги позивачів про визнання припиненим права відповідача на користування житловим приміщенням на предмет пропорційності переслідуваній легітимній меті у світлі статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Враховуючи, що припинення права користування відповідачем спірною квартирою відповідає такій пропорційності, з огляду на те, що відповідач не є членом сім`ї співвласників, не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ними і ведуть з ними спільне господарство, крім того, не проживає за зареєстрованим місцем проживання з 2007 року, не приймає участі у витратах по утриманню квартири, не надав суду доказів щодо правових підстав користування спірним житлом.

З огляду на викладене, оцінивши докази по справі в їх сукупності, враховуючи вказані норми закону, а також те, що відповідач з 2007 року не проживає за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , судом під час розгляду не встановлено поважності причин його відсутності чи наявність домовленості між ним і співвласниками житла щодо порядку користування квартирою, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням.

Керуючись ст.ст. 4, 6, 10, 12, 228, 229, 247, 258, 259, 263- 265, 273, 279, 280-283 ЦПК України, ст.ст. 16, 317, 319, 321, 383, 391, 401-406 ЦК України, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач: ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач: ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач: ОСОБА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Повне заочне рішення суду складено - 20 жовтня 2021 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області Н.Б. Шумило