Справа № 455/1751/18 Головуючий у 1 інстанції: Пошивак Ю.П.
Провадження № 22-ц/811/1798/21 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Івасюти М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 12 лютого 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

у грудні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_1 звернулася до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 02 серпня 2010 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Стверджує, що відповідач підписом в заяві підтвердила свою згоду на те, що заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на сайті www.privatbank.ua, складає між нею і банком договір про надання банківських послуг. Зазначає, що АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі та надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Вказує, що ОСОБА_1 своєчасно не повернула банку кредитні кошти, чим порушила зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого, станом на 28 листопада 2018 року, у неї виникла заборгованість в розмірі 58 424.09 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 18 705,30 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами в розмірі 17 052, 64 грн.; заборгованість за пенею в розмірі 19 407.86 грн. та заборгованості за штрафами відповідно до п. 2.1.1.7.6 «Умов та правил надання банківських послуг» в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 2758.29 грн. (процентна складова). З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 02.08.2010 року в розмірі 58 424.09 грн. та судові витрати в розмірі 1762 грн.

Рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 12 лютого 2021 року позовАкціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 02.08.2010 року в сумі 39 016.22 грн.

В задоволенні решти позовних вимог, - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 1 176.68 грн.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що, порушені її процесуальні права, оскільки вона не була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, жодних листів, судових повісток, копій позовної заяви з доданими матеріалами від суду не отримувала та не знала про сам факт наявності справи та судових засідань, що позбавило її можливості ознайомлюватися з матеріалами справи, подавати докази та надавати пояснення з приводу обставин справи. Зазначає, що надані позивачем виписка та розрахунок заборгованості за кредитом, є відображенням його односторонніх арифметичних розрахунків і не можуть бути доказом безспірності розміру грошових вимог позивача, а первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, банком не надано. Вважає, що доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором є обов`язком позивача, однак матеріали справи не містять відомостей, що підтверджують факт наявності заборгованості в розмірі 58 424,09 грн. Вказує, що «Умови та правила надання банківських послуг» не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору, оскільки не містять підпису позичальника, тому відсутні підстави вважати, що сторони погодили між собою істотні умови кредитного договору. Наголошує, що відсутні докази відкриття на її ім`я банківського рахунку, отримання нею кредитної картки та зарахування кредитних коштів на неї. Звертає увагу, що в підписаній нею анкеті-заяві відсутні домовленості сторін щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту. Стверджує, що вона отримала кредитні кошти в сумі 23 550,18 грн., з яких 15 619.70 грн. повернула, тому, на думку апелянта, у неї наявна заборгованість перед банком в розмірі 7930,48 грн. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з неї заборгованість в розмірі 7930.48 грн.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 22 червня 2021 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 12 лютого 2021 року вирішено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 12 лютого 2021 року призначено на 15 год. 30 хв. 11 жовтня 2021 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 21 жовтня 2021 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 11 жовтня 2021 року, датою ухвалення постанови є саме 21 жовтня 2021 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що у довідці про умови кредитування, яка підписана відповідачем, сторони узгодили усі істотні умови кредитного договору, включаючи суму кредиту, процентну ставку за відсотками, які підлягають сплаті за кредитними коштами, порядок повернення кредиту та наслідки прострочення виконання чи невиконання зобов`язань за кредитним договором, що є підставою для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за тілом кредиту, нарахованими відсотками та штрафами в розмірі 39 016.22 грн., а заборгованість за пенею в розмірі 19 407.86 грн. не підлягає стягненню, оскільки пеня нараховувалася відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг», які не підписані відповідачем.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець, взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно зі ст. 634 ЦК Українидоговором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 серпня 2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 15 000 грн., шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку».

В матеріалах справи міститься копія анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку» від 02 серпня 2010 року з підписом ОСОБА_1 із зазначенням її анкетних даних (а.с. 10).

Відповідач в анкеті-заяві підтвердила свою згоду на те, що дана заява разом з «Пам`яткою клієнта», «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які викладені на офіційному сайті банку www.privatbank.ua? складають між нею і банком договір про надання банківських послуг. Ствердила, що ознайомилася з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які були їй надані для ознайомлення в письмовому вигляді, і згідна з їхніми умовами. Зобов`язалася виконувати вимоги «Умов та правил надання банківських послуг», а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку www.privatbank.ua.

На виконання умов договору банк видав відповідачу наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 від 28.04.2010 року з терміном дії до 04/14, № НОМЕР_2 від 15.02.2013 року з терміном дії до 11/16 та № НОМЕР_3 від 07.11.2016 року з терміном дії до 09/18.

Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 за договором № б/н підтверджується, що 02 серпня 2010 року відповідачу встановлено кредитний ліміт в розмірі 250 грн., 27 листопада 2010 року збільшено кредитний ліміт до 500 грн., 17 грудня 2010 року кредитний ліміт збільшено до 2800 грн., 27 лютого 2011 року року збільшено кредитний ліміт до 3 200 грн., 28 березня 2011 року кредитний ліміт збільшено до 3 800 грн., 26 квітня 2011 року кредитний ліміт збільшено до 4 400 грн., 29 травня 2011 року кредитний ліміт збільшено до 5 200 грн.; 12 липня 2011 року кредитний ліміт збільшено до 6 200 грн.; 15 вересня 2011 року кредитний ліміт збільшено до 8200 грн.; 04 жовтня 2011 року кредитний ліміт зменшено до 6 200 грн.; 24 липня 2011 року кредитний ліміт збільшено до 11 000 грн.; 12 липня 2016 року кредитний ліміт збільшено до 15 000 грн.; 06 вересня 2011 року кредитний ліміт збільшено до 20 000 грн., 18 липня 2018 року кредитний ліміт зменшено до 0 грн.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що 02 серпня 2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Випискою по рахунку підтверджується, що ОСОБА_1 отримала та використовувала кредитні кошти, розраховувалася кредитними карточками при здійсненні покупок, знімала готівку в банкоматах, а також погашала заборгованість за кредитним договором, що свідчить про дії, спрямовані на виконання умов кредитного договору.

З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором № б/н від 02.08.2010 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 станом на 28.01.2021 року вбачається, що така становить 46 331.90 грн., яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 33 557.94 грн. та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 12 773.96 грн. (а.с. 142).

Разом з тим, зі змісту позовної заяви вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту в розмірі 18 705,30 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 20 серпня 2020 року вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Однак під час розгляду справи судом першої інстанції позивачем не подано заяв про збільшення чи зменшення розміру позовних вимог, а подана АТ КБ «ПриватБанк» заява про зменшення розміру позовних вимог від 08 лютого 2021 року, яка здана на відділення пошти 22 лютого 2021 року та отримана судом 26 лютого 2021 року, тобто після ухвалення рішення судом першої інстанції, не може братися до уваги, оскільки подана з пропуском строку та після ухвалення рішення судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи те, що суд розглядає справу лише в межах заявлених позовних вимог, беручи до уваги, що позивач просив стягнути заборгованість за тілом кредиту в розмірі 18 705,30 грн., колегія суддів вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк просив, крім заборгованості за простроченим тілом кредиту, стягнути заборгованість за простроченими відсотками, пенею та штрафами.

Довідкою про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна» від 02.08.2011 року, підписаною ОСОБА_1 , визначено базову ставку кредитування у розмірі 2.5 % в місяць, що становить 30% річних (а.с. 121).

Разом з тим, з розрахунку заборгованості вбачається, що починаючи з 01 вересня 2014 року, банком, для нарахування відсотків за користування кредитними коштами, застосовувалася базова ставка в збільшеному розмірі від 34.80 % до 42% річних, однак матеріали справи не містять доказів погодження збільшення базової ставки з позичальником.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, посилався на витяг з «Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку» та витяг з «Тарифів Банку» як невід`ємні частини кредитного договору.

У витягу з «Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку» передбачено, що банк має право на зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків в односторонньому порядку.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цим витягом з «Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку» та витягом з «Тарифів Банку» відповідач ознайомилася та погодилася з ними, а також те, що вказані документи станом на 02.08.2010 року містили умови, зазначені в цих документах, що додані банком до позовної заяви.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин надані банком витяг з «Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку» та витяг з «Тарифів Банку» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Враховуючи наведене, колегія суддів при про те, що вимога позивача про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, не підлягає до задоволення.

Сторони договору у Довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна» від 02.08.2011 року, підписаній ОСОБА_1 , передбачили штраф за порушення строків платежів за кожним із грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів.

Розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за договором № б/н від 02.08.2010 року підтверджується, що станом на 28.01.2021 року, у відповідача відсутня заборгованість за штрафами та пенею.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за пенею та штрафами, не підлягають до задоволення.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають до часткового задоволення, і з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути 18 705.30 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, в частині решти позовних вимог, колегія суддів вважає, що такі задоволенню не підлягають.

Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» та стягнення на його користь 18 705.30 грн., то на підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України розмір судових витрат, які підлягають стягненню, слід змінити та, враховуючи вимоги ч. 10 ст. 141 ЦПК України, стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 1 514.79 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 12 лютого 2021 року - скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 02.08.2010 року в розмірі 18 705.30 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 1 514.79 грн. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 21.10.2021 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.