Справа № 315/1570/19
Номер провадження № 2/315/15/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року м. Гуляйполе

Гуляйпільський районний суд Запорізької області у складі:

головуючої судді Романько О.О.

за участю секретаря судового засідання Атрошенко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Гуляйполе Запорізької області цивільну справу за уточненою позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -

ВСТАНОВИВ:

З 12.12.2019 року в провадженні судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області ОСОБА_3 перебувала цивільна справа за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

У зв`язку із прийняттям 11.08.2020 року на засіданні Вищої ради правосуддя рішення про звільнення судді ОСОБА_3 у зв`язку з поданням заяви про відставку та на підставі наказу Гуляйпільського районного суду Запорізької області №1-ос від 11.08.2020 року про припинення повноважень судді ОСОБА_3 , акту прийому-передачі справ судді ОСОБА_3 від 11.08.2020 року, відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, на підставі розпорядження керівника апарату суду від 12.08.2020 року за № 46/20, було проведено повторний автоматизований розподіл вищевказаної справи.

Відповідно повторного автоматизованого розподілу вищезазначена справа 12.08.2020 року була передана на розгляд судді Романько О.О.

18.08.2020 року ухвалою судді Романько О.О. справу прийнято до свого провадження та залишено зупиненим до 24.12.2020 року, тобто до закінчення 6 місячного строку для прийняття спадщини після відповідача ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

14.01.2021 року ухвалою судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області Романько О.О. відновлено провадження у справі та призначено до розгляду у підготовче засідання.

06.05.2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті в судове засідання.

05.10.2021 року ухвалою суду закрито провадження у справі в частині позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, так як настала смерть фізичної особи, яка була однією із сторін у справі, і спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточненої позовної заяви від 03.04.2020 року (а.с.59-61), посилалися на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 02.02.2010 року ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 11500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору.

Далі в позові зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 позичальник ОСОБА_4 помер.

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. ст. 608, 1218, 1219 ЦК у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті.

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємців, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням.

Згідно ч.1 ст.1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу (6 місяців від дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї.

Виходячи із наведеного, спадкоємці ОСОБА_4 мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 24.02.2015 року по 24.06.2015 року.

У даному випадку спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Вказана обставина підтверджується копіями паспортів Позичальника та Відповідачів, де в якості адреси реєстрації зазначена за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачем 17.01.2019 року була направлена претензія кредитора до Гуляйпільської державної нотаріальної контори, а 03.04.2019 року позивачем отримано відповідь Гуляйпільської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого ОСОБА_4 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк».

Таким чином, відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, так як відповідачі не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. При цьому, позивач зазначає, що згідно ч.3 ст.1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

30.08.2019 року до спадкоємців ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано.

Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором №б/н від 02.02.2010 року становить 11454.93 грн., яка складається з наступного: 10932,75 грн. - заборгованість за кредитом; 522,18 грн - заборгованості за відсотками.

Прохали стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 5727,47 грн. за кредитним договором № б/н від 02.02.2010 року; стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 5727,47 грн. за кредитним договором № б/н від 02.02.2010 року; та судові витрати.

20.07.2020 року до суду звернувся представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Яковенко О.С. з відзивом на позов, в якому посилався на те, що відповідно ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281, 1282 ЦК України.

Так, ст.1281 ЦК України визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог. Частина 4 ст.1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Недотримання визначених ст.1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців позбавляє кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права.

За правилами ч.ч.2,3 ст.1281 ЦК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги.

Частинами 1,2 ст.1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Вказану правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-153цс18), від якої до теперішнього часу Верховний Суд не відступив.

Відтак, визначені ст.1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права.

З поданої позивачем позовної заяви вбачається, що 03.04.2019 року позивачем було отримано відповідь Гуляйпільської державної нотаріальної контори, в якій зазначалося, що спадкоємці померлого ОСОБА_4 із заявами про прийняття спадщини чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк». До позову позивачем додана відповідь на лист-запит державного нотаріусу Дмитрієвої Н.П., Гуляйпільська державна нотаріальна контора Запорізької області повторно повідомляє, що заява-претензія ПАТ КБ «Приватбанк» з вимогою до спадкоємців померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 надійшла до держнотконтори 13.01.2016 року, зареєстрована в журналі реєстрації вхідної кореспонденції за №3/02-14, в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за №6. На підставі вказаної претензії було заведено спадкову справу №5/2016. Тому вважає, що з 13.01.2016 року позивачу було відомо, що спадкодавець ОСОБА_4 помер, а отже, було відомо про відкриття спадщини. Отже, дату коли кредитор дізнався про відкриття спадщини, слід вважати дату 13.01.2016 року - коли банком надіслано поштою претензію кредитора до спадкоємців на адресу Гуляйпільської районної державної нотаріальної контори. Таким чином, починаючи з 13.01.2016 року почав спливати шестимісячний строк пред`явлення вимог кредитора до спадкоємця боржника.

В позовній заяві АТ КБ «Приватбанк» також зазначає, що лист-претензію було направлено відповідачам 23.08.2019 року, тобто після спливу шестимісячного строку пред`явлення вимог кредитора до спадкоємця боржника. Таким чином, в даному випадку банком пропущено строк, передбачений ст.1281 ЦК України, наслідком чого є позбавлення банком права вимоги, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Враховуючи те, що позивачем недоведені позовні вимоги і в задоволенні позову слід відмовити, то судові витрати слід покласти на позивача (а.с.142-143, т. 1).

21.08.2020 року до суду звернувся представник позивача Меркулова В.В. з відповіддю на відзив, в якій посилалася на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 02.02.2010 року ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 11500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. ІНФОРМАЦІЯ_2 позичальник ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 24.02.2015 року.

Позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 02.02.2010 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Позичальником вказана інформація про себе, також з копії анкети-заяви вбачається, що ОСОБА_4 висловив згоду про укладення договору та виявив бажання оформити Кредитку «Універсальна».

Також з матеріалів позовної заяви вбачається, що на момент оформлення кредиту Банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів, розмір щомісячного платежу тощо. Тобто, сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору. Позичальник підписанням анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правилами надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг.

З наданої виписку з карткового рахунку чітко прослідковується, що позичальнику було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що позичальник користувався грошима, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку позичальника - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались.

Щодо пред`явлення кредиторських вимог до спадкоємця зазначили, що згідно ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Зазначена норма не встановлює певного порядку пред`явлення таких вимог і має на меті у передбачений законом строк інформувати спадкоємців про зобов`язання спадкодавця перед кредитором, а частина перша цієї норми зобов`язує спадкоємців повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борг. Вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк встановлений ст.1281 ЦК України приймає претензії кредиторів від спадкодавця. Заявлення кредитором своїх вимог до спадкоємців не безпосередньо спадкоємцям, а через нотаріуса не суперечить приписам ч.2 ст.1281 ЦК України.

При цьому, на відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців кредитор спадщини, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадкоємцями спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі. Відповідач повідомив банк про смерть позичальника ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказана обставина підтверджується знімком екрану із банківського комплексу на якому вбачається, що лише 17.09.2015 року було прикріплено свідоцтво про смерть.

19.12.2015 року, тобто у встановлений ст.1281 ЦК України строк, банк заявив претензійну вимогу до спадкоємців боржника, шляхом направлення на адресу Гуляйпільської державної нотаріальної контори претензії кредитора. Тому, у додатках даної відповіді на відзив позивач додає до матеріалів справи копію першої претензії кредитора вих. №8АМВМ1979 від 19.12.2015 року до Гуляйпільської державної нотаріальної контори. Але, відповіді від Гуляйпільської державної нотаріальної контори на вищезазначену претензію кредитора банк не отримав. В подальшому, 17.01.2019 року банк повторно направив до спадкоємців боржника шляхом направлення на адресу Гуляйпільської державної нотаріальної контори претензії кредитора.

Так, відповідно до ч.ч.2,3 ст.1281 ЦК України (в редакції станом на 01.10.2014 року та у період часу пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців) якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Зазначена норма не встановлює певного порядку пред`явлення таких вимог і має на меті у передбачений законом строк інформувати спадкоємців про зобов`язання спадкодавця перед кредитором. Вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк встановлений ст.1281 ЦК України приймає претензії кредиторів від спадкодавця. Заявлення кредитором своїх вимог до спадкоємців не безпосередньо спадкоємцям, а через нотаріуса не суперечить приписам ч.2 ст.1281 ЦК України. При цьому, на відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців кредитор спадщини, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадкоємцями спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі. В свою чергу, кредитор не міг знати та не знав про місце відкриття спадщини, оскільки спадкова справа апріорі може заводитись/відкриватись і у державного нотаріуса, і у будь якого приватного нотаріуса, за різними адресами місцезнаходження/робочого місця нотаріусів. Отримання Позивачем вищезгаданої інформації ускладняється тим, що така інформація є нотаріальною таємницею.

Стосовно строку позовної давності зазначили, що відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Просили звернути увагу, що даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загальноприйнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях - ануїтет, тощо.

Відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки.

Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 08/17 року. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 10.12.2019 року - до спливу строку позовної давності.

Також необхідно зауважити, що згідно виписки по рахунку, вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором. Тому посилання відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги. Прохали задовольнити позов в повному обсязі (а.с.152-155, т. 1).

24.03.2021 року до суду звернувся представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Яковенко О.С. з запереченнями, в яких щодо задоволення вимог кредитора в межах вартості спадкового майна зазначив, що згідно ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його часті у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Тобто, при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Як вбачається з копії спадкової справи №5 Гуляйпільської державної нотаріальної контори від 13.01.2016 року вона заведена на підставі заяви-претензії ПАТ «ПриватБанк». До нотаріуса заяв про прийняття спадщини від спадкоємців не надходило. Тобто, позивач не надав суду доказів щодо наявності спадкового майна після смерті ОСОБА_4 та вартості такого майна, в межах якої може бути стягнуто заборгованість за кредитним договором.

Отже, враховуючи те, що після смерті ОСОБА_4 відсутні об`єкти спадкування, то вимога про стягнення з відповідача ОСОБА_1 у сумі 5727,46 грн. не підлягає задоволенню.

Щодо пред`явлення кредиторських вимог спадкоємцю зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , який постійно проживав у АДРЕСА_1 . У померлого є спадкоємці - ОСОБА_1 (донька) та ОСОБА_2 (дружина). Вказані спадкоємці постійно проживали разом із спадкодавцем за вищевказаною адресою, а отже, останні, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) вважаються такими, що прийняли спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, вони не заявили про відмову від неї. Отже, у спадкоємців, які є відповідачами по справі, у період з 24 лютого 2015 року по 24 червня 2015 року, був строк заявити відмову від прийняття спадщини, у вказаний строк останні не заявили про відмову від прийняття.

Далі, відповідно до відповіді на відзив, позивач зазначав, що відповідач повідомив банк (позивача) про смерть спадкодавця (позичальника) ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також, позивач зазначає, що 19 грудня 2015 року банк заявив претензійну вимогу до спадкоємців боржника, шляхом направлення на адресу Гуляйпільської державної нотаріальної контори претензійну вимогу. В подальшому 17 січня 2019 року, банк повторно направив до спадкоємців боржника шляхом направлення на адресу Гуляйпільської державної нотаріальної контори претензії кредитора.

За правилами ч.ч.2,3 ст.1281 ЦК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги.

Отже, позивач не пред`явив свої вимоги до спадкоємців, які є відповідачами по справі, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про відкриття спадщини. Відповідно до позовної заяви та відповіді на відзив, позивачу було відомо місце проживання відповідачів, але жодних вимог до них не пред`явив.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що заявлення кредитором своїх вимог до спадкоємців було не безпосередньо, а через нотаріуса. Вказане також не може свідчити про пред`явлення вимог до спадкоємців померлого, так як нотаріус не вживав жодних заходів щодо належного повідомлення спадкоємців про вимоги кредитора. До дня звернення до суду, відповідачам не було відомо про кредитні зобов`язання спадкодавця. Таким чином, позивач звернувся до відповідачів з вимогами поза межами строків, передбачених ст.1281 ЦК України.

До матеріалів справи позивачем не долучено жодного належного доказу щодо своєчасного (з 17.09.2015 року по 17.03.2016 року) звернення позивача у будь-якій спосіб та у передбачений законом строк з будь-якими вимогами до спадкоємців померлого.

Сплив визначених ст.1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язанням, а також припинення таких зобов`язань.

Враховуючи те, що позивачем не доведені позовні вимоги і в задоволенні позову слід відмовити, то судові витрати слід покласти на позивача.

Щодо необґрунтованості стягуваної суми за кредитним договором зазначив, що Умовами та Правилами надання банківських послуг визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено інші умови.

При цьому, позивач не надав підтверджень, що саме ці умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування.

Крім того, надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено Постановою Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16пс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Тому неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (02.02.2010 року) до моменту звернення до суду з вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови та правила у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, надані банком Умови та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин (а.с.204-205).

21.04.2021 року до суду звернувся представник позивача Меркулова В.В. з поясненнями, в яких посилалася на ті самі обставини, що і у відповіді на відзив (а.с.216-218).

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Вказав на те, що відповідач ОСОБА_1 фактично проживала разом зі спадкодавцем, тому остання прийняла спадщину та не заявила про відмову від неї. Банк про смерть боржника ОСОБА_4 дізнався 17.09.2015 року. Затим вже в грудні 2015 року була направлена претензія до нотаріальної контори. Вважав за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_1 всю суму заборгованості в розмірі 11 454,93 грн.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, про що свідчать поштові повідомлення, 20.07.2020 року подала відзив на позов, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог (а.с.142-143).

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Яковенко О.С. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Вказав на те, що після померлого ОСОБА_4 спадкового майна не залишилося. Спадкоємці дійсно проживали з ним за однією адресою зі спадкодавцем і тому не заперечується факт прийняття ними спадщини. Нотаріус про наявність претензії банку спадкоємців не повідомляв. Будь-якого майна ОСОБА_1 у спадок не отримала, при цьому відповідальність повинна бути саме в межах вартості успадкованого. Просив відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

Суд, вивчивши матеріали справи, надавши їм оцінку, вважає, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

02 лютого 2010 року ОСОБА_4 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.10). При цьому в заяві зазначено, що останній ознайомлений із Умовами та Правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується його підписом у заяві, де є відповідні запевнення щодо ознайомлення та надання документів у письмовому вигляді (а.с.10).

На підтвердження укладення даного кредитного договору позивач надав Умови та Правила надання банківських послуг (а.с.11-16), виписку за договором №б/н станом на 04.05.2020 року (а.с.86-88), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с.89), довідки про видані кредитні картки (а.с.90, 122), виписку по основній карті № НОМЕР_1 за період з 01.01.1999 року по 15.06.2020 року (а.с.116-121), виписку за договором №б/н станом на 30.07.2020 року (а.с.157-160).

Однак, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 24.02.2015 року (а.с.223).

На час смерті ОСОБА_4 мав заборгованість за кредитним договором №б/н від 02.02.2010 року в розмірі 11454.93 грн., яка складається з наступного: 10932,75 грн. - заборгованість за кредитом; 522,18 грн - заборгованості за відсотками, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом (а.с.62-64).

17.09.2015 року позивачем додано до Банківського комплексу «Єдина клієнтська база» відомості про смерть ОСОБА_4 (свідоцтво про смерть), що підтверджується знімком з екрану комп`ютеру (а.с.175).

Таким чином позивач дізнався про смерть ОСОБА_4 саме ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Матеріалами спадкової справи №5/2016 після смерті ОСОБА_4 , заведеної 13.01.2016 року Гуляйпільською державною нотаріальною конторою встановлено наступне (а.с.221-247).

13.01.2016 року до Гуляйпільської державної нотаріальної контори звернулося ПАТ КБ «Приватбанк» з претензією кредитора в порядку ст.1281 ЦК України від 19.12.2015 року до спадкоємців ОСОБА_4 на суму 11454,93 грн. (а.с.222).

13.01.2016 року Гуляйпільською державною нотаріальною конторою повідомлено ПАТ КБ «Приватбанк» про заведення спадкової справи №5/2016 після смерті ОСОБА_4 та повідомлено, що інформацію щодо спадкоємців померлого ОСОБА_4 надати неможливо з огляду на нотаріальну таємницю. Надіслана заява буде доведена до відома спадкоємців при видачі їм свідоцтва про право на спадщину у разі їх звернення (а.с.240 зворот).

23.01.2019 року до Гуляйпільської державної нотаріальної контори звернулося АТ КБ «Приватбанк» з повторною претензією кредитора в порядку ст.1281 ЦК України від 20.12.2018 року до спадкоємців ОСОБА_4 на суму 11454,93 грн. (а.с.241).

06.02.2019 року Гуляйпільською державною нотаріальною конторою повідомлено АТ КБ «Приватбанк», що на підставі поданої 13.01.2016 року претензії заведено спадкову справу №5/2016 після смерті ОСОБА_4 та повідомлено, що інформацію щодо спадкоємців померлого ОСОБА_4 надати неможливо з огляду на нотаріальну таємницю. Надіслана заява буде доведена до відома спадкоємців при видачі їм свідоцтва про право на спадщину. Додатково повідомлено, що не нотаріальній конторі, а кредиторові спадкодавця належить пред`являти свої вимоги до спадкоємців (а.с.247).

23.08.2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_4 - відповідачів у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з листами-претензіями про погашення заборгованості в сумі 11454,93 грн. (а.с.24, 25).

Матеріалами спадкової справи №77/2020 після смерті ОСОБА_2 , заведеної приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Демченко Т.М. встановлено наступне (а.с.186-194).

ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 30.06.2020 року (а.с.190).

12.10.2020 року до приватного нотаріуса Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Демченко Т.М. звернулася відповідач ОСОБА_1 з заявою про відмову від прийняття спадщини за законом після матері - відповідача ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , нотаріусом на підставі цієї заяви заведено спадкову справу №77/2020, інші спадкоємці нотаріусу не відомі (а.с.186-194).

При вирішенні справи суд керується наступним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У ст.599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1,2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.3 ст.46 цього Кодексу).

Спадкування за законом застосовується у випадках відсутності заповіту.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст.1281 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відповідно до ст.1282 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Відповідно до п.189 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03.03.2004 року, який втратив чинність на підставі Наказу Міністерства юстиції № 296/5 від 22.02.2012 року, нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений статтею 1281 Цивільного кодексу України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту.

Відповідно до п.2.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції № 296/5 від 22.02.2012 року, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою), зокрема, претензії кредиторів. Однак обов`язок нотаріуса повідомляти спадкоємців про надходження претензії від кредиторів спадкодавця - відсутній.

Судом встановлено, що до суду звернувся позивач, як кредитор спадкодавця ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , з позовом до його спадкоємців за законом - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з вимогою відповідно до ст.1282 ЦК України про стягнення з них заборгованості за кредитним договором №б/н від 02.02.2010 року по 5727,47 грн. з кожного, посилаючись на те, що останні прийняли спадщину після нього, так як постійно проживали разом з ним на час його смерті.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника), за загальним правилом, переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного в спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком і боржником (який помер), після його смерті трансформуються в зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцями боржника й вирішуються в порядку положень ст.1282 ЦК.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника для правильного вирішення справи необхідно встановити такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені в ч.ч.2,3 ст.1282 ЦК, оскільки в разі пропуску таких строків на підставі ч.4 ст.1281 ЦК кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених у ст.1282 ЦК, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд установлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора суду належить установити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України.

Зазначене викладено також і в рішеннях ВС, зокрема в постанові від 18 вересня 2019 року у справі №640/6274/16-ц та від 19 лютого 2020 року № 607/98/17.

Щодо строків звернення позивача з вимогою до відповідачів суд зазначає наступне.

З огляду на вимоги ст.1281 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) саме кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Вказане також підтверджується правовими висновками, викладеними в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року (справа №522/407/15-ц, провадження №14-53цс18), відповідно до яких:

- оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України;

- кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги;

- наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги;

- сплив визначених ст. 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

Також, ВС в своїй постанові від 11 липня 2018 року у справі № 495/1933/15-ц (провадження № 61-14038св18) роз`яснив, що ст. 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса.

При цьому, на відміну від пред`явлення вимоги безпосередньо до спадкоємців, кредитор, скеровуючи претензію до нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі.

Про смерть позичальника банку стало відомо 17.09.2015 року.

Тому, суд приймає до уваги посилання позивача на те, що він пред`явив свої вимоги до спадкоємців ОСОБА_4 у встановлений строк шляхом направлення 19.12.2015 року до Гуляйпільської державної нотаріальної контори претензії кредитора в порядку ст.1281 ЦК України, яка надійшла до нотаріальної контори 13.01.2016 року.

Щодо визначення вартості майна, отриманого відповідачами у спадщину, суд зазначає наступне.

З огляду на вимоги ст.1282 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Наявні в матеріалах справи докази та витребувана судом копія спадкової справи №5/2016 після смерті ОСОБА_4 не містить відомостей про вартість майна, одержаного у спадщину відповідачами - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4 , як і відповідних свідоцтв про право на спадщину, виданих на їх ім`я із визначенням часток у спадщині. Крім того, відповідач ОСОБА_1 у своїх запереченнях посилалася на відсутність отриманого у спадщину майна після ОСОБА_4 , тому відсутні об`єкти спадкування, однак позивачем вказана обставина не спростована, і доказів зворотного суду не надано.

Остання дійсно після смерті батька не зверталася з заявою про відмову від спадщини, послалася на те, що після спадкодавця взагалі будь-якого майна не залишилося. Вказане підтверджується і матеріалами спадкової справи.

Дружина позичальника за час розгляду справи померла. Вона також за життя з заявою про прийняття чи відмову від спадщини після ОСОБА_4 не зверталася.

Обоє відповідачі на час смерті проживали з ОСОБА_4 , що підтверджується їх паспортами та відомості про зареєстроване їх місце проживання станом на 2015 рік.

Після смерті ОСОБА_2 її дочка ОСОБА_1 звернулася з заявою про відмову в прийнятті спадщини.

Відповідно до постанови ВС від 16.05.2018 року у справі № 336/3968/16-ц факт постійного проживання разом із спадкодавцем може підтверджуватися відміткою у паспорті спадкоємця про місце реєстрації особи, що в силу положень ст. 1268 ЦК України дає підстави для висновку про належність спадщини спадкоємцеві з часу її відкриття.

Тому, суд вважає, що хоча відповідачі у справі відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України як такі, що постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, і вважаються такими, що прийняли спадщину після ОСОБА_4 , так як протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не заявили про відмову від неї, однак з огляду на відсутність доказів щодо фактично отриманого ними майна у спадщину та його вартості, суд не має можливості визначити розмір вартість такого, в межах якої підлягає стягненню борг з ОСОБА_1 для погашення заборгованості за кредитним договором №б/н від 02.02.2010 року.

Відповідно до постанови ВС від 22.01.2020 року у справі № 306/2000/16-ц КЦС вказав, що задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи на підставі наданих сторонами доказів, в межах заявлених позовних вимог. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тому, суд доходить висновку, що позивачем відповідно до вимог ст.81 ЦПК України не доведено наявність обставин, передбачених в ст. 1282 ЦК України.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки останній не підтверджений встановленими обставинами та наданими суду доказами.

Стаття 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судом позовні вимоги залишено без задоволення, то судові витрати суд залишає за позивачем.

Керуючись ст. ст. 4, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 141, 211, 223, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 280-283, 289, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця - залишити без задоволення.

Повний текст рішення складено 13.10.2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Гуляйпільський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О. О. Романько