Справа № 444/2618/20
Провадження № 2/444/164/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Зеліско Р. Й.

секретар судового засідання Мамедова Г.І.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області, третя особа: Жовківська державна нотаріальна контора Західного міжрегіального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання права власності на нерухоме майно

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду із позовом про визнання права власності з підстав зазначених у позовій заяві. Просять задоволити позов.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не прибули, однак надали заяви з проханням слухати справу у їх відсутності. Позов підтримують, просять такий задоволити.

Представник відповідача та третьої особи в підготовче судове засідання не з`явилися хоч про час та місце розгляду справи належно повідомлені, що стверджено повідомленнями про вручення повідомлення, однак ними повідомлено про відсутність заперечень проти позовних вимог та розгляд справи в їх відсутності.

У зв"язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача, представника третьої особи, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнав їх, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Ст. 4 ч. 1 ЦПК України встановлено. що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав,свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 України, встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законом.

Ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Крім випадків,встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

З копії довідки виданої виконкомом Туринківської сільської ради № 100 від 16.01.2020 року вбачається, що станом на 30.06.1990 року членами колгоспного двору в АДРЕСА_1 , були:

1) ОСОБА_5 , 1920 року народження;

2) ОСОБА_1 , 1949 року народження - син;

3) ОСОБА_4 , 1956 року народження - невістка;

4) ОСОБА_2 , 1985 року народження, онука;

5) ОСОБА_3 , 1989 року народження, онука.

Відомостей про інших членів колгоспного двору станом на 15.04.1991 року з матеріалів справи не вбачається.

Згідно ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, встановлено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Виходячи з даних, так як будинок за адресою: АДРЕСА_1 станом на 30.06.1990 року належав до колгоспного типу двору членами якого були: ОСОБА_5 , 1920 року народження, ОСОБА_1 , 1949 року народження; ОСОБА_4 , 1956 року народження; ОСОБА_2 , 1985 року народження та ОСОБА_3 , 1989 року народження, то відповідно їм належало по 1/5 частці даного двору.

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , яке видано Туринківською сільською радою Жовківського району Львівської області 17.02.1998 року вбачається, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в Книзі реєстрації смертей 17.02.1998 року зроблено відповідний актовий запис за № 08 (а.с.8).

Чоловік ОСОБА_5 - ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що видно з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

За життя ОСОБА_5 заповіту не склала.

З копії спадкової справи № 765 наданої на вимогу суду Жовківською ДНК вбачається, що позивач - ОСОБА_1 05.09.2000 року звернувся в нотконтору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

Ч. 1 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Із копії заяви ОСОБА_1 від 05.09.2000 року, яка була подана ним в Жовківську державну нотаріальну контору вбачається, що він просив видати йому свідоцтво про право на спадщину, зокрема право на земельну частку (пай), площею 1,19 га, що перебуває на території с. Туринка Жовківського району Львівської області.

Внаслідок подання заяви ОСОБА_1 було зареєстровано спадкову справу № 765 (аркуш справи № 67-85).

Ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

ОСОБА_1 державним нотаріусом Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області Галань О. Я. 05.09.2000 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , а саме на право на земельну частку (пай), площею 1,19 га, що знаходиться на території с. Туринка, Жовківського району Львівської області та належало померлій на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай), зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів за № 544 (аркуш справи № 73).

Видача даного свідоцтва є підтвердженням того, що ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 .

А тому, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 єдиний прийняв спадщину за законом після смерті своєї матері, ОСОБА_5 . Інших спадкоємців немає. ОСОБА_1 не заявив про відмову від спадщини протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, яким є день смерті спадкодавця, крім того йому вже видане свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері - ОСОБА_5 .

З матеріалів справи та з копії Спадкової справи не вбачається, що будь-хто інший прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 .

А тому суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину за законом після смерті смерті ОСОБА_5 , яка складається із права власності на 1/5 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

В той же час як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_5 юридично не зареєструвала право власності на належну їй частину житлового будинку.

Наведене, зокрема, підтверджується і копією довідки Комунального підприємства Львівської обласної ради "Червоноградське МБТІ", з якої вбачаться, що станом на 31 грудня 2012 року житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований на праві власності за колгоспним двором, голового якого є ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Туринківської сільської ради 15.05.1987 року на основі рішення Нестеровського райвиконкому № 87 від 16.04.1987 року та записано 16.05.1987 року в реєстрову книгу за № 29.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що вбачається із копії свідоцтва про смерть (а.с. 7).

Після його смерті було заведено спадкову справу № 339 за заявою ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с.81). Його дружина - ОСОБА_5 відмовилась від прийняття спадщини про що подала до нотконтори відповідну заяву (а.с.81).

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто, з вищенаведеного вбачається, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Таким чином, право власності на колгоспний двір (житловий будинок) в АДРЕСА_1 було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі села Туринка, Жовківського району Львівської області.

Суд враховує, що з матеріалів справи не вбачається інформації про те, що даний будинок перебуває в арешті, під забороною або в заставі.

Суд звертає увагу, що позивачу ОСОБА_1 листом Жовківської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 18.08.2020 року № 914/01-16 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

З копії технічого паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське бюро технічної інвентаризації» вбачається, що загальна площа будинку АДРЕСА_1 становить 90,2м2, житлова 54,2 м2, допоміжна 36,0 м2.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ст. 80 ЦК України встановлено, що жилий будинок є об`єктом права приватної власності.

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, суд приходить до висновку, що право позивача ОСОБА_1 на 1/5 частину житлового будинку АДРЕСА_1 підлягає захисту в судовому порядку і в суду є всі підстави для визнання за позивачем ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , права власності на належну їй 1/5 частину даного житлового будинку.

Крім того, суд враховує, що позивачам як членам колишнього колгоспного типу двору належить право власності на 1/5 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

А тому суд приходить до висновку, що є всі підстави для визнання за позивачем ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , права власності на належну їй 1/5 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та визнання за позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 права власності на належну їм 1/5 частину житлового будинку АДРЕСА_1 як членам колгоспного двору.

Сумарно за позивачем ОСОБА_1 підлягає визнанню право власності на 2/5 частину даного житлового будинку.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Керуючись статтею 23, ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206, ч. 2 ст. 247, статтями 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/5 частини житлового будинку з господарським будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/5 частину житлового будинку з господарським будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/5 частину житлового будинку з господарським будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/5 частину житлового будинку з господарським будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 17.09.2021 року.

Суддя: Зеліско Р. Й.