Справа № 703/896/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Биченка І.Я.,

за участю секретаря судового засідання Харченко М.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання одного з подружжя після розірвання шлюбу,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на своє утримання в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 17 вересня 1998 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 лютого 2021 року шлюб було розірвано. Проживання з чоловіком було вкрай нелегким, постійні сімейні сварки та скандали, застосування психічного та фізичного насильства з боку чоловіка призвело до того, що у 2002 році у позивача стався сильний нервовий зрив, який дав серйозні ускладнення. У 2006 році, у зв`язку з вказаними подіями, їй було встановлено ІІІ групу інвалідності та противопоказана важка фізична праця та психоемоційні навантаження. Після розірвання шлюбу відносини з чоловіком стали вкрай напруженими. Він не впускає її до будинку та не дає користуватися спільно нажитим майном.

Оскільки після розірвання шлюбу позивач залишилася без засобів для існування, працювати, у зв`язку з інвалідністю, не має можливості та не забезпечена коштами навіть на життєво необхідні речі, звернулася до суду з позовом та просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі ? частини від усіх видів заробітку, починаючи з дня подання позовної заяви і протягом строку інвалідності та стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу.

Вказала, що відповідач працює в АТ «Науково-виробниче підприємство «Смілянський електромеханічний завод» та отримує стабільну заробітну плату в розмірі 10000 грн.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Вказала, що на даний час вона отримує лише пенсію по інвалідності, якої не вистачає на лікування та забезпечення себе життєво необхідними речами. Працевлаштуватися не може, у зв`язку з інвалідністю, та враховуючи що така наступила з вини відповідача просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився.

Представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. У поданому на адресу суду відзиві та судовому засіданні вказав, що інвалідність позивача наступила внаслідок неправильного лікування у стоматолога, що і призвело до погіршення самопочуття. Зазначив також, що ІІІ група інвалідності є робочою, відтак жодних перешкод в офіційному працевлаштуванні та отриманні мінімальної заробітної плати не має. Наголосив на тому, що з доданих до позовної заяви документів вбачається, що позивач працевлаштована та отримує дохід, також позивач отримує пенсійне забезпечення в розмірі 2200 грн., що є більшим за прожитковий мінімум. Оскільки жодних доказів, які б свідчили про скрутне матеріальне становище позивача не надано, просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

У надісланому на адресу суду відповіді на відзив позивач зазначила, що групу інвалідності вона отримала по причині постійних сварок з чоловіком, який застосовував до неї психологічне та фізичне насильство. Через постійні сварки, вона, ще перебуваючи у шлюбі, змушена була виїхати проживати до матері. Також вказала, що потребує постійного стаціонарного лікування не раз на рік. Крім того, вона повинна оплачувати комунальні послуги та купувати життєво необхідні речі, а отримувана нею пенсія є недостатньою. Відтак, просила поданий нею позов задовольнити у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу права непрацездатного подружжя на утримання, який регулюється нормами сімейного законодавства, а саме положеннями глави 9 СК України.

Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 лютого 2021 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано.

Згідно довідки міжрайонної МСЕК №2 м. Черкаси серії 10ААВ №853205, ОСОБА_1 , 23 липня 2014 року було встановлено ІІІ група інвалідності безтерміново.

У вказаній довідці зазначено, що ОСОБА_1 противопоказано важка фізична праця та психоемоційні навантаження.

Відповідно до ч.1 ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

За положеннями ч.2 ст.75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Згідно із ч.3,4 ст.75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави дійти висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення.

Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом (Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15, від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17 та від 11 жовтня 2018 року у справі № 161/16931/16-ц).

Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

До осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані особами з інвалідністю в установленому порядку.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 1 січня - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні.

Тобто, на день пред`явлення позову прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у 2021 році для осіб, які втратили працездатність, становив 1769 грн. 00 коп.

Як вбачається з довідки відділу обслуговування громадян №7 Управління обслуговування громадян Головного управління пенсійного фонду України в Черкаській області, ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності. Розміри отримуваної пенсії становлять: з січня по лютий 2021 року - 2100 грн., з березня по травень 2021 року - 2200 грн.

Крім того, як вбачається з трудового договору від 06 липня 2020 року позивач працює підсобним робітником у ФОП ОСОБА_4 та отримує заробітну плату в розмірі 250 грн. на місяць.

Відтак, сукупний дохід позивача на момент звернення з позовом до суду становив 2450 грн.

В судовому засіданні позивач, на підтвердження припинення нею праці у ФОП ОСОБА_4 , надала копію трудової книжки із відповідними записами про звільнення її з роботи за власним бажанням з 12 липня 2021 року та повідомила, що не має змоги працювати у зв`язку зі станом здоров`я.

Однак, як на день пред`явлення позову, так і на день ухвалення рішення розмір пенсії ОСОБА_1 є таким, що забезпечував та забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений законом, а відтак ОСОБА_1 , не вважається такою, що у розумінні ч.4 ст.75 Сімейного кодексу України потребує матеріальної допомоги.

У поданій позовній заяві та в судовому засіданні позивач зазначила, вона неодноразово проходить лікування, внаслідок захворювання по інвалідності та потребує проходження такого не один раз на рік.

На підтвердження необхідності проходження стаціонарного лікування позивач надала до суду епікризи та виписки з історії хвороби про проходження стаціонарного лікування.

Суд приймає до уваги, що потреби непрацездатної людини, як правило, не обмежені тими звичайними потребами, які має здорова людина, тому вимагають додаткових витрат на лікування, оздоровлення, харчування, що зумовлено іншим, відмінним способом життя такої людини.

Однак, доказів на підтвердження того, що позивач несе витрати на проходження лікування, які перевищують отримувану нею пенсію, суду не надано. Не надання позивачем доказів на підтвердження понесення нею витрат на лікування позбавляє суд можливості встановити дійсну вартість лікування, яка необхідна позивачу та що така перебільшує розмір прожиткового мінімуму, гарантованого державою, та фактичного розміру пенсії, який вона отримує.

Надані епікризи та виписки не підтверджують факт необхідності проходження позивачем лікування декілька разів на рік, як на тому наголошувала позивач під судового розгляду справи.

Суд зауважує, що особи з інвалідністю в Україні володіють усією повнотою соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод, закріплених Конституцією України, законами України та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою. Питання працевлаштування осіб з інвалідністю закріплені в низці законодавчих актів, зокрема Законі України «Про охорону праці», окремі положення яких спрямовані на створення для таких осіб реальних можливостей продуктивно працювати і передбачають конкретні механізми їхньої реалізаці

Держава сприяє трудовій реабілітації та працевлаштуванню громадян з інвалідністю з урахуванням рекомендацій медико-соціальної експертної комісії (МСЕК) на вільні та новостворені або пристосовані для них робочі місця, заявлені підприємствами.

Однак, як пояснила в судовому засіданні позивач, вона до Центру зайнятості з питань працевлаштування по інвалідності, не зверталася.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача.

Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами, відтак у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст.75-76 СК України, керуючись ст. 5, 7,12, 81, 89, 141, 263, 265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 27 липня 2021 року.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя І.Я. Биченко