Справа № 136/1419/20
провадження № 2/136/379/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2021 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Кривенка Д.Т.,

за участю секретаря судового засідання Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач), з вимогою визнати за позивачем право власності на 1/4 частку садового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 36,8 кв.м., житловою 16,6 кв.м., що позначений літ "А", з верандою, що позначена літ. "а", ганком та козирком, сараю, що позначений літ "Б" з погребом, що позначений літ. "п/Б", огорожі, що позначена "№1", хвіртки, що позначена "№2", криниці, що позначена "№3", в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина. До складу спадкової маси увійшли: 3/8 частки у квартирі АДРЕСА_2 ; 1/4 частка у земельній ділянці площею 0,0600 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для індивідуального садівництва; 1/2 частка садового будинку АДРЕСА_1 . Сторони спору є спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 . У визначений законом строк сторони подали до Першої вінницької державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. На частки у квартирі та земельній ділянці позивачем вже було отримано свідоцтва про право на спадщину за законом. Позивачем було замовлено в КП "ВООБТІ" технічний паспорт та довідку про те, чи було раніше оформлено право власності на нерухоме майно за ОСОБА_4 , яка була власником земельної ділянки та після смерті якої майно успадкували сестра позивача ОСОБА_2 та батько ОСОБА_3 . Як зазначено у довідці КП "ВООБТІ" згідно облікових даних архівосховища Липовецького РСТ КП ВООБТІ станом на 31.12.2012 реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна не проводилась, а 10.08.2020 була проведена первинна технічна інвентаризація об`єкту. Отож, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , власника земельної ділянки, на якій розташовано садовий будинок, батько позивача ОСОБА_3 подав заяву про прийняття спадщини, однак за життя не оформив правовстановлюючих документів. У вересні 2020 року позивач, через свого представника, звернулася до нотаріуса з проханням видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на садовий будинок, утім нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на садовий будинок.

Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 15.10.2021 призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Також, витребувано матеріали спадкових справ, заведених після смерті спадкодавців.

Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав, однак представник відповідача неодноразово подавав суду заяви про відкладення розгляду справи на інші дати, у зв`язку з неможливістю з`явитись в судове засідання.

До судового розгляду спір між сторонами не врегульовано.

Ухвалою суду від 22.04.2021 закрито підготовче провадження в справі та призначено її до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач не з`явилась, однак у своїй заяві просила суд про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити.

За загальним правилом ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 21). Після його смерті відкрилася спадщина. До складу спадкової маси увійшли: 3/8 частки у квартирі АДРЕСА_2 ; 1/4 частка у земельній ділянці площею 0,0600 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для індивідуального садівництва; 1/2 частка садового будинку АДРЕСА_1 . Сторони спору є спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 . У визначений законом строк сторони подали до Першої вінницької державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. На частки у квартирі та земельній ділянці позивачем та відповідачем вже було отримано свідоцтва про право на спадщину за законом, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом (а.с. 98, 99, 121, 122). Позивачем було замовлено в КП "ВООБТІ" технічний паспорт та довідку про те, чи було раніше оформлено право власності на нерухоме майно за ОСОБА_4 , яка була власником земельної ділянки та після смерті якої майно успадкували сестра позивача ОСОБА_2 та батько ОСОБА_3 . Як зазначено у довідці КП "ВООБТІ" згідно облікових даних архівосховища Липовецького РСТ КП ВООБТІ станом на 31.12.2012 реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна не проводилась, а 10.08.2020 була проведена первинна технічна інвентаризація об`єкту. Отож, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , власника земельної ділянки, на якій розташовано садовий будинок, батько позивача ОСОБА_3 подав заяву про прийняття спадщини, однак за життя не оформив правовстановлюючих документів. У вересні 2020 року позивач, через свого представника, звернулася до нотаріуса з проханням видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на садовий будинок, утім постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.09.2020 нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на садовий будинок. Позивач вказала у позові, що нерухоме майно було побудовано до 05.08.1992 року, тобто у період, коли на будівництво об`єктів нерухомого майна дозвільних документів не вимагалось. Тому вищевказане стало підставою для звернення до суду.

Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її

Як визначено в ст. 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

Відповідно до Закону України «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом необхідно подати до нотаріальної контори правовстановлюючий документ, яким підтверджується право власності спадкодавця на спадкове майно. Нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано документів, які необхідні для вчинення нотаріальної дії.

З матеріалів спадкової справи №709/2010 р. заведеної до майна померлого ОСОБА_3 судом встановлено, що позивач та відповідач спадщину прийняли, оскільки звернулись до нотаріуса із заявами відповідного змісту про прийняття спадщини. Інші спадкоємці відсутні. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 12.05.1998, виданого адміністрацією підприємства ВІЗ згідно наказу №40В від 12.05.1998 зареєстровано право власності по 1/4 частки кожному на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 85). Відповідно до звіту про незалежну оцінку 1/4 частки оспорюваного об`єкта нерухомості, проведеного Вінницькою торгово-промисловою палатою від 15.09.2020, ринкова вартість 1/4 частки садового будинку складає 22 935,00 грн (а.с. 24)

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Положеннями ч. 2 ст. 319 ЦК України визначено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

05.08.1992 на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року №449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення" (втратила чинність). Тобто до 05.08.1992 не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

Таким чином не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти.

Індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпні 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації.

Згідно довідки КП "ВООБТІ" вбачається, що станом на 31.12.2012 реєстрація права власності на об`єкт нерухомості, а саме: садовий будинок літ. "А", загальною площею 36,8 кв.м., житловою 16,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , не проводилась, тобто, обов`язок введення в експлуатацію даного будинку законодавством не встановлено, оскільки даний об`єкт не є новоствореним.

Відповідно п. 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень №1127 від 25.12.2015 року, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки.

Відповідно до даних технічного паспорту, рік будівництва садового будинку за вказаною адресою вказано - 1987 рік.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.

Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.

До 05.08.1992 не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, тому не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992, при набутті права власності на такі об`єкти. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 у індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Як вказує позивач у позовній заяві, спірне нерухоме майно було побудовано до 05 серпня 1992 року, тому не підлягає проходженню процедури прийняття в експлуатацію, при цьому технічного паспорту достатньо для державної реєстрації права власності на будівлю.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 затверджено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (надалі - Порядок).

Відповідно до п. 42 вказаного Порядку для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки, за яким державним реєстратором отримуються відомості Державного земельного кадастру з метою встановлення місця розташування земельної ділянки, на якій споруджено відповідний об`єкт, для подальшого відображення таких відомостей як адреси об`єкта нерухомого майна. У разі коли індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених цим пунктом, можуть бути подані документи, передбачені статтею 31 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Позивач своїм правом на спадкування скористалася, будучи дочкою спадкодавця, отож спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Утім оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку на вказане майно, що увійшло до складу спадкової маси позбавлена можливості за обставин, незалежних від її волі.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що наявність порушених прав позивача є очевидною, а обраний спосіб захисту порушених прав є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що було встановлено в ході судового розгляду, отож суд дійшов висновку, що позов обґрунтований.

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про визнання права власності на майно в порядку спадкування за позивачем, ґрунтується на нормах діючого законодавства, а тому підлягає задоволенню.

Суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат зважає на те, що позивач просить їх покласти на неї, а тому не стягує їх з відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 2, 4, 13, 19, 23, 7680, 141, 258259, 263265, 268, 273279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку садового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 36,8 кв.м., житловою 16,6 кв.м., що позначений літ "А", з верандою, що позначена літ. "а", ганком та козирком, сараю, що позначений літ "Б" з погребом, що позначений літ. "п/Б", огорожі, що позначена "№1", хвіртки, що позначена "№2", криниці, що позначена "№3", в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Суддя Д.Т. Кривенко