Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2021 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира в складі:

головуючої судді Семенцової Л.М.,

за участі секретаря Ковальчук М.М.,

розглянувши у відкритому судовому в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 як законного представника малолітньої дочки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа Виконавчий комітет Житомирської міської ради як орган опіки та піклування Житомирської міської ради, про визнання права власності на частку нерухомого майна,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 26.10.1990 року по 06.11.2009 року вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За час перебування в шлюбі на належній її колишньому чоловікові та його нині покійній матері ОСОБА_8 під забудову земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 вони спільними з чоловіком зусиллями побудували будинок та гараж. На даний час будівництво будинку завершено. За тією ж адресою у АДРЕСА_1 також знаходиться будинок ОСОБА_8 , побудований у 1968 році. А всього за даною адресою на забудованій земельній ділянці згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , складеного 07.09.2004 року, знаходяться житловий будинок літ. «А» (1968 року побудови), житловий будинок літ. «Б» (1991 року побудови), гараж літ. «Г» (1991 року побудови), сарай літ. «В», уборна літ «У», власниками зазначеного майна на сьогоднішній день рахуються ОСОБА_8 , якій належало 29/100 часток, та ОСОБА_7 - 71/100 частки. У зв`язку з тим, що майно, набуте під час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя, вважає, що їй на праві спільної сумісної власності належить 1/2 частина від 71/100 частини її колишнього померлого чоловіка домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 в рівних частках, а саме по 1/2 частині на житловий будинок літ. «Б» та гараж літ «Г».

Вимоги позову також мотивовані тим, що під час їхнього сімейного життя померла ОСОБА_8 - мати ОСОБА_7 , проте після її смерті її колишній чоловік свою частину спадщини не прийняв, право власності на належне померлій майно не оформив. Після смерті ОСОБА_7 його спадкоємцями за законом є його діти ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та його сестра ОСОБА_6 , які на даний час претендують на отримання спадщини. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 159760238 від 15.03.2019 року у АДРЕСА_1 рахується земельна ділянка кадастровий номер: :06:040:0049, площею 0,1 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) власники ОСОБА_6 (частка 667/1000), відомості щодо іншого власника відсутні; два житлових будинки та надвірні будівлі, власники ОСОБА_7 (частка 71/100), ОСОБА_8 (частка 29/100). Підставою для реєстрації права власності на 71/100 частини за ОСОБА_7 зазначено свідоцтво про право власності від 09.06.2008 року, видане Виконкомом Житомирської міської ради. Згідно відповіді міськрайонного управління у Житомирському районі та м. Житомирі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 01.04.2019 року № 32-6-0,15- 920/123-19 на адвокатський запит другим власником земельної ділянки з кадастровим номером :06:040:0049 із часткою 333/1000 є ОСОБА_7 . Житловий будинок літ. «Б» та гараж літ. «Г» вони будували з покійним чоловіком під час шлюбу. На момент розлучення в 2009 році хоча він не був введений в експлуатацію як окремий об`єкт нерухомого майна, проте фактично являвся завершеним будівництвом об`єктом, який входив до складу всього будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 . На теперішній час будівництво будинку закінчено і спірне майно експлуатується за своїм призначенням.

Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просить визнати за нею право власності на 27/100 ідеальних часток садиби по АДРЕСА_1 , що складається з: 1/2 частини житлового будинку літ. «Б» загальною площею 56,50 кв. м та становить 21/100 ідеальну частку всієї садиби; 1/2 частини гаражу літ. «Г» загальною площею 39,10 кв. м та становить 6/100 ідеальних часток усієї садиби, виділивши її з 71/100 ідеальної частки померлого ОСОБА_7 , зменшивши його частку до 44/100 ідеальних часток (том 2 а. с. 128, 129).

У заяві про поновлення строку звернення до суду вказала, що позовів про поділ будинку та гаражу після розірвання шлюбу вона не подавала, так як до смерті її колишнього чоловіка вважала, що будинок побудований самовільно і право власності на нього не оформлене. Після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , коли її діти порушили питання щодо оформлення спадщини, з`ясувалося, що право власності на їхній будинок та гараж включено до спільної часткової власності її чоловіка та його померлої матері до загального будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , про що видано свідоцтво про право власності ще під час перебування нею в шлюбі з ОСОБА_7 в 2008 році. Вважає, що строки позовної давності пропустила з поважних причин, у зв`язку з чим позивач просить поновити їй строк подання позовної заяви до суду.

Відзив на позовну заяву від відповідачів до суду не надходив.

Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 19.10.2020 року в справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, та провадження в справі зупинено на час проведення експертизи.

Ухвалою судді Богунського районного суду міста Житомира від 21.12.2020 року поновлено провадження в справі.

Позивач та її представники в судовому засіданні позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Позивач пояснила, що з до 2015 року року вона працювала як фізична особа-підприємець, а її колишній чоловік надавав транспортні послуги. Після розірвання шлюбу ОСОБА_7 став проживати в спірному будинку з іншою жінкою - ОСОБА_4 , яка від спільного проживання з ним народила дитину ОСОБА_5 , 2009 року народження. Заповіту ОСОБА_7 не залишив та спадщину прийняли його діти ОСОБА_9 і ОСОБА_10 .

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 у судовому засіданні позов визнали, пояснивши, що спірний будинок літ «Б» та гараж літ. «Г» по АДРЕСА_1 були збудовані позивачем та її чоловіком ОСОБА_7 спільно під час перебування ними в шлюбі.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 як законного представника малолітньої ОСОБА_11 заперечував проти задоволення позову та вказав, що позивач пропустила строк звернення до суду з позовом, оскільки шлюб між нею та ОСОБА_7 було розірвано ще в 2009 році, коли й розпочався між ними конфлікт з приводу будинку. Просив застосувати до заявлених вимог строк позовної давності.

Представник третьої особи, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився та направив до суду заяву з проханням проводити розгляд справи в його відсутності та ухвалити рішення з урахуванням інтересів малолітньої дитини.

Суд, заслухавши сторони та їхніх представників, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

З 26.10.1990 року по 06.11.2009 року позивач та ОСОБА_7 перебували в шлюбі, що встановлено з копії паспорта позивача та свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 26.02.2010 року ВРАЦС Житомирського МУЮ серії НОМЕР_1 (том 1 а. с. 7, 11 - 13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Житомирським МРВ ДРАЦС ГТУЮ у Житомирській області 17.05.2019 року (т. 1 а. с. 8).

Після відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулися його діти ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , про що зазначено в повідомленні приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сєтака В.Я. від 18.03.2019 року (т. 1 а. с. 9, 130, 143, 148).

Житловий будинок по АДРЕСА_1 належав на праві власності ОСОБА_12 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 09.07.1971 року (т. 1 а. с. 196, 197, 232).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.10.2004 року ОСОБА_8 успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_12 2/3 частки житлового будинку площею 50,0 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , який складався з сараю літ. «В», уборної літ. «У» та огорожі № 1-2, а на 1/3 частину цього будинку 12.10.2004 року ОСОБА_7 видано також свідоцтво про право на спадщину за законом (т. 2 а. с. 9, 11).

Будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 складається з двох житлових будинків та надвірних будівель, зокрема будинку «А» та будинку «Б», сараю «В», гаражу «Г», уборної «У» та огорожі 1,2. Право власності на це нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_8 - на 29/110 ід. ч. та за ОСОБА_7 - на 71/100 ід. ч. відповідно до виданих їм 09.06.2008 року Виконкомом Житомирської міської ради свідоцтв про право власності на два житлових будинка (т. 1 а. с. 100-104).

Із витягів з реєстру прав власності на нерухоме майно Житомирського обласного державного комунального підприємства по технічній інвентаризації від 09.09.2004 року та комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 23.04.2007 року слідує, що за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_7 було самовільно збудовано житловий будинок літ. «Б» загальною площею 56,50 кв. м та гараж літ. «Г» (т. 1 а.с. 232, т. 2 а.с. 2).

Актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 15.08.2007 року, затвердженим рішенням міськвиконкому від 22.08.2007 року № 630, житловий будинок загальною площею 56,50 кв. м та гараж прийняті в експлуатацію (т. 2 а.с. 4). Окрім того, посилання в позовній заяві на те, що будинок літ. «Б» мав стасус самочинного будівництва підтверджується відміткою на плані будинку в технічному паспорті на нього, виготовленого станом на 07.09.2004 року (т. 1 а.с. 18).

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до виданого Житомирським МВ ДРАЦС ГТУЮ у Житомирській області 14.02.2019 року свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (т. 1 а. с. 25). Відповідач ОСОБА_6 набула у власність 2/3 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 , а саме будинок літ. «А» та належні до нього сарай літ. «В», уборну літ. «У», огорожу 1, 2 на підставі укладеного 07.06.2007 року між нею та ОСОБА_8 спадкового договору, зареєстрованого в реєстрі за № 1834 (т. 2 а.с. 26).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 159760238 від 15.03.2019 року за ОСОБА_7 30.07.2008 року зареєстроване право власності на 71/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності Житомирської міської ради від 09.06.2008 року, а 29/100 частин будинку було зареєстровано цього ж дня за його матір`ю ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 29).

Право власності на земельну ділянку в АДРЕСА_1 з кадастровим номером :06:040:0049, площею 0,1 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) зареєстроване за ОСОБА_6 - 667/1000 частка (т. 1 а. с. 28).

У висновку судового експерта № 931/12.20 від 18.12.2020 року за результатами проведення будівельно-технічної експертизи ОСОБА_13 площі будинку літ. «Б» та гаражу літ. «Г» в садибі за адресою: АДРЕСА_1 складають 95,6 кв. м, у тому числі: 56,5 кв. м будинок літ. «Б», 39,1 кв. м гараж літ. «Г». Ідеальні частки 1/2 будинку літ. «Б» та 1/2 гаражу літ. «Г» в цій садибі складають 27/100 ід. ч., у тому числі 21/100 ід. ч. 1/2 будинку літ. «Б» та 6/100 ід. ч. 1/2 гаражу літ. «Г» (т. 2 а. с. 35-66).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч. 1, 2, 4, 5 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Частинами 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз досліджених судом доказів вказує про те, що під час перебування сторонами в шлюбі ними здійснювалося будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 56,5 кв. м та гаражу літ. «Г» загальною площею 39,1 кв. м, право власності на який було зареєстроване за ОСОБА_7 30.07.2008 року в період його перебування в шлюбі з позивачем.

Під час будівництва спірного житлового будинку до прийняття його в експлуатацію в 2007 році позивач працювала швеєю на фабриці «Полісянка» з 19990 року по 1999 рік, а з 1998 року до 2015 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець відповідно до витягу з її трудової книжки та копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_4 та повідомлення Реєстраційної служби Житомирського РУЮ Житомирської області про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 03.04.2018 року (т. 1 а. с. 111-113).

Таким чином, за відсутності доказів, які б підтверджували, що спірне нерухоме майно було збудоване не за спільні кошти колишнього подружжя ОСОБА_14 , а також, враховуючи визнання позову відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 під час розгляду справи, яке не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, через що приймається судом, воно належить до об`єкту їхньої спільної сумісної власності та підлягає поділу шляхом визнання за позивачем права власності на 1/2 його частину.

Водночас вимоги позову щодо виділення належної їй частки нерухомого майна з 71/100 ідеальної частки цього майна померлого ОСОБА_7 , а також зменшення його частки до 44/100 ідеальних часток не ґрунтується на положеннях закону, так як у заявлених вимогах позивач не ставила питання про виділення своєї частки нерухомого майна в натурі за нормами ст. 364 ЦК України.

У правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у справі № 6-2565цс16 у постанові від 18.01.2017 року, вказано про те, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4-5 статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Враховуючи рівність часток подружжя у праві спільної сумісної власності на спірне майно, що визначено ч. 1 ст. 70 СК України, і відсутність домовленості між ними та шлюбного договору щодо визначення іншого розміру їхніх часток у праві власності на нього у разі поділу майна, відсутність доказів щодо неподільності житлового будинку, а також за відсутності умов, передбачених ч. ч. 4 та 5 ст. 71 СК України, суд здійснює його поділ, визнавши за позивачем та відповідачем право власності на нього по 1/2 його частині.

Статтею 72 СК України врегульоване питання застосування позовної давності до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, ч. 2 цієї статті визначено, що вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (постанова Верховного Суду України від 23.09.2015 року в справі № 6-258цс15).

Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Вирішуючи питання початку перебігу строку позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки саме по собі припинення шлюбу не є свідченням порушення права власності когось із подружжя. Тобто визначальним для висновку про застосування строку позовної давності у спорі про поділ майна подружжя, заявленому після розірвання шлюбу, є саме момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Такий висновок викладено в постанові КЦС ВС від 06.11.2019 року в справі № 682/735/18.

Суд не знаходить підстав для застосування до заявлених у позові позовних вимог строків позовної давності за заявою представника відповідача ОСОБА_4 з огляду на те, що під час розгляду справи встановлено, що спірне нерухоме майно було самочинно збудованим до серпня 2007 року, та, як зазначала позивач, їй не було відомо про прийняття його в експлуатацію та про реєстрацію права власності на нього за її колишнім чоловіком ОСОБА_7 у 2008 році. Про виникнення в нього права власності на будинок вона дізналася лише після його смерті в 2018 році та оформлення його спадкоємцями, у тому числі їхніми спільними дітьми ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , своїх прав на спадкове майно. Із наведеного можна зробити висновок, що про порушення своїх прав на спільне майно подружжя ОСОБА_1 могла дізнатися після смерті її колишнього чоловіка ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Поряд із тим, варто зауважити, що доказів, які б підтверджували заперечення її колишнім чоловіком права позивача на набуте в період їхнього шлюбу майно, матеріали справи не містять. Таким чином, оскільки трирічний строк позовної давності при зверненні до суду з позовом позивачем не пропущено, суд не знаходить підстав для його поновлення.

Вартість спірного об`єкту нерухомості згідно наданого позивачем звіту про оцінку майна від 05.11.2019 року становить 148369,00 грн. (т. 1 а. с. 21).

На підставі ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених вимог із відповідачів на користь позивача слід стягнути сплачений нею за подання позову судовий збір, що підтверджено документально оригіналом квитанції (т. 1 а.с. 6).

Керуючись ст. ст. 60, 61, 69-72 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 12, 76-82, 141, 206, 259, 263-268, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 27/100 ідеальних часток садиби по АДРЕСА_1 , що складається з:

- 1/2 частини житлового будинку літ. «Б» загальною площею 56,50 кв. м та становить 21/100 ідеальну частку всієї садиби;

- 1/2 частини гаражу літ. «Г» загальною площею 39,10 кв. м та становить 6/100 ідеальних часток усієї садиби.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 як законного представника малолітньої ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 по 370,93 грн. судового збору з кожного.

У задоволенні решти вимог позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Богунський районний суд міста Житомира протягом тридцяти днів із дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів із дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ).

Відповідач: ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 ).

Відповідач: ОСОБА_4 як законний представник малолітньої дочки ОСОБА_5 (адреса: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 ).

Відповідач: ОСОБА_6 (адреса: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_9 ).

Третя особа: Виконавчий комітет Житомирської міської ради як орган опіки та піклування Житомирської міської ради (адреса: 10014, м. Житомир, майд. ім. С.П. Корольова, 4/2, ).

Повне рішення суду складено 22.10.2021 року.

Суддя Л.М. Семенцова