Справа № 462/4429/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2021 року Залізничний районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Іванюк І.Д.

з участю секретаря с/з Колодій У.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

ТОВ «Львівенергозбут» звернулося до суду із позовом, який в подальшому уточнило /а.с. 133/, у якому просить стягнути із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно 8099,46 грн. заборгованості за спожиту електричну енергію за період з 01.01.2017 року по 01.11.2017 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що ТОВ «Львівенергозбут» є постачальником електричної енергії за адресою АДРЕСА_1 , власниками якої є відповідачі, а відповідач ОСОБА_3 також і зареєстрована у ній. За вказаною адресою відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . Постачання електроенергії у спірний період здійснювалося за тарифами, встановленими п.п. 5 п.1 постанови НКРЕКП від 26.02.2015 р. № 220. Вказані послуги надавались позивачем належним чином, про що свідчить Акт контрольного огляду від 18.10.2017 року, однак відповідачі не проводили оплату за надані послуги електропостачання у спірний період, у зв`язку із чим у них утворився борг у вказаному розмірі. 27.11.2019 року Залізничним районним судом було видано судовий наказ № 462/7301/19 про стягнення із ОСОБА_4 вказаної заборгованості, однак ухвалою суду від 18.02.2020 року за заявою боржника такий судовий наказ було скасовано. У зв`язку із наведеним, просить позов задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 22.12.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 24.02.2021 року постановлено перейти до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з мотивів, наведених в такому, а також в відповіді на відзив /а.с. 67-68/ і в додаткових поясненнях /а.с. 104-107/ та просив поновити процесуальний строк на звернення до суду, оскільки такий пропущений з поважних причин, зокрема позов подано після скасування заяви про видачу судового наказу, про можливість скасування якого позивач не знав і це не залежало від його волі. Також, до прийняття постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі № 712/8916/17 діяла усталена практика, згідно з якою подання заяви про видачу судового наказу перериває перебіг позовної давності. Також, після скасування судового наказу постановою КМУ від 11.03.2020 року № 211 був запроваджений карантин з метою запобіганню поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), на період якого відповідно до п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України строки, визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Надалі у судове засідання не з?явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності та підтримання позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечив, з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву, а також у письмових поясненнях (а.с. 116-117), зокрема зазначив, що ОСОБА_1 є співвласником Ѕ частини квартири за адресою АДРЕСА_1 , власником іншої Ѕ частини квартири є ОСОБА_2 , який уклав договір оренди належної йому частини майна із ОСОБА_5 . В свою чергу ОСОБА_5 , який є її братом - сином батька від першого шлюбу, чинить їй перешкоди у користуванні вказаною квартирою, а тому за вказаною адресою вона не проживає, що стверджується актами ЛКП «Граніт» № 424 від 27.12.2017 року, № 282 від 13.09.2018 року, а також актом ЛКП «Левандівка» від 13.02.2020 року. Окрім того, 28.12.2017 року вона зверталась із заявою до ПрАТ «Львівобленерго», в якій повідомляла, що її брат протягом тривалого часу чинить їй перешкоди у користуванні належною їй частиною квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та в такій вона не проживає та не користується наданими комунальними послугами, на яку отримала відповідь 10.01.2018 року. Жодного договору ані з ПАТ «Львівобленерго», ані з ТОВ «Львівенергозбут» вона не укладала. Також просив застосувати до вказаних вимог наслідки спливу строку позовної давності. За наведеного просив у позові відмовити. Надалі у судове засідання не з?явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідачки, оглянувши матеріали справи, дослідивши усі наявні докази у справі, суд дійшов наступного висновку.

Зі змісту ст.ст. 12, 81 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

В ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» зазначено, що постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

На виконання п.13 Прикінцевих положень Закону України «Про ринок електричної енергії», ПрАТ «Львівобленерго» здійснює діяльність з розподілу електричної енергії, а для діяльності з постачання електричної енергії, у результаті здійснення заходів з відокремлення, ПрАТ «Львівобленерго» створено ТзОВ «Львівенергозбут», який є постачальником електричної енергії, виконує функції постачальника універсальних послуг на території Львівської області та є правонаступником ПрАТ «Львівобленерго».

Відповідно до абз. 12 п. 13 Прикінцевих положень Закону України «Про ринок електричної енергії» передача постачальнику універсальних послуг персональних даних побутових та малих непобутових споживачів під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу не потребує отримання згоди та повідомлення таких споживачів про передачу персональних даних і вважається такою, що здійснена в загальносуспільних інтересах з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам.

Відповідно до постанови НКРЕКП № 429 від 14.06.2018р. ТзОВ «Львівенергозбут» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу

З інформаційної довідки № 237804453 від 18 грудня 2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна /а.с. 99/ вбачається, що власником Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 , а власником іншої Ѕ частини вказаної квартири є ОСОБА_6 .

З свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 /а.с. 60/ вбачається, що після укладення шлюбу 23.03.2019 року, ОСОБА_7 змінила прізвище на ОСОБА_8 .

