Справа № 165/3572/20 Головуючий у 1 інстанції: Василюк А. В.
Провадження № 22-ц/802/1331/21 Категорія: 60 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Матвійчук Л.В., Федонюк С.Ю.,

секретар судового засідання Ганжа М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 , поданою від його імені представником ОСОБА_3 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 17 серпня 2021 року,

В С Т А Н О В И В :

07 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_5 .

За життя ОСОБА_4 склала заповіт, яким все належне їй майно в рівних частках заповіла своїм синам: її батькові ОСОБА_5 та відповідачу ОСОБА_2 ..

Ні про існування заповіту баби, ні про те, чи звертався її батько за життя із заявою про прийняття спадщини вона не знала.

Всі правовстановлюючі документи, включно заповіт, знаходяться у її дядька відповідача ОСОБА_2 , який її не повідомив про вищевказані обставини, однак сам вчасно звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері, а її баби.

Із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті батька вона звернулася вчасно 01.12.2020 і лише тоді від приватного нотаріуса дізналася, що в порядку спадкової трансмісії може успадкувати майно, яке заповіла її батькові баба ОСОБА_4 ..

Звернувшись до нотаріуса, їй було відмовлено у прийнятті заяви та рекомендовано звернутися до суду із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки нею було пропущено 15 днів для подання такої заяви.

Вважає зазначені причини поважними, у зв`язку із чим просила встановити їй додатковий строк два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті баби ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 17 серпня 2021 року позов задоволено.

Визначено ОСОБА_1 додатковий строк два місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті баби ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 від імені відповідача ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове про відмову в позові.

Позивачка відзив на апеляційну скаргу не подавала.

Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, учасники справи у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Крім того, представник відповідача ОСОБА_3 подала заяву, у якій просить розглядати справу за її відсутності. Апеляційну скаргу підтримує повністю.

Апеляційний суд визнав неповажними причини неявки представника позивача ОСОБА_6 , зазначені нею у письмовому клопотанні, а саме: перебування у відпустці, пов`язаній з лікуванням, оскільки жодних доказів на підтвердження зазначеної обставини до письмового клопотання не приєднано.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла спадкодавець ОСОБА_4 (а.с.6), після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно.

За життя, 12 листопада 1996 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким належну їй квартиру АДРЕСА_1 заповіла в рівних частках обом синам: ОСОБА_2 і ОСОБА_5 , а решту майна ОСОБА_2 (а.с.38).

Подавши заяву до нотаріуса за місцем відкриття спадщини та у визначений законом строк, відповідач ОСОБА_2 прийняв спадщину за заповітом після смерті матері і за його заявою була заведена спадкова справа (а.с.32-39).

Відповідно до вимог статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Один зі спадкоємців ОСОБА_5 , який являвся батьком позивачки та сином померлої ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.7-10).

Згідно зі ст.1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви або ці обставини суд визнав поважними.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Статтею 63 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус або в сільських населених пунктах посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Згідно з пунктом 3.2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

Отже, Закон пов`язує виникнення у нотаріуса обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини.

Як встановлено судом, позивачці було відомо про смерть баби ОСОБА_4 , однак, жодних доказів про те, що їй було відомо про наявність заповіту баби на користь її батька матеріали справи не містять.

Як вбачається із копії спадкової справи, заведеної за заявою відповідача ОСОБА_2 , останнім у заяві від 20.07.2020 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 було зазначено, що крім нього інших спадкоємців немає (а.с.33).

Разом із тим, при наявності заповіту, складеного ОСОБА_4 12.11.1996 та його передання ОСОБА_2 нотаріусу разом із заявою 20.07.2020 (а.с.38), нотаріус, у порушення вимог ст.63 Закону України «Про нотаріат», не з`ясував у відповідача ніяких даних щодо іншого зазначеного спадкоємця ОСОБА_5 і не направив повідомлення ні на його ім`я, ні уже його можливим спадкоємцям.

Звідси слідує, що ОСОБА_1 не була обізнана про наявність заповіту, складеного на користь її батька, оскільки при заведенні спадкової справи після смерті спадкодавця ОСОБА_4 нотаріусом не були здійснені повідомлення та виклик спадкоємця за заповітом протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини.

Наведене спростовує посилання відповідача на те, що позивачка знала про наявність заповіту, так як воно ґрунтується на припущеннях.

Жодних належних, допустимих та достовірних доказів у підтвердження наведеного матеріали справи не містять.

Оскільки позивачка не проживала зі спадкодавцем, то про існування заповіту вона мала змогу дізнатися із повідомлення нотаріуса або інших джерел інформації публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Проте саме на нотаріусів закон покладає обов`язок повідомляти спадкоємців про існування заповіту та про право прийняття спадщини. Нотаріус передбачених законом дій не вчинив, що і призвело до порушення прав спадкоємця на своєчасне подання заяви про прийняття спадщини.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах міститься у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі N 320/1321/18-ц.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про поважність причин пропуску позивачем строку прийняття спадщини після смерті баби у порядку спадкової трансмісії, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України є підставою для визначення їй додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Виходячи з наведеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з вимогами ч.4 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Керуючись ст.ст.268 ч.4, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , подану від його імені представником ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 17 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді