ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9013/21 Справа № 210/6015/20 Суддя у 1-й інстанції - Хлистуненко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року м.Кривий Ріг

Справа № 210/6015/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сітісервіс-КР»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Сітісервіс-КР» на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2021 року, яке ухвалено суддею Хлистуненко О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 29 липня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сітісервіс-КР» (надалі ТОВ «Сітісервіс-КР») про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (на 5-му поверсі будинку).

Починаючи з листопада 2019 року, мешканці будинку повідомляли ТОВ «Сітісервіс-КР», що на даху будинку частково відсутній шифер на покрівлі, в зв`язку з чим, дах потребує невідкладного аварійного ремонту. В свою чергу, відповідач належним чином не реагував на ці звернення, надаючи мешканцям безпідставні відписки.

Окрім неодноразових повідомлень в телефонному режимі, в травні 2020 року, позивач звернувся письмово до ТОВ «Сітісервіс-КР» та Криворізької міської ради, повідомивши, що ТОВ «Сітісервіс-КР» не виконує своїх обов`язків, та нехтує аварійною ситуацією, що склалася з дахом будинку, який ще з жовтня 2019 року залишився майже без покрівлі. Однак, жодних дій, направлених на усунення аварійної ситуації ТОВ «Сітісервіс-КР» не вжило, через що було спричинено значної шкоди під`їзду будинку, який, через постійні протікання даху, знаходиться у зруйнованому, занедбаному стані, а також постійно відбувається затоплення квартири АДРЕСА_2 . Позивач вважає, що всього цього можна було б уникнути, як би ТОВ «Сітісервіс-КР» належним чином виконувало свої прямі обов`язки.

Також, позивач повідомляв ТОВ «Сітісервіс-КР», що ураження будинку водою, через аварійний стан даху, постійно збільшується та скоро дістанеться і його квартири, де тільки нещодавно було виконано відновлюваний ремонт після затоплення, що раніше сталося, також, з вини та недбалості ТОВ «Сітісервіс-КР».

Виконком Криворізької міської ради відповідно до листа №с-222-п від 09.06.2020 року відповів, що ТОВ «Сітісервіс-КР» заплановані роботи лише на жовтень 2020 року і то, лише за умови проведення зборів мешканців будинку, зі складанням протоколу із визначенням форми управління будинку. Не погодившись з такою протиправною позицією, мешканці будинку почали звертатися до всіх правозахисник організацій, депутатів та до засобів масової інформації, які освітлювали зазначені події.

Однак, ТОВ «Сітісервіс-КР» не дивлячись на чисельні звернення мешканців з листопада 2019 року по липень 2020 року, так і не виконав своїх прямих обов`язків, та під час сильної зливи в липні 2020 року, квартира позивача була затоплена.

22 липня 2020 року, за неодноразовими вимогами, в тому числі письмовою заявою, до належної позивачеві квартири з`явилась комісія ТОВ «Сітісервіс-КР» для складання акту про затоплення квартири. Під час складання акту комісія підтвердила факт затоплення кімнати та спальні, зазначивши, що причиною є листи шиферу, що з`їхали з даху будинку, а також, всупереч своїм попереднім повідомленням та дійсним обставинам, представники відповідача зазначили, що під час перевірки даху весною 2020 року, він був у задовільному стані.

На думку позивача, винним у затопленні його квартири є ТОВ «Сітісервіс-КР», прямим обов`язком якого є утримання в належному стані житлового будинку, в тому числі й вжиття заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, а також його належне утримання, чого зроблено не було. Відповідач відмовився в добровільному порядку узгодити та відшкодовувати спричинені збитки, в зв`язку з чим, позивач був вимушений замовити висновок будівельно-технічного дослідження для визначення вартості ремонтно-будівельних робіт після залиття квартири та звернутися за захистом своїх прав до суду.

Окрім матеріальної шкоди, позивачеві було також завдано значної моральної шкоди, яка виражається у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з затопленням квартири та піврічним безрезультатним оббіганням всіх кабінетів та приймалень. Також, його страждання тривають і досі, бо він не має можливості відремонтувати свою квартиру, у зв`язку з чим постійно знервований, що впливає на його здоров`я та рідних.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд: стягнути з відповідача на його користь 18433,00 грн. у якості відшкодування завданої йому залиттям квартири матеріальної шкоди та 15000.00 грн. моральної шкоди, а також стягнути на його користь витрати за проведення будівельно-технічного дослідження у розмірі 3000,00 грн. та сплату судового збору у розмірі 840,80 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Сітісервіс-КР» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 18433,00 гривень.

Стягнуто з ТОВ «Сітісервіс-КР» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000,00 гривень.

Стягнуто з ТОВ «Сітісервіс-КР» на користь ОСОБА_1 витрати на проведення будівельно технічного дослідження у розмірі 3000,00 гривень.

Стягнуто з ТОВ «Сітісервіс-КР» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок.

Решту позовних вимог залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «Сітісервіс-КР» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також неповне з`ясування обставин справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не розглянув по суті клопотання відповідача ТОВ «Сітісервіс-КР» про розгляд справи з повідомленням сторін, яке було подано в межах строків, визначених статтею 279 ЦПК України. Судом не було враховано, що 22.07.2020 року відповідачем було розпочато роботи з ремонту даху над квартирою позивача, про що було зазначено у Акті про залиття від 22.07.2020 року.

Також, судом застосовано до правовідносин сторін норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги», які втратили чинність 01.05.2019 року, а саме п. 3 ч. 1 ст. 20 цього закону, та визначено відповідача, як балансоутримувача будинку за адресою: АДРЕСА_3 , тоді як він є управителем. Відповідач вважає, що ним у повному обсязі надаються послуги з обслуговування вказаного будинку, тоді як позивачем не дотримано особливого порядку пред`явлення претензій до управителя, визначеного ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Зазначає, що факт залиття квартири позивача та розмір завданих збитків не підтверджені належними та допустимими доказами, а до кошторису взагалі включено площі пошкоджених стін, які було включено й до кошторису в іншій справі щодо затоплення квартири позивача. При цьому, зазначає, що позивач не надав суду доказів про проведення ремонту після попереднього залиття його квартири. На переконання відповідача, позивачем завищено вартість ремонту у його квартирі, а суд першої інстанції не розглянув клопотання відповідача щодо виклику у судове засідання експерта для надання усних пояснень.

Не погоджується відповідач й з висновками суду в частині задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями/бездіяльністю та завданою внаслідок цього шкодою, а також вина саме ТОВ «Сітісервіс-КР».

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6).

ТОВ «Сітісервіс-КР» надає послуги з утримання будинку АДРЕСА_4 та прибудинкової території.

25.05.2020 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Сітісервіс-КР» з проханням невідкладно вжити необхідних заходів з ліквідації аварійної ситуації, що склалася з дахом будинку, а також проведення відновлювального ремонту під`їзду будинку (а.с. 9-10).

Згідно акту про залиття квартири АДРЕСА_5 від 22.07.2020 року, відбулося залиття вказаної квартири, причиною якого являються з`їхавші листи шифера на покрівлі над квартирою АДРЕСА_6 (а.с. 21).

Згідно висновку будівельнотехнічного дослідження №58-20, вартість ремонтно-будівельних робіт для усунення наслідків залиття квартири АДРЕСА_5 , станом на вересень 2020 року, становить 18 433,00 грн. (а.с. 27-46).

Ухвалюючи оскаржуване рішення та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач наявними у матеріалах справи доказами з приводу залиття довів, що внаслідок бездіяльності ТОВ «Сітісервіс-КР» сталося протікання покрівлі будинку та залиття водою квартири позивача, що завдало матеріальних збитків. Суд дійшов переконання, що позивачу була завдана і моральна шкода, внаслідок чого був порушений звичайний уклад життя позивача, що спричинило виникнення у нього переживань з цього приводу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частина друга ст. 1166 ЦК України встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, тобто особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини.

У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, цивільне законодавство передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Частиною першою статті 12 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 76,80 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно- правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Згідно з ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09 листопада 2017 року, до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до п. 1,7,8,9 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; вживати заходів до ліквідації аварій, усунення порушень якості послуг у строки, встановлені законодавством; виплачувати споживачу штраф за перевищення встановлених строків проведення аварійно-відновних робіт у розмірі, визначеному законодавством; своєчасно реагувати на виклики споживачів, підписувати акти-претензії, вести облік вимог (претензій) споживачів у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг; своєчасно та власним коштом проводити роботи з усунення виявлених неполадок, пов`язаних з наданням комунальних послуг, що виникли з його вини та ін.

Згідно з п. 1,2,3,4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» як споживач комунальних послуг та як власник житла, має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; без додаткової оплати одержувати від виконавця житлово-комунальних послуг інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості; на відшкодування збитків, завданих його майну, шкоди, заподіяної його життю або здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг та незаконного проникнення в належне йому житло (інший об`єкт нерухомого майна); на усунення протягом строку, встановленого договорами про надання житлово-комунальних послуг або законодавством, виявлених недоліків у наданні житлово-комунальних послуг тощо.

У відповідності до статтей 176, 178 ЖК України, Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою КМУ №45 від 24.01.2006 р., п. 1.2.6. Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд, прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд, затвердженого наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 10.08.2004 р. №150, Правил утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 р. №76 власник будинку здійснює ремонт даху. Власник житлового будинку (балансоутримувач житлового будинку або уповноважена ним особа) несе відповідальність перед власником квартири в разі незадовільного утримання будинку або ненадання в повному обсязі послуг, відповідно до законодавства.

Судом першої інстанції встановлено, що затоплення квартири, яка розташована на п`ятому поверсі п`ятиповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , сталося у зв`язку із з`їхавшими листами шифера на покрівлі над квартирою АДРЕСА_6 , що підтверджується актом від 22 липня 2020 року. В результаті обстеження виявлені сліди залиття.

Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України відповідачем не надано належних та достовірних доказів на підтвердження того, що шкоду позивачу завдано не з його вини.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в даному випадку правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, оскільки встановленими обставинами та матеріалами справи доведено факт залиття квартири позивача з вини ТОВ «Сітісервіс - КР», який повинен утримувати в належному технічному стані житловий будинок і проводити його поточний ремонт, забезпечувати технічне обслуговування, належний стан даху будинку, тому повинен нести відповідальність за спричинення шкоди власникові квартири у будинку.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено наявність в діях ТОВ «Сітісервіс-КР» протиправної поведінки - дії або бездіяльності, які призвели до завдання позивачу як матеріальної шкоди так і моральної шкоди, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування доводів позовної заяви ОСОБА_1 , натомість як встановлено судом, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків з утримання будинку, а саме: утримувати в належному технічному стані житловий будинок і проводити його поточний ремонт, забезпечувати технічне обслуговування, належний стан даху будинку, у квартирі позивача з`явилися пошкодження характерні для дії води, а саме: затоплення стін.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно частини 2 статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно висновку будівельнотехнічного дослідження №58-20, вартість ремонтно-будівельних робіт для усунення наслідків залиття квартири АДРЕСА_5 , станом на вересень 2020 року, становить 18 433,00 грн. (а.с. 27-46).

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги, що висновок будівельнотехнічного дослідження №58-20 є неналежним доказом, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 102 Цивільного процесуального кодексу України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до ч. 7 ст. 106 ЦПК України, за заявою учасника справи про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, такий висновок судом до розгляду не приймається, якщо суд визнає наявність таких підстав.

Згідно ст. 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

З матеріалів справи вбачається, висновок експерта з питань будівельно - технічного дослідження №58-20 від 23 вересня 2020 року щодо визначення вартості ремонтно - будівельних робіт після залиття квартири АДРЕСА_5 , складений судовим експертом Бихно М.В., яка є експертом відповідно до свідоцтва №1004, виданого на підставі рішення Центральної експертної кваліфікаційної комісії Міністерства юстиції України від 29 січня 2010 року. При виконанні даного експертного висновку були зроблені експертні дослідження, складений кількісний перелік та обсяги робіт з деталізацією по складових кількісного переліку (необхідні матеріали, засоби, визначено ступінь пошкодження). Даний висновок року містить розділ «Дослідження», де зазначено як проводилися дослідження та що підлягало дослідженню.

Крім того, відповідачем, як в суді першої інстанції, та і в суді апеляційної інстанції, не ставилось питання про призначення повторної судової експертизи щодо визначення розміру збитків, а тому суд першої інстанції правомірно взяв до уваги висновок експертного дослідження щодо вартості відновлювального ремонту для ліквідації наслідків залиття квартири, який сторонами не спростовано.

У зв`язку з вищезазначеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача спричинену матеріальну шкоду, у розмірі 18 433,00 грн.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, враховуючи всі обставини по справі, дійшов також обґрунтованого висновку і щодо стягнення з відповідача моральної шкоди.

При цьому, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачеві, суд врахував роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та належним чином обґрунтував розмір моральної шкоди в сумі 5 000 гривень, який відповідачем в апеляційній скарзі не спростовано.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права не тягнуть за собою скасування правильного по суті судового рішення, оскільки порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення ваиключно у випадку, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ч. 2 ст. 376 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги щодо посилання суду першої інстанції на норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги», які втратили чинність 01.05.2019 року, а саме п. 3 ч. 1 ст. 20 цього Закону, правового значення для вирішення даного спору не мають, оскільки, суд першої інстанції, навівши у мотивувальній частині цитування даної правової норми (щодо прав споживача на відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг), дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 на підставі норм ЦК України та Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09 листопада 2017 року, а не на підставі вищевказаної правової норми, а тому не можна вважати, що суд постановив оскаржуване рішення на підставі правових норм, які не регулюють дані правовідносини.

Інші доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Сітісервіс-КР» - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 03 листопада 2021 року.

Головуючий:

Судді: