Дата документу 29.09.2021 Справа № 333/3014/20
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 333/3014/20 Пр. № 22-ц/807/2074/21Головуючий у 1-й інстанції Стоматов Е.Г. Повний текст рішення складено 29.03.2021 року.
Пр. № 22-ц/807/2074/21-2Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кримської О.М., Маловічко С.В.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2021 року

та апеляційну скаргу Державного підприємства «СЕТАМ» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2021 року та додаткове рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Державного підприємства «СЕТАМ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» про визнання електронних торгів недійсними

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 2-7), в якому просив: - визнати недійсними електронні торги з примусової двокімнатної квартири загальною площею 42,36 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , що відбулися 19 березня 2020 року; - визнати недійсним протокол проведення електронних торгів № 470431 від 19 березня 2020 року з примусової реалізації двокімнатної квартири, загальною площею 42,36 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , сформований ДП «СЕТАМ», - визнати недійсним акт від 06 квітня 2020 року про реалізацію предмету іпотеки (за протоколом електронних торгів № 470431 від 19 березня 2020 року, сформованого ДП «СЕТАМ»), двокімнатної квартири загальною площею 42,36 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , який складений головним державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) Єременко Катериною Валеріївною, затвердженого начальником Комунарського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) Шабалою І.А. від 06.04.2020 року.

В обґрунтування позову зазначав, що 18 лютого 2020 року через офіційний сайт проведення електронних торгів ДП «СЕТАМ» було оголошено про торги з реалізації двокімнатної квартири, загальною площею 42,36 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 (іпотека). Відповідно до оприлюднених даних (посилання: https://setam.net.ua/auction/409468) вказані електронні торги відбувались за лотом № 408125, де за оприлюдненими умовами майно (квартира) мала наступні характеристики: - Розмір житлової площі будинку, квартири - 27.2 м кв. - Розмір нежитлової площі будинку, квартири - 15.16 м кв. - Кількість кімнат - 2. - Поверх, на якому знаходиться квартира, кімната - 2. - Кількість поверхів будинку - 5. - Площа кожної кімнати, м кв.: 1 кімната - 15,00 кв. м, 2 кімната - 12,2 кв. м - Інформація про допоміжні, підсобні приміщення та споруди: кухня - 6,5 кв. м, ванна кімната - 2,0 кв. м, туалет - 0,9 кв. м, коридор - 4,9 кв. м, балкон - 0,864 кв. м.

Враховуючи наведену інформацію щодо характеристик квартири, які оприлюднені на сайті ДП «СЕТАМ», з огляду на місце географічного розташування квартири та 2го поверху її знаходження, про що було, задекларовано продавцями, на дату проведення торгів, - ОСОБА_1 , розраховуючи на добросовісність продавців, пристав на прилюдну пропозицію, зареєструвавши особистий кабінет на офіційному сайті, подавши заявку участь у вищезазначених е-торгах, сплативши гарантійний внесок у необхідному розмірі та у встановлений строк. Відповідно до існуючих характеристик під`їзду багатоквартирного будинку, де розташована квартира, на вхідних дверях під`їзду встановлено домофон із магнітних замком.

Також на сайті ДП «СЕТАМ» була зазначена інформація про зберігача майна (квартири) по лоту № 408125, а саме ОСОБА_3 із зазначенням лише контактного номеру мобільного телефону: НОМЕР_1 , на який ОСОБА_1 не додзвонився до моменту початку торгів з метою попереднього огляду майна. ОСОБА_1 було прийнято рішення про участь в торгах з метою перемоги та отримання бажаного майна (квартири) на 2му поверсі за вказаною адресою. За результатами торгів ОСОБА_1 був визначений переможцем, який запропонував найвищу ціну у розмірі 311 100,00 грн., та сплативши її у встановлений законодавством. Згідно розміщеного оголошення про електронні торги від 18.02.2020 р. Електронні торги відбулись 19.03.2020 р., за результатами яких їх переможцем було визначено ОСОБА_1 про що було сформовано протокол про проведення електронних торгів №470431 від 19.03.2020 р. по лоту №408125, та підписаний ОСОБА_1 і ДП «Сетам». На підставі протоколу №470431 від 19.03.2020 р. у ОСОБА_1 (як покупця) виник грошовий обов`язок щодо сплати за товар (квартиру) у строк до 02.04.2020 р., який ним був повністю виконаний, що за процедурою стало передумовою для складання акту про реалізацію предмета іпотеки від 06.04.2020 р., складеного державним виконавцем та затвердженого начальником Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро). 21.04.2020 р. ОСОБА_1 було отримано акт про реалізацію предмета іпотеки від 06.04.2020 р., де з метою отримання придбаного майна на е-торгах було здійснено як виявилось без успішні спроби комунікації по оприлюдненому в оголошенні про торги телефону зберігача ОСОБА_3 (тел.: НОМЕР_1 ). Більше ніяких контактних даних зберігача, окрім номеру телефону в оголошенні про проведення е-торгів оприлюднено не було.

27.04.2020 р. ОСОБА_1 було направлено до Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), заяву про надання інформації про зберігача, включно інших відомостей окрім телефону. У відповідь на зазначену заяву Відділ державної виконавчої служби (продавець) направив ОСОБА_1 е-листа від 28.04.2020 р. де повідомив лише про вже відомий оприлюднений номер телефону (тел.: НОМЕР_1 ), а іншу інформацію про зберігача відмовився надати посилаючись на її конфіденційність. Позивачем було направлено до ДПІ «Сетам» адвокатський запит від 28.04.2020 р. з метою отримання копії заявки на реалізацію арештованого майна де б було зазначено про відомості щодо зберігача. Листом від 08.05.2020 р. було надано відповідь на адвокатський запит, де додатком до відповіді була заявка на реалізацію арештованого майна поданою Відділом державної виконавчої служби до ДП «Сетам» 12.02.2020 р., із відомостями щодо зберігача. 08.05.2020 р. листом ОСОБА_1 поштою було направлено на адресу зберігача лист із вимогою про: 1. Зв`язатися із ОСОБА_1 по телефону, передати мені вищезазначене нерухоме майно на місці його розташування по акту прийому-передачі цього майна з обов`язковим описом стану в якому знаходиться майно, та з попередньою демонстрацією нерухомого майна. 2. В момент підписання акту прийому-передачі нерухомого майна, передати мені ключі від вхідної двері до квартири та дверей домофону під`їзду будинку де знаходиться нерухоме майно, технічну документацію. 3. Надати ОСОБА_1 письмову відповідь на вимогу щодо передачі нерухомого майна. Про те вказана вимога покупця ОСОБА_1 зберігачем не була отримана.

12.05.2020 р. ОСОБА_1 було направлено вимогу до Відділу державної виконавчої служби та ДПІ «Сетам» про передання нерухомого майна та технічної документації до нього на протязі 7ми днів з моменту отримання вимоги. Листом Відділу державної виконавчої служби від 26.05.2020 р. (як продавцем) ОСОБА_1 було повідомлено про відмову у переданні майна (квартири) з посиланням на обов`язок покупця отримати у зберігача це майно на протязі 7ми робочих днів у зберігача з моменту отримання акту реалізації майна (п.10 Розділу х Порядку № 281/15).

Листом ДП «Сетам» від 29.05.2020 р. покупця ОСОБА_1 було повідомлено про неможливість передання купленого майна (квартири) із посиланням на обов`язок передачі та його зберігання Відділом державної виконавчої служби. Після чергових спроб зв`язатися із зберігачем по вже згаданому вище номеру телефону (тел.: НОМЕР_1 ), слухавку підняв якийсь чоловік як помічник зберігача, де на питання передачі майна відповів, що майна у зберігача не має, зберігання несе лише формальний порядок, що переможець торгів є власником цього майна та щоб ним заволодіти слід вибивати вхідні двері до квартири, якщо там ніхто не живе запропонованої фактичну відсутність у зберігача майна, що раніше не було відомо покупцю.

Позивачем було направлено адвокатський запит від 29.05.2020 р. 3вимогою направити: 1.Завірену копію діючого договору із зберігачем ФОП ОСОБА_3 щодо зберігання нерухомого майна по лоту № 40812), укладеного у відповідності до наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2830/5 «Про встановлення видів та розмірів витрат виконавчого провадження». 2. Інформацію з приводу дати, місця та часу передання зберігачу ФОП ОСОБА_3 ключів від вхідної двері до квартири та домофону вхідної двері до під`їзду, а також інформації від кого ці ключі попередньо були передані виконавцю.

Листом Відділу державної виконавчої служби від 02.06.2020 р. було повідомлено про те, що 13.12.2019 р. (ще до ініціювання та оголошення е-торгів) державним виконавцем було складено постанову про опис та арешт майна боржника, а саме квартири що стала предметом продажу за е торгами; ключів від вхідної двері до квартири та домофону під`їзду були та є відсутні як у державного виконавця, так і у зберігача майна. Державний виконавець, визначивши зберігачем майна ФОП ОСОБА_3 фактично свідомо не передав майно зберігачу на виконання останнім законодавчо встановлених обов`язків за ЗУ «Про виконавче провадження» та Порядком № 281/15. 04.05.2020 р. ОСОБА_1 було направлено до Відділу державної виконавчої служби (як продавця) заяву про надання інформації щодо можливості оформлення права власності та отриманнямайна на підставі акту про реалізацію предмету іпотеки, а саме щодо придбаної ним з е-торгів квартири. Листом від 26.05.2020 р. Відділу державної виконавчої служби (як продавця) з посиланням на Порядок № 281/15 ОСОБА_1 було повідомлено про можливість оформлення права власності на квартиру по згаданому акту, який є підставою для виникнення права власності та оформлення свідоцтва про право власності у нотаріуса.

Не зазначення відомостей з боку Відділу державної виконавчої служби (як продавцем), стали підставою для нотаріальної відмови покупцю ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності на вказану квартиру 27.05.2020 р.

З метою отримання контактних відомостей про призначеного зберігача ОСОБА_3 з метою організації подальшого отримання майна (квартири) від зберігача до покупця ОСОБА_1 , з огляду на положення ст.58 ЗУ «Про виконавче провадження», 20.05.2020 р. Позивачем було направлено адвокатський запит до Відділу державної виконавчої служби з вимогою направити завірену копію постанови державного виконавця про опис та арешт майна боржника, а саме вищевказаної квартири. Листом від 26.05.2020 р. Відділом державної виконавчої служби мені було надано відповідь разом із вищезатребуваною копією постанови державного виконавця про опис та арешт майна боржника. Із змісту вказаної постанови мною було з`ясовано, що квартира яка була продана покупцю ОСОБА_1 е-торгів по лоту № 408125 знаходиться не на 2му поверсі, про що було зазначено в оголошенні про проведення торгів, а на зму, про що не було відомо покупцю та він не міг ні як дізнатися про вказану обставину раніше (до вчинення правочину). По-перше, розташування квартири на 3му поверсі було не прийнятним для покупця ОСОБА_1 та він ніколи б не пристав на будь-яку пропозицію купівлі-продажу квартири вище 2го поверху, по-друге, оцінюючи оприлюднені фотографії майна на сайті ДПІ «Сетам» де проводились e- торги квартира на 3му поверсі є занедбаною квартирою на 2-му поверсі, та є значно меншою за своєю цінністю (вартістю) ніж квартира на 2-му поверсі. З огляду на наведені обставини продавець в особі Відділу державної виконавчої служби ввів в оману покупців.

Покупцем відповідно є переможець електронних торгів. Враховуючи наведені обставини обману покупця ОСОБА_1 продавцем Відділом державної виконавчої служби, щодо: 1. Прав покупця на отримання квартири двокімнатної квартири на 2му поверсі будинку за адресою: АДРЕСА_1 - тоді коли квартира знаходиться на 3му, та є фактично занедбаною у порівнянні з квартирою на 2му поверсі, що значно знижує її цінність та можливість використання за цільовим призначенням. 2. Прав/обов`язків покупця щодо отримання майна (квартири) від продавця (як то визначено за ст. ст. 662 та 689 ЦК України) чи зберігача (як то визначено за п.10 Розділу X Порядку № 2815). 3. Виконання обов`язку належного зберігання майна (квартири) продавцем (як то визначено за ст. 58 ЗУ «Про виконавче провадження» та п.5 Розділу II Порядку № 281/15). 4. Можливості оформлення права власності на підставі акту про реалізацію предмета іпотеки від 06.04.2020 р. - придбаної е-торгів у продавця вищезгаданої квартири, - правочин купівлі-продажу квартири з електронних торгів підлягає визнанню недійсним з підстав його вчинення покупцем ОСОБА_1 під впливом обману з боку продавця Відділу державної виконавчої служби.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Стоматова Е.Г. (т.с. 1 а.с. 55).

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2021 року (т.с. 2 а.с. 39-45) позов ОСОБА_1 у цій задоволено.

Визнано недійсними електронні торги з примусової реалізації квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що відбулися 19 березня 2020 року.

Визнано недійсним протокол проведення електронних торгів № 470431 від 19 березня 2020 року з примусової реалізації квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , сформований ДП «СЕТАМ».

Визнано недійсним акт від 06 квітня 2020 року про реалізацію предмету іпотеки - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , складений головним державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) Єременко К.В., затвердженого начальником Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) Шабалою І.А. від 06.04.2020 року.

Стягнуто з Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) (), буд. 16), ДП «СЕТАМ» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1261,20 грн., з кожного.

Додатковим рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2021 року (т.с. 2 а.с. 73-75) заяву ОСОБА_1 про прийняття додаткового рішення по вищезазначеній справі задоволено частково.

Ухвалено додаткове рішення по вищезазначеній справі.

Стягнуто з Комунарського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у вигляді витрат на правничу допомогу в розмірі 4850,00 грн.

Стягнуто з ДП «СЕТАМ» на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у вигляді витрат на правничу допомогу в розмірі 4850,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, всі учасники у цій справі, окрім відповідача Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та третьої особи - ОСОБА_2 , подали апеляційній скарги.

Позивач ОСОБА_1 у своїй апеляційні скарзі (т.с. 2 а.с. 85-90) просив рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та ухвалити постанову, якою задовольнити його позов у повному обсязі, а саме:

- визнати недійсними електронні торги з примусової реалізації квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що відбулися 19 березня 2020 року, з підстав вчинення правочину під впливом обману;

- визнати недійсним протокол проведення електронних торгів № 470431 від 19 березня 2020 року з примусової реалізації квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , сформований Державним підприємством «Сетам»;

- визнати недійсним акт від 06 квітня 2020 року про реалізацію предмету іпотеки - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , складений головним державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) Єременко Катериною Валеріївною, затвердженого начальником Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) Шабалою І.А. від 06.04.2020 року.

Третя особа АТ «Райффайзен Банк» (зміна найменування з АТ «Райффайзен Банк Аваль» 09 липня 2021 року згідно із протоколом загальних зборів № 3б-62 від 23.04.2021 року, державну реєстрацію нової редакції Статуту проведено 17.06.2021 року, надалі - Банк) у своїй апеляційні скарзі (т.с. 2 а.с. 141-144) просило рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Відповідач ДП «СЕТАМ» у своїй апеляційній скарзі (т.с. 2 а.с. 201-223) просило рішення та додаткове рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 2 а.с. 92).

Ухвалами апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеними скаргами відкрито (т.с. 2 а.с. 93, 174, 255), дану справу призначено до апеляційного розгляду (т.с. 2 а.с. 95, 175, 256), з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів апеляційного суду, а також щорічної відпустки судді-доповідача (т.с. 2 а.с. 166).

Третя особа АТ «Райффайзен Банк» подав апеляційному суду письмові пояснення у цій справі (т.с. 2 а.с. 124-140, 224-231).

Позивач ОСОБА_1 подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі (т.с. 2 а.с. 185-223).

Інші учасники своїм правом на подачу апеляційному суду відзиву на вищезазначені апеляційні скарги у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом не скористалась.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В автоматизованому порядку суддею Кримською О.М. у цій справі замінено суддю Подліянову Г.С. у зв`язку із відпусткою останньої 14 і більше днів (т.с. 3 а.с. 6-8).

Ухвалою апеляційного суду (т.с. 3 а.с. 9) розгляд цієї справи було призначено в режимі відеоконференції в порядку задоволення клопотання представника Банку (т.с. 3 а.с. 1-5).

У дане судове засідання повідомлені апеляційним судом належним чином про дату, час і місце розгляду цієї справи, всі учасники цієї справи, окрім позивача ОСОБА_1 та в режимі відеоконференції представника третьої особи (Банку) - адвоката Олексюк М.М. (т.с. 3 а.с. 3), не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання всіх учасників цієї справи, що не з`явились і на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України ухвалив: розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю позивача ОСОБА_1 та в режимі відеоконференції представника третьої особи (Банку) - адвоката Олексюк М.М. (т.с. 3 а.с. 3).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення всіх учасників цієї справи, що з`явились, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційні скарги апеляційну скаргу ОСОБА_1 у цій справі слід залишити без задоволення, а апеляційні скарги Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» та Державного підприємства «СЕТАМ» слід задовольнити з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і ухвалити …нове рішення.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи рішенням позов позивача у цій справі та додатковим рішенням заяву позивача, керувався ст.ст. 11, 15, 203, 204, 215, 650, 655, 656 ЦК України, ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження; ст.ст. 2,4, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 270 ЦПК України та виходив із такого.

-при ухваленні рішення:

На виконання Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області надійшов виконавчий лист 2-1472/11, виданий Комунарским районним судом міста Запоріжжя. Відповідно до якого: Звернуто стягнення на майно, надане в іпотеку згідно договору від 30.11.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І., зареєстрованого в реєстрі за № 9338 та за договором іпотеки від 27.03.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Капшуровою Ю.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 4059, а саме - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 42,36 кв. м, житловою - 27,2 кв. м, яка є власністю ОСОБА_2 зі способом реалізації шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження а початковою ціною, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності, задля задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (р/р № НОМЕР_3 в ЗОД АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 313827, ) в сумі 394670,31 грн., з них за кредитним договором № 014/17-36/712-31 від 30.11.2005 року - в сумі 164398,51 грн., за кредитним договором № 014/17-36/1844-31 від 27.03.2008 року -230271,80 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль`в особі Запорізької обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» (р/р № НОМЕР_4 в ЗОД «Райффайзен Банк Аваль», МФО 313827, ) 1700,00 грн. сплаченого судового збору та 120,00 грн. витрат з оплати інформаційно-технічного забезпечення судового процесу.

Вказаний виконавчий документ 25.10.2019 року було пред`явлено стягувачем для примусового виконання до Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, та за ним 28.10.2019 відкрито виконавче провадження № 6027172 (т. с. 1 а.с.242-247 - копії з досліджених в судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження).

В ході примусового виконання наведеного вище виконавчого документу квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , реалізовано з електронних торгів, які відбулись 19.03.2020 року (т.с. 1 а.с. 20-21).

Як вбачається з протоколу проведення електронних торгів № 470431 від 19.03.2020 року наведену вище квартиру реалізовано за ціною 311100,00 грн., стартова ціна становила 252023,00 грн. Сума сплаченого гарантійного внеску становить 12601,15 грн., переможцем торгів визнано позивача по справі ОСОБА_1 , який надав найвищу цінову пропозицію. Продавцем вказаної квартири та отримувачем коштів за реалізацію її виступив Комунарський ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного МУ Міністерства юстиції (м. Дніпро), з зазначенням у протоколі, що зазначені суми мають бути сплачені переможцем торгів до 02.04.2020 року. ДП «СЕТАМ» в свою чергу надав послугу з організації проведення електронних торгів, забезпечивши проведення електронних торгів за допомогою доступу учасників торгів до торгового електронного функціоналу (т. с. 1 а.с. 20 - 21).

Як вбачається з копій квитанцій позивач у справі ОСОБА_1 перерахував Комунарський ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного МУ Міністерства юстиції (м. Дніпро) 308 146,75грн., а отже останній виконав взяті на себе зобов`язання з оплати придбаного майна, як переможець електронних торгів (т. с. 1 а.с. 22-23).

При зверненні ОСОБА_1 з актом про реалізацію предмета іпотеки від 06.04.2020 року до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. з метою отримання свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на нерухоме майно, нотаріус, своєю постановою від 27.05.2020 року йому відмовила у вчиненні вказаної нотаріальної дії, оскільки в даному акті про реалізацію предмета іпотеки, складеному Єременко К.В. , головним державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Дніпро) 06.04.2020 року затвердженому Шабалою І.А. , начальником Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Дніпро) 06.04.2020 року, відсутні дата проведення прилюдних торгів, номер лоту, відомості про внесений гарантійний платіж. Нотаріус відмовила у вчиненні нотаріальної дії з видачі Свідоцтва, оскільки представлені їй документи не відповідають вимогам закону (т.с. 1 а.с. 45-46).

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України (далі - ЦК України) встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Предметом позовних вимог у цій справі є зокрема позовні вимоги про визнання договору купівлі - продажу земельної ділянки у формі складеного державним виконавцем Акту про проведені електронні торги недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на момент проведення спірних торгів) реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Закону України «Про виконавче провадження» та Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5.

Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5, визначено, що електронні торги - це продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.

Примусова реалізація заставного майна як стадія виконавчого провадження є сукупністю дій і правовідносин, що в процесі примусового виконання виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень, і особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до закону.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21.11.2018 у справі № 465/650/16-ц, провадження № 14-356цс18, та від 23.01.2019 у справі № 522/10127/14-ц, провадження № 14-428цс18, правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів, зазначене свідчить про оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

Відповідно до ч. 1 ст. 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України).

Ч. 4 ст. 656 ЦК України встановлено, що до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

З аналізу змісту ч. 1 ст. 650, ч. 1 ст. 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на прилюдних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами договору купівлі-продажу є продавець і покупець.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Ураховуючи, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, такий правочин може визнаватися недійсним в судовому порядку з підстав, встановлених ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Враховуючи, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі - продажу, такий правочин може визнаватися недійсним в судовому порядку з підстав, встановлених ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 910/856/17.

Згідно з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 18.11.2015 року у справі № 6-1884цс15; від 12.10.2016 у справі № 6-1981цс16, підставою визнання прилюдних торгів недійсними є наявність не лише порушень вимог закону при проведенні прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. Отже, не лише недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, є способом захисту та підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

Тобто для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Державне підприємство "Сетам" відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 "Про реалізацію арештованого майна шляхом проведення електронних торгів" та Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року, є організатором електронних торгів та уповноважене на забезпечення здійснення заходів із створення та супроводження програмного забезпечення системи електронних торгів, технологічного забезпечення, збереження та захисту даних, що містяться у системі, здійснення організації та проведення електронних торгів, забезпечення збереження майна, виконання інших функцій, що передбачені цим Порядком.

Згідно із Порядком Організатор - це державне підприємство, яке належить до сфери управління Міністерства юстиції України та уповноважене відповідно до законодавства на забезпечення здійснення заходів із створення та супроводження програмного забезпечення Системи, технологічного забезпечення, збереження та захисту даних, що містяться у Системі, здійснення організації та проведення електронних торгів, забезпечення збереження майна, виконання інших функцій, передбачених цим Порядком.

Згідно розділу І Порядку метою електронних торів є продаж майна на прилюдних торгах за принципом аукціону або на комісійних умовах засобами системи електронних торгів через Веб-сайт, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.

У відповідності до п. 4 розділу X Порядку після повного розрахунку переможця за придбане майно (у тому числі сплати винагороди Організатору) на підставі протоколу про проведення електронних торгів, який надійшов на електронну адресу, державний виконавець протягом п`яти робочих днів складає акт про проведені електронні торги і затверджує його у начальника відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

Пунктом 8 розділу X Порядку визначено, що акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках, передбачених законодавством.

У випадку придбання нерухомого майна документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведені електронні торги.

Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.

Ст. 15 ЦК України передбачено: кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Верховний Суд України у постанові від 13.04.2016 у справі № 6-2988цс15 дійшов наступного правового висновку: "головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результати торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними".

До наслідків визнання електронних торгів недійсними застосовуються наслідки визнання правочинів недійсними, передбачені ч. 1 ст. 216 ЦК України, за якою у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі - все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Також судом було досліджено та державним виконавцем не заперечується, що дані зазначені в заявці на реалізацію арештованого майна, а саме: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , щодо розташування квартири зазначені невірно. А саме, замість третього поверху, зазначено другий.

Отже, оскільки при проведенні прилюдних торгів було порушено як правила проведення електронних торгів, так і загальні норми ЦК України, внаслідок чого порушено суб`єктивне цивільне право ОСОБА_1 , якою придбано квартиру з іншими, ніж заявлено в умовах торгів, технічними характеристиками, що унеможливлює реєстрацію права власності.

З огляду на встановлені судом обставини справи та вищенаведені норми законодавства, вбачається, що при проведенні електронних торгів було порушено норми законодавства, які дають підстави визнати протокол електронних торгів незаконним. Тож, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 про визнання електронних торгів недійсними у цій справі підлягає задоволенню.

У зв`язку із задоволенням основної вимоги, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору.

Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справі від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції вважав за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру позовних вимог, тобто у рівних частинах.

-при ухваленні додаткового рішення:

Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких згідно п.1 ч.3 цієї статті віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За змістом ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами такої діяльності є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. ч. 3,4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Ч. 5 ст. 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що "склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат".

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що "склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення".

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до суду надано - договір про надання правової допомоги 24 квітня 2020 року, додаткова угода №2 до договору про надання правничої допомоги від 24.04.2020 року від 31.12.2020 року, акт наданих послуг №1 до договору про надання правничої допомоги від 24.04.2020 року від 10.03.2021 року; квитанція до прибуткового ордера №1 від 10.03.2021 року, які підтверджують отримання адвокатом Сугира В.С. від ОСОБА_1 грошових коштів на підставі вищевказаного договору. Докази подані у строк, передбачений законом та до закінчення судових дебатів представник позивача по справі зробив відповідну заяву.

Дослідивши матеріали справи та надані докази вбачається, що документи: заяви від 27.04.2020 року, лист до зберігача про передання майна від 08.05.2020 року, письмові вимоги, заяви від 04.05.2020 року, 22.06.2020 року, 22.09.2020 року, додаткові пояснення від 09.03.2020 року, клопотання про стягнення з відповідачів судових витрат - підписані самим позивачем, суд першої інстанції дійшов висновку про ухвалення по справі додаткового рішення про стягнення з Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Державного підприємства "СЕТАМ" на користь ОСОБА_1 судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу в розмірі 9700,00 грн.

Відповідно до п. 35 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справі від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції вважав, що з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру позовних вимог, тобто у рівних частинах.

Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі не відповідає.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи, має місце неповне з`ясування судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи, що мають значення для правильного вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції помилково визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, фактичним обставинам цієї справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, висновки суду першої інстанції у цій справі ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Так, апеляційним судом встановлено, що 13.07.2011 року по справі №2-1472 Комунарським районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення про звернення стягнення на майно, яке передано в іпотеку від 27.03.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Капшуровою Ю.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 4059, а саме ~ квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 42,36 кв. м, житловою 27,2 кв. м, яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності, задля задоволення вимог АТ «Райффайзен Банк Аваль» в сумі 394 670,31 грн., з них за кредитним договором №014/17-36/712-31 від 30.11.2005 року в сумі 164 398,51 гри., за кредитним договором №014/17-36/1844-31 від 27.03.2008 року 230 271,80 грн.

На виконання до Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького МУЮ Банком було направлено заяву про відкриття виконавчого провадження від 21.10.2019 за вх. №114-39/11-490044 відносно виконавчого листа №2-1472 від 26.08.2011 року виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя.

28.10.2019 року державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького МУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження відносно ОСОБА_2 , ВП № 60427172.

13.12.2019 року державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького МУЮ з метою примусового виконання рішення суду проведено опис та арешт майна боржника, а саме: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із постановою про опис та арешт майна боржника від 13.12.2019року іпотечне майно Банку, а саме: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , передано на відповідальне зберігання ОСОБА_3 .

Державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького МУЮ при складанні акту опису та решту майна боржника були здійснені дії щодо передачі майна на відповідальне зберігання.

Основною метою призначення зберігача згідно вимог чинного законодавства є забезпечення схоронності та цілісності майна.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

19 березня 2020 року було проведено електронні торги з примусової реалізації іпотечного майна Банку, а саме: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Переможцем торгів визначено - ОСОБА_1 (позивача у цій справі).

Суд першої інстанції помилково оскаржуваним рішенням у цій справі визнав недійсними зазначені торги, посилаючись на те, що судом було досліджено та державним виконавцем не заперечується, що дані, зазначені в заявці на реалізацію арештованого майна, а саме: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , щодо розташування квартири зазначені невірно, а саме: замість 3 (третього) поверху, зазначено 2 (другий).

Оскільки, відповідно до пунктів 2, 4, 5 розділу II Порядку ДП «СЕТАМ», як організатор здійснює внесення до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) за заявкою відділу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець).

Організатор перевіряє повноту заповнення заявки. У разі невідповідності заявки вимогам, передбаченим пунктом 2 цього розділу, Організатор через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби (приватного виконавця) повідомляє начальника відділу державної виконавчої служби (приватного виконавця) про необхідність усунення недоліків протягом трьох робочих днів.

При цьому, чинним законодавством не передбачено обов`язку організатора торгів перевіряти законність дій державного чи приватного виконавця щодо передачі майна на реалізацію та достовірність інформації, зазначеної у заявці на реалізацію арештованого майна.

Так, в інформаційному повідомленні про реалізацію спірного майна зазначена та інформація щодо поверху, що вказана у заявці на реалізацію арештованого майна від 12.02.2020 р. №14547-7-16.3-34. При цьому, розташування спірної квартири на один поверх вище заявленого не робить її автоматично гіршою, занедбаною, з нижчою цінністю чи такою, що не може бути використана для проживання. Помилка у номері поверху жодним чином не порушує права позивача, не впливає на можливість проживати у ній чи відчужити її у подальшому тощо.

Крім того, у позивача була можливість оглянути квартиру до його участі у торгах, була можливість зв`язатися із виконавцем та дізнатися необхідну інформацію. Так, на офіційному Веб-сайті ДП "СЕТАМ", а саме: в розділі "Порядок та умови", зазначено відділення продавця Комунарський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Тобто будь-який потенційний покупець (учасник торгів) мав змогу зв`язатися з державним виконавцем для отримання більш детальної інформації по лоту до початку проведення електронних торгів.

А це презюмує, що, якщо ОСОБА_1 , як потенційний покупець (учасник торгів), не звернувся до державного виконавця за більш детальною інформацією щодо розташування квартири, то він знав усю необхідну інформацію та погодився на умови проведення електронних торгів.

Крім того, якщо для позивача було критично важливим розташування квартири саме на 2 поверсі, то він міг пересвідчитися у цьому, оглянувши місце розташування квартири самостійно (так, адреса квартири була відома позивачу із інформаційного повідомлення, розміщено на офіційному Веб-сайті ДП "СЕТАМ"), або уточнити таку інформацію у виконавця.

Отже, ОСОБА_1 , як покупець, мав реальну можливість отримати будь-яку інформацію стосовно майна, яке передано на реалізацію та можливість його огляду, а не визначати технічні характеристика нерухомого майна,яке підлягає примусовій реалізації, за поверхом.

Однак, зазначеним правом покупець ОСОБА_1 у достатній мірі не скористався (не додзвонився до зберігача квартири ОСОБА_3 до моменту початку торгів; не оглянув квартиру, оскільки на вхідних дверях під`їзду встановлено домофон із магнітних замком, не отримав достатньої інформації про характеристики квартири (поверху тощо) саме у державного виконавця тощо).

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною позивача у матеріали цієї справи не було надано.

Порушення, якщо вони дійсно мали місце з боку державного виконавця при здійсненні підготовчих дій з метою проведення електронних торгів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» та Порядком, підлягають оскарженню в спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції взагалі не посилається на будь-які порушення організатором торгів (ДП «СЕТАМ») норм Порядку, а обґрунтовував своє рішення лише діями державного виконавця, які мають самостійний спосіб оскарження, тому у цій справі були відсутні правові підстави для визнання електронних торгів недійсними.

Крім того, суд першої інстанції ухвалив у цій справі оскаржуване рішення про визнання недійсними спірних електронних торгів, обмежившись лише вказівкою на помилку у номері поверху, на якому розташована спірна квартира.

При цьому, апеляційним судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 не довів на підставі належних та допустимих доказів у цій справі, а суд першої інстанції не обґрунтував, яким чином розташування спірної квартири на 3-му, а не на 2-му поверсі порушило права позивача, як переможця, як це вплинуло на реальну можливість використання квартири за цільовим призначенням.

Оскільки, для визнання судом електронних торгів недійсними є наявність порушення норм закону при проведенні торгів водночас із порушенням прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.

Так, згідно із п. 2 розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, який діяв на час проведення оспорюваних електронних торгів, «…організатор здійснює внесення до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) за заявкою відділу державної виконавчої служби або приватного виконавця…

…Заявка на реалізацію арештованого майна повинна містити такі дані: … відомості про майно, яке передається на реалізацію, його склад, характеристики, опис, включно з інформацією про явні дефекти, відсутні елементи, обмежену функціональність (додатково зазначається інформація, визначена пунктами б-10розділу Ш цього Порядку); місцезнаходження майна (для нерухомого майна - точна поштова адреса, для рухомого ~ адреса зберігача); відомості про зберігача майна (найменування, фактична та юридична адреси, телефон, електронна адреса)…

Відповідно до п. 5 розділу II цього Порядку «…зберігач забезпечує демонстрацію майна протягом трьох робочих днів з дня отримання звернення від зацікавленої особи…».

При цьому, апеляційним судом встановлено, що відповідно до інформації з веб - сайту ДП «СЕТАМ» (витяг т.с. 1 а.с. 15-17) було чітко зазначено точну адресу іпотечного майна Банку (вулиця, будинок, квартира та інше), тобто Комунарським відділом державної виконавчої служби Запорізького МУЮ до заявки на реалізацію арештованого майна, на підставі якої організатор здійснює внесення до Системи інформації про арештоване майно надано повну інформацію про іпотечне майно Банку у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні помилково встановив, що «…Отже, оскільки при проведенні прилюдних торгів було порушено як правила проведення електронних торгів, так і загальні норми ЦК України, внаслідок чого порушено суб`єктивне цивільне право ОСОБА_1 , яким придбано квартиру з іншими, ніж: заявлено в умовах торгів, технічними характеристиками, що унеможливлює реєстрацію права власності…».

Ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У рішенні у справі «Бендерський проти України» (пункт 42) Суд нагадує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають достатньою мірою висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

У пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Обов`язок суду мотивувати прийняття або відхилення доводів сторін по суті спору полягає у відображенні в судовому рішенні висновків суду про те, що саме дало йому підстави прийняти та/чи відхилити аргументи сторін щодо суті спору, з посиланням на з`ясовані у справі обставини та норми матеріального чи процесуального права, що підлягають застосуванню до правовідносин, що склалися.

Однак, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні у цій справі не вказав, які саме правила проведення електронних торгів було порушено при реалізації спірної квартири, не послався на конкретні норми Порядку, які регулюють правила проведення електронних торгів, та які при цьому були порушені, не зазначив, які саме, загальні норми ЦК України було порушено внаслідок проведення спірних електронних торгів, обмежившись лише загальними формулюваннями, не зазначивши, на підставі яких конкретних доказів він зробив цей висновок про порушення правил проведення торгів та загальних норм ЦК України при проведенні спірних торгів.

При цьому, суд першої інстанції також зазначав, що інші, ніж заявлені в умовах торгів, технічні характеристики унеможливили реєстрацію за позивачем права власності на спірну квартиру.

Проте, апеляційним судом встановлено, що позивач у своєму позові не вказував, що він не зміг зареєструвати спірну квартиру саме через помилку у поверсі.

Позивач у своєму позові зазначав (т.с. 1 а.с. 2-7), що при зверненні з актом про реалізацію предмета іпотеки від 06.04.2020 року до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. з метою отримання свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на нерухоме майно, нотаріус, своєю постановою від 27.05.2020 року йому відмовила у вчиненні вказаної нотаріальної дії. Оскільки, в даному акті про реалізацію предмета іпотеки, складеному головним державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Дніпро) 06.04.2020 року, затвердженому начальником Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Дніпро) 06.04.2020 року (копія т.с. 1 а.с. 25), відсутні дата проведення прилюдних торгів, номер лоту, відомості про внесений гарантійний платіж (т.с. 1 а.с. 45-46.

Тобто, нотаріус відмовила у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва, оскільки представлені їй документи не відповідають вимогам закону.

Про відмову покупцю (переможцю електронних торгів) у видачі свідоцтва про право власності на придбане майно на електронних торгах державному виконавцю Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) не було відомо. Оскільки, сам покупець (переможець електронних торгів) - позивач ОСОБА_1 до державного виконавця не звертався. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною позивача апеляційному суду не надані.

За таких обставин, апеляційним судом встановлено, що право позивача на реєстрацію права власності на спірне майно могло було бути поновлено в іншій спосіб: через звернення до виконавця із заявою про внесення змін, виправлень до акту про реалізацію предмета іпотеки від 06.04.2020 року, що в подальшому мало би наслідком реєстрацію за позивачем права власності на спірну квартиру, чи оскарження відповідних дій (постанови) нотаріуса.

Разом з тим, позивач не вважав за доцільне користуватись зазначеним правом, а звернувся до суду із позовом про визнання недійсними вищезазначених електронних торгів.

Відповідно до ч. 4 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ст. 69 Закону України "Про Конституційний Суд України" рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов`язковими до виконання.

Так, рішенням Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп дано офіційне тлумачення статті 55 Конституції України, зокрема Конституційним судом встановлено, що частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. "

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Проте, за змістом ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У постанові від 08.09.2020 р. у справі 910/8130/19 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду зробив такий висновок: "За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Майже аналогічний за змістом перелік способів захисту передбачений у частині другій статті 20 Господарського кодексу України.

Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18)).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № І4~144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від ЗО січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Відтак застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача...".

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 у цій справі обрав неефективний спосіб захисту.

Крім того, згідно із правовими висновками Верховного Суду, які є обов`язковими для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України, викладеними у:

-постанові від 13 березня 2018 року у справі № 911/494/17 - «…Вирішуючи спір про визнання електронних торгів недійсними, необхідно встановити чи мало місце порушення вимог порядку та інших норм законодавства під час проведення електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів…",

-постанові від 14.03.2018 у справі № 910/1454/17 - «… під час розгляду спору про визнання недійсними електронних торгів судами повинно бути встановлено: - чи мало місце порушення вимог Порядку реалізації арештованого майна та/або інших норм законодавства під час проведення електронних торгів і в чому таке порушення полягає;

- чи вплинули ці порушення на результат торгів;- чи відбулося порушення прав і законних інтересів позивача, який оспорює результати торгів…".

Отже, враховуючи викладене, саме позивач ОСОБА_1 у цій справі повинен був довести належними та допустимими доказами, що: відбулось порушення вимог Порядку при проведенні електронних торгів; ці порушення вплинули на результати торгів; законні інтереси позивача порушені.

Проте, апеляційним судом встановлено, що жодного порушення правил проведення електронних торгів, впливу таких порушень на результат торгів, а також порушення законних прав позивача у результаті проведення спірних торгів позивачем Бізденежним належними допустимими доказами у цій справі не доведено. Ті порушення, на які посилався позивач у своєму позові у цій справі, не вплинули і не могли вплинути саме на результат електронних торгів, адже вони не стосуються порядку їх проведення, а тому не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними.

При вищевикладених встановлених апеляційним судом фактичних обставинах цієї справи, доводи апеляційних скарг ДП «СЕТАМ» та Банку ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а висновки суду першої інстанції - спростовуються матеріалами цієї справи.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 дублюють доводи позовної заяви позивача у цій справі; ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених апеляційним судом фактичних обставин цієї справи та висновків суду апеляційної інстанції, а лише відображають позицію позивача у цій справі, викладену в його позові, яку він вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Так, ч. 1 ст. 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення (постанова ВС від 28.08.2019 у справі № 753/10863/16-ц).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування позивача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач ОСОБА_1 не надав у цій справі будь-яких належних, допустимих доказів в обґрунтування свого позову у цій справі, у тому числі що його умисно Комунарським відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), як продавцем, було введено в оману та зокрема щодо поверху, на якому розташована квартира, що реалізовувалась на вищезазначених електронних торгах, щоб саме спонукати його до укладення купівлі вищезазначеної квартири.

ОСОБА_1 приймав участь у вищезазначених електронних торгах на свій розсуд, хоча мав реальну можливість відмовитись від участі в останніх, якщо не отримав достатньої для нього інформації про квартиру від продавця - Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), не оглянув останню, якщо дійсно бажав це зробити, тощо.

Правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства: ст. ст. 203, 215 ЦК України - про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Порядком реалізації арештованого майна, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, який діяв на час проведення оспорюваних електронних торгів.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу»,

Згідно ст. 203 ЦК України загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей».

Зі змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.10.99 року N 68/5.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_1 мав намір придбати майно за принципом аукціону засобами системи електронних торгів через веб-сайт, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну, а Комунарський відділ державної виконавчої служби Запорізького МУЮ здійснити дії щодо проведення примусової реалізації, іпотечного майна Банку, а саме: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , отже наміри учасників правочину були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема позивачем ОСОБА_1 апеляційному суду не надані.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, і, навпаки, доводи апеляційних скарг Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» та Державного підприємства «СЕТАМ» - навпаки, ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, апеляційні скарги Банку та ДП «СЕТАМ» слід задовольнити, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2021 року та додаткове рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2021 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Державного підприємства «СЕТАМ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , АТ «Райффайзен Банк» про визнання електронних торгів недійсними у цій справі слід відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. ч. 1, 13 ЦПК України в разі відмови у задоволенні апеляційної скарги позивача та задоволення апеляційних скарг відповідача і третьої особи у цій справі при вищевикладених обставинах:

-позивач ОСОБА_1 не має права на компенсацію за рахунок відповідачів у цій справі будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у тому числі у вигляді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу;

-з позивача ОСОБА_1 на користь третьої особи (Банку) та відповідача ДП «СЕТАМ» слід стягнути понесені останніми документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору за подачу вищезазначених апеляційних скарг (т.с. 2 а.с. 145, 172, 242) по 3783,60 грн. на користь кожного окремо.

Керуючись ст. ст. 12-13, 81-82, 89, 141, 367-368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» та Державного підприємства «СЕТАМ» задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2021 року та додаткове рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2021 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Державного підприємства «СЕТАМ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» про визнання електронних торгів недійсними у цій справі відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» () судовий збір за подачу апеляційної скарги 3783,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Державного підприємства «СЕТАМ» () судовий збір за подачу апеляційної скарги 3783,60 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 11.10.2021 року, оскільки у період з 09.10.2021 року по 10.10.2021 року включно мали місце вихідні дні.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кримська О.М.Маловічко С.В.