_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/4670/19
Провадження № 6/947/662/21
УХВАЛА

про залишення подання без задоволення

22.10.2021 року

Київський районний суд м. Одеси:

головуючий суддя Куриленко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі подання державного виконаця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участю боржника ОСОБА_1 , стягувача ОСОБА_2 , про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

20.10.2021 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Гуменюк В.В. звернувся до суду з поданням, в якому просить: встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 ) без вилучення паспортного документа до виконання зобов`язань за рышенням суду.

В своєму поданні державний виконавець посилається на те, що боржник вимоги за виконавчими документами в не виконує, тому державний виконавець звертається до суду для вирішення питання щодо тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України.

Сторони по справі у судове засідання не з`явились про час, дату та місце розгляду подання сповіщались належним чином.

Так, відповідно ст. 441 ЦПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 520/4670/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13 серпня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено повністю. Зобов`язано ОСОБА_1 , ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , не перешкоджати ОСОБА_2 , ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення суду оскаржено не було та після набрання законної сили були видані виконавчі листи щодо примусового його виконання.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», 29.10.2019 року державним виконавцем Відділу було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60371829 за вищевказаним виконавчим листом. Сторони повідомлені про відкриття виконавчого провадження за адресами, зазначеними у виконавчому документі. Боржник зобов`язана виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

В ході проведення виконавчих дій, місце перебування боржника не встановлено, згідно акту державного виконавця, під час виходу за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 або належного їй майна не виявлено.

Згідно відповіді ПФУ - ОСОБА_1 на обліку не перебуває, пенсію або соціальні виплати не отримує; інформація про працевлаштування ОСОБА_1 , іпн. НОМЕР_1 , та джерела отримання доходу відсутня, рухоме або нерухоме майно за боржником не зареєстровано.

З метою забезпечення виконання вимог виконавчого документа державним виконавцем винесені постанови про накладення арешту на все належне боржнику майно та грошові кошти, які зберігаються на рахунках в банківських установах; інформація про арешт майна внесена до відповідних реєстрів, постанови про арешт коштів направлені для виконання до банківських установ.

Згідно п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

За приписами ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Частиною 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, серед іншого, у випадку, якщо діють договірні та інші невиконані зобов`язання; а також, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов`язань.

Положеннями ст. 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Тобто, застосовуючи ст. 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Застосовуючи викладені вище принципи, суд зауважує, що ОСОБА_1 дійсно має виконувати зобов`язання, покладені на неї судовим рішенням.

Однак, сама по собі наявність невиконаного судового рішення не може бути підставою для обмеження особи у праві виїзду за межі своєї країни.

Звертаючись до суду з поданням, державний виконавець посилався на те, що боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішення суду.

Суд вважає, що ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. Тобто, поняття "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

На момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Проте, як встановлено судом, обставини, на які посилається виконавець, об`єктивно не підтверджені наданими матеріалами виконавчого провадження.

Також слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний, зокрема, утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення, своєчасно з`являтися на вимогу виконавця, надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Наявні в матеріалах справи докази та матеріали виконавчого провадження № 60371829 не містять підтвердження факту належного надіслання та отримання боржником ОСОБА_1 копії заочного рішення від 13.08.2019 року, постанови про відкриття виконавчого провадження, постанов про про стягнення виконавчого збору та арешт коштів боржника, виклику державного виконавця від 13.04.2021 року. При цьому, не долучаючи до подання та матеріалів виконавчого провадження рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення боржнику, а також інших доказів на підтвердження того, що відповідні постанови та виклик були направлені саме за адресою проживання боржника, отримані саме нею. З огляду на викладене, відсутні підстави стверджувати, що боржник обізнаний про свої обов`язки, про наявність виконавчого провадження та умисно ухиляється від виконання рішення суду.

Враховуючи зазначене, проаналізувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні заявлених вимог необхідно відмовити, оскільки суд не вбачає жодних законодавчих приписів для задоволення заяви про тимчасове обмеження виїзду боржника за межі України, оскільки відсутні докази навмисного, свідомого ухилення боржника від виконання рішення суду.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 258, 260, 441 ЦПК України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ :

Подання державного виконаця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участю боржника ОСОБА_1 , стягувача ОСОБА_2 , про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до апеляційного суду. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Куриленко О. М.