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї від 07.11.2019 року /а.с. 6/ в квартирі АДРЕСА_2 у період з 2011 року по 2020 рік була зареєстрована ОСОБА_9 , що сторонами не заперечувалось. З довідки про реєстрацію місця проживання від 28.07.2020 року вбачається, що з 28.07.2020 року і по теперішній час ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

З довідки ТОВ «Львівенергозбут» від 15.07.2020 року /а.с. 4/ та роздруківки заборгованості /а.с. 7-17/ вбачається, що в квартиру АДРЕСА_2 по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період з 01.01.2017 року по 01.11.2017 року надано електроенергію: за січень 2017 року на 938 кВт?год, за лютий 2017 року - 847 кВт?год, за березень 2017 року - 938 кВт?год, за квітень 2017 року - 908 кВт?год, за травень 2017 року - 938 кВт?год, за червень 2017 року - 756 кВт?год, за липень 2017 року - 0 кВт?год, за серпень 2017 року 0 кВт?год, за вересень 2017 року 57 кВт?год, за жовтень 2017 року 56 кВт?год., а всього спожито 5438 кВт?год. Тариф затверджений на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 26 лютого 2015 року № 220 «Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню», яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 березня 2015 року за № 231/26676. Заборгованість за послуги з електропостачання становить 8099,46 грн., що також сторонами визнається.

З договору оренди житла від 15.01.2019 року (а.с. 118) вбачається, що ОСОБА_10 отримав у платне строкове користування належну на праві власності ОСОБА_2 частину квартири АДРЕСА_2 . Водночас відповідно до п. 1.2 вказаного договору в плату за оренду квартири включені витрати по оплаті комунальних послуг.

Правовідносини, які склались між сторонами, регулюються ЦК України та Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Так, за змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У частині першій статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

У відповідності до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції чинній на час виникнення спірних відносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції чинній на час виникнення спірних відносин, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Згідно із ст. 63 Закону України «Про ринок електричної енергії» універсальні послуги надаються постачальником таких послуг виключно побутовим та малим непобутовим споживачам.

Абзацом 5 пункту 13 Прикінцевих та перехідних положень даного Закону визначено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

Відповідно до п. 38 Правил користування електричною енергією для населення (далі ПКЕЕН), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 та чинних на час виникнення спірних правовідносин, енергопостачальник зобов`язується забезпечувати надійне постачання електричної енергії згідно з умовами ліцензій та договором.

Відповідно до п. 42 ПКЕЕН побутовий споживач електричної енергії зобов`язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Згідно із п.19 ПКЕЕН розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показів засобів обліку.

Відповідно до п. 20 ПКЕЕН, розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Відповідно до п. 53 ПКЕЕН, якщо між побутовим споживачем і енергопостачальником не досягнуто згоди щодо користування електричною енергією, її оплати, збереження засобів обліку тощо, спірні питання вирішуються в установленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також суд враховує, що законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. А тому відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення відповідачів, як споживачів від оплати послуг у повному обсязі.

Така позиція суду узгоджується з висновком Верховного суду України викладеним у постанові від 30.10.2013 р. по справі 6-59цс13, про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Таким чином судом встановлено, що позивачем у квартиру АДРЕСА_2 по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період з 01.01.2017 року по 01.11.2017 року надано електроенергію у загальному розмірі 5438 кВт?год. При цьому тариф затверджений на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 26 лютого 2015 року № 220 «Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню», яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 березня 2015 року за № 231/26676

Доказів того, що позивач неналежним чином чи не в повному обсязі надав відповідачам послуги з постачання електричної енергії відповідачами суду не надано, так як і не надано доказів відмови відповідачів від отримання вказаних послуг, які постачає позивач.

Cуд критично оцінює твердження представника відповідача про те, що відповідач ОСОБА_9 у період виникнення заборгованості не проживала у квартирі АДРЕСА_2 , оскільки жодних доказів на підтвердження цього нею не додано. Водночас, у поданих відповідачкою актах ЛКП «Граніт» № 424 від 27.12.2017 року, № 282 від 13.09.2018 року та акті ЛКП «Левандівка» від 13.02.2020 року не міститься інформації, яка б охоплювала спірний період. Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18) та у постанові від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц (провадження № 61-7289св20).

Водночас, згідно із ст. ст. 541 та 543 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. У разі солідарного обов`язку боржників, кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі, як від всіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Законом, чинним на час виникнення заборгованості, не передбачено солідарної відповідальності співвласників квартири, яка перебуває у спільній частковій власності, за борги по житлово-комунальних послугах, між співвласниками квартири відсутні договірні зобов`язання щодо солідарної відповідальності за борги по житлово-комунальних послугах, а тому відповідно до ст. 360 ЦК України відповідачі повинні нести відповідальність по таких боргах відповідно до їх часток у праві спільної часткової власності на квартиру. Наведена позиція узгоджується із позицією ВС, висловленою у постанові від 28 лютого 2020 року у справі № 753/20021/16-ц (провадження № 61-7765св18), від 20 вересня 2018 року у справі №522/7683/13-ц (провадження №61-31025св18) та від 01 вересня 2020 року у справі № 352/2163/13-ц (провадження №61-18256св19).

За таких обставин кожен із відповідачів повинен сплатити борг відповідно до їх Ѕ частини у квартирі, що становить 8099,46 грн.:2, тобто по 4049,73 грн. кожен.

Між тим, представник відповідачки ОСОБА_9 заявив про застосування спливу позовної давності та відмови у задоволенні позову у зв`язку із цим.

Згідно зі ст. 257 та ч.3 ст. 267 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у задоволенні позову (ч.4 ст. 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться уст.252-255 ЦК України.

Крім того, відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а також у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

При вирішенні даного питання суд зазначає наступне.

Згідно із постановою КМУ від 11.03.2020 року № 211 на території України був запроваджений карантин з метою запобіганню поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), який діє до сьогоднішнього дня. Відповідно до п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, яка набрала чинності 02.04.2020 року, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786 ,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Таким чином, щодо вимог позивача про стягнення із відповідачів боргу за спожиту електричну енергію за період з 02.04.2017 року по 01.11.2017 року, в силу п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України та Постанови КМУ від 11 березня 2020 р. № 211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 позовна давність не пропущена.

Щодо вимог позивача про стягнення із відповідачів боргу за період з 01.01.2017 року по 02.04.2017 року, то з матеріалів справи вбачається наступне.

27.11.2019 р. Залізничним районним судом м. Львова було видано судовий наказ про стягнення із ОСОБА_7 на користь ТзОВ «Львівенергозбут» заборгованості в сумі 8099,46 грн. за спожиту електричну енергію, однак ухвалою від 18 лютого 2020 року судовий наказ за заявою боржника було скасовано. 24.07.2020 року ТОВ «Львівенергозбут» звернулося до суду із вказаною позовною заявою.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 07.07.2020 року у справі № 712/8916/17, подання зави про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи за її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.

Водночас, відповідно до вимог ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

При вирішенні питання про поновлення пропущеного строку позовної давності суд виходить з того, що ключовими принципами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Правова справедливість є безумовним першочерговим, моральним обов`язком влади, який повинен бути вищим від будь-яких прогресистських намірів та устремлінь. Наявність справедливості насамперед має існувати як принцип адекватності суспільних зусиль, спрямованих на відновлення священної рівноваги права, порушеної внаслідок діяльності чи бездіяльності суспільства чи конкретної особи.

Суд вважає, що позивачем строк звернення до суду пропущений з поважних причин, зокрема позов подано після скасування заяви про видачу судового наказу, про можливість скасування якого позивач не знав і це не залежало від його волі. Також, до прийняття постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі № 712/8916/17 діяла практика, згідно з якою подання заяви про видачу судового наказу перериває перебіг позовної давності (постанова Верховного Суду України від 21.01.2015 року №6-214цс14).

Отже, суд дійшов висновку, що матеріалами справи доведено поважність пропуску строку для звернення до суду, тому він підлягає поновленню, а у задоволенні заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності слід відмовити. Саме таке рішення ґрунтуватиметься на засадах верховенства права, буде законним та, крім іншого, справедливим, оскільки пропуск даного строку стався не з вини позивача і при поновлені такого строку буде відновлена справедливість на отримання позивачем того, на що він мав право, однак з об`єктивних причин не зміг це право своєчасно та належним чином захистити.

Із врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відповідачі за період з 01.01.2017 року по 01.11.2017 року отримали послуги з постачання електричної енергії, тому вони мали обов`язок оплатити їх вартість, розраховану на підставі діючих тарифів, відповідно до часток у їх праві спільної часткової власності на квартиру.

Таким чином позов слід задоволити частково та стягнути із відповідачів вказаний борг пропорційно до їх часток у праві власності на квартиру (по Ѕ частини у квартирі), що становить 8099,46 грн.:2, тобто по 4049,73 грн. кожен. В решті позовних вимог відмовити.

За подання заяви про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 192 грн. 10 коп., а також сплачено за подання позовної заяви про стягнення боргу судовий збір у розмірі 1909 грн. 90 коп. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України із відповідачів на користь позивача слід стягнути в рівних частках 2102,00 гривень сплаченого судового збору при подані позову до суду, тобто по 1051,00 грн. /2102,00:2/.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 264, 265, 268, 274, 275, 279 ЦПК України, ст.ст. 257, 267, 322, 360, 526 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами користування електричною енергією для населення (далі ПКЕЕН), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357, чинними на час виникнення спірних правовідносин, суд -

у х в а л и в :

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» по 4049/чотири тисячі сорок дев`ять/ грн. 73 коп. із кожного заборгованості за спожиту електричну енергію в квартирі за адресою АДРЕСА_1 за період з 01.01.2017 року по 01.11.2017 року.

В решті позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» по 1051 гривні судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

При цьому, у відповідності до вимог п. 3 Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Учасники справи:

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут», , що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Шевченка, 1.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: