Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" жовтня 2021 р. Справа153/1426/21

Провадження2/153/287/21-ц

Ямпільський районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Дзерина М.М.

за участю секретаря судового засідання Гулковської Т.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань у приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області у місті Ямпіль Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Ямпільська міська рада Вінницької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивує наступним: вона є власником квартири АДРЕСА_1 . На початку грудня 2020 року до неї звернулась її знайома ОСОБА_2 та попросила її, що вона надала згоду на те, щоб здійснити її реєстрацію місця проживання періодом на 10 днів, так як їй необхідно отримати кімнату в гуртожитку. 04 грудня 2019 року відповідач по справі за її згодою була зареєстрована в належній їй квартирі АДРЕСА_1 . Відповідач в квартирі взагалі не проживала, не заносила в кімнату свої речі. Коли вийшов обумовлений термін вона неодноразово просила відповідача знятися з реєстрації, на що остання не реагувала. На даний час зв`язок із ОСОБА_2 було втрачено та місце її проживання їй невідоме. На її домашню адресу стали приходити листи різних фінансових установ про те, що відповідач взяла гроші в кредит та не повертає їх. Після чого до неї почали телефонувати колектори із погрозами відібрання квартири, заробітної плати. В даній квартирі зареєстрована ОСОБА_2 , однак жодного дня за зареєстрованим місцем проживання не проживала, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, її особистих речей в будинку немає. Вважаючи свої права порушеними, позивач просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву вх..№7136 від 29.10. 2021 року про розгляд справи у її відсутність. Заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить суд їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи був належним чином повідомлений про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі неявки в судове засідання учасника справи без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилась в судове засідання, не повідомила суд про причини своєї неявки, тому вважаю за можливе провести судове засідання за відсутності відповідача.

Заяви, клопотання: заява позивача про проведення підготовчого засідання та розгляд справи без його участі.

Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі, закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду, про що постановлено ухвали окремими документами.

Судом встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини:

Із показів свідка ОСОБА_3 встановлено, що приблизно 2 роки тому ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_1 із проханням прописати її в квартирі. ОСОБА_1 зареєструвала ОСОБА_2 АДРЕСА_2 . На даний час ОСОБА_1 має намір продати квартиру, однак у неї існують труднощі, оскільки в ній зареєстрована відповідач. ОСОБА_2 не відповідає на телефонні дзвінки, уникає зняття із реєстрації в квартирі, яка належить на праві власності ОСОБА_1 .

Із показів свідка ОСОБА_4 судом встановлено, що ОСОБА_5 має намір продати квартиру АДРЕСА_1 . Однак вона не може зняти з реєстрації з даної квартири ОСОБА_2 більше двох років, оскільки вона не відповідає на телефонні дзвінки.

Із показів свідка ОСОБА_6 в судовому засіданні встановлено, у ОСОБА_1 існують труднощі щодо зняття із реєстрації в її квартирі ОСОБА_2 . На даний час ОСОБА_2 відмовляється добровільно знятися із зареєстрованого місця проживання по АДРЕСА_2 .

Із досліджених письмових доказів, судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (копія договору купівлі-продажу квартири від 14.11.2018 року, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.5-6)

З копії домової книги встановлено, що 04 грудня 2019 року ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 (а.с.7).

Дослідивши усі письмові докази, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу володіння, користування та розпорядження квартирою, яка належить позивачу на праві власності.

Згідно із ч.1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із частиною першою статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Тлумачення статті 391 Цивільного кодексу України свідчить, що негаторний позов застосовується для захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, коли право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника. У постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до положень ч.1,5 статті 403, ч.2 ст.406 Цивільного кодексу України, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут не позбавляє власника майна щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпорядження цим майном. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Крім того, Верховний Суд України у Постанові від 15 травня 2017 року, Справа № 734/387/15-ц, зауважив, що «право користування житловим приміщенням може виникати та існувати лише в членів сім`ї власника будинку»; «право відповідачки на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч.2 ст.406 Цивільного кодексу України».

Крім того, згідно Постанови Верховного Суду від 25 липня 2018 року по Справі № 638/13030/13-ц, колегією суддів зроблено наступні висновки: «У справі, яка є предметом перегляду, врахувавши, що припинення права користування житлом у колишнього власника, тягне за собою втрату його членами сім`ї права користування житлом, місцевий суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для виселення відповідачів. Право користування житлом для членів сім`ї власника може виникати та існувати лише за умови, якщо особа, членами сім`ї якої вони є, сама володіє правом власності на житло.»

Як убачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивача про усунення їй перешкод у користування квартирою по АДРЕСА_2 , а саме вказуючи на те, що відповідач, не будучи членом сім`ї позивача, зареєстрована за адресою спірної квартири, не несе тягар утримання житла та порушує право позивачів як власників спірного нерухомого майна на реалізацію права користування та розпорядження належним на праві власності майном.

Згідно із ч.1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями діючого цивільного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимоги позивача про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою по АДРЕСА_2 , оскільки судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не являється власником квартири, яка належить на праві власності позивачу, між сторонами відсутній договір щодо права та порядку користування відповідачем спірною квартирою, відповідач не проживає у вказаній квартирі, комунальні послуги не сплачує та більше того, доказів того, що їй чиняться перешкоди у вселенні у вказане житло суду також не було надано.

При цьому судом урахована Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16, відповідно до якої визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивачів права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень своїх прав, в даному випадку шляхом визнання особи відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідно до положень ч.1,3 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до наступного висновку.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати в загальній сумі 4908 грн. з яких: 4000 грн. витрати за професійну правничу допомогу, судовий збір за подання позову 908 грн.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Позивач по справі ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною вимогою немайнового характеру, за яку ним згідно квитанції №12 від 31.08.2021 року було сплачено судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп. (а.с.10).

З копії договору про надання правничої допомоги №43 від 31 серпня 2021 року встановлено, що позивач та адвокат Снітко В.А. уклали договір про надання правової допомоги (а.с.8).

З копії квитанції №43 від 31.08.2021 року встановлено, що ОСОБА_1 здійснила оплату юридичних послуг адвокату Снітку В.А. у загальній сумі 4000 грн.(а.с.9).

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає доведеним здійснення позивачами оплати професійної правничої допомоги у розмірі 4000 грн. та понесених судових витрат у розмірі 908 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає встановленим, що позивач понесла судові витрати у загальній сумі 4908 грн.

Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволено в повному обсязі, суд вважає за необхідне на підставі ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати в загальній сумі 4908 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 391, 403, 406 Цивільного кодексу України, ст. ст. ст. ст. 2, 4, 6-13, 82, 89, 133, 141, 142, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Ямпільська міська рада Вінницької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,- задоволити.

Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , квартирою АДРЕСА_1 , а саме визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 4908 (чотири тисячі дев`ятсот вісім) гривень, понесених нею судових витрат по оплаті судового збору .

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий М.М.Дзерин