ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

02 листопада 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/11181/20

Головуючий у першій інстанції Павленко О. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1243/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.,

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство «Банк-Форвард»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Банк-Форвард» на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 02 червня 2021 року у справі за позовною заявою Акціонерного товариства «Банк-Форвард» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року АТ «Банк-Форвард» (далі по тексту Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останньої за Договором про надання та використання платіжної картки № НОМЕР_1 заборгованість в сумі 27882,49 грн та судовий збір у розмірі 2102 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 21.05.2012 ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк-Форвард», із заявою № 97255276, яка містила пропозицію (оферту) про укладення Договору про картку. 21.05.2012 АТ «Банк-Форвард» акцептував пропозицію, викладену в Заяві ОСОБА_1 , і уклав з нею Договір про надання та використання платіжної картки № НОМЕР_1 шляхом здійснення дій, які відповідно до умов Заяви вважаються акцептом оферти, а саме відкрив ОСОБА_1 поточний рахунок № НОМЕР_2 та випустив на ім`я останньої платіжну картку.

За умовами договору відповідачка зобов`язалася у випадку отримання кредитів в рамках Договору про картку погасити такий кредит відповідно до Умов по карткам, а також сплатити Банку відсотки за користування кредитом та інші платежі, передбачені діючими в Банку Тарифами.

Проте, у зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 умов Договору, в останньої станом на 01.12.2020 виникла заборгованість перед АТ «Банк Форвард» в сумі 27882,49 грн, з яких: 25737,49 грн. - сума заборгованості за Договором про картку; 2145 грн. - 3% річних, нарахованих з 21.02.2018 по 01.12.2020, яка відповідачкою погашена не була.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 02 червня 2021 року в задоволенні позову АТ «Банк-Форвард» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «Банк-Форвард», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне та невсебічне з`ясування всіх обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, який задовольнити позов в повному обсязі.

Заявник зазначає, що 21.05.2012 Банк акцептував пропозицію, викладену в Заяві відповідачки і уклав з нею Договір про надання та використання платіжної картки, відкрив поточний рахунок та випустив на ім`я відповідачки платіжну картку. Згідно підписаної відповідачки Заяви, Договір про картку укладений на умовах, викладених в Заяві, Тарифах по карткам Банку та Умовах надання та обслуговування платіжних карток Банку. Підписанням вказаної заяви, відповідачка погодила, що повністю згодна з вказаними Умовами, розуміє їх зміст та зобов`язується їх виконувати.

Указує, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки згідно наданої Заключної вимоги, банк скористався своїм правом дострокової вимоги погашення кредиту. Відповідно до вимоги, боржник мав сплатити заборгованість до 20.02.2018. Отже, перебіг позовної давності починається з 21.02.2018. Звернувшись до суду 02.12.2020 позивач не пропустив строк позовної давності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що АТ «Банк-Форвард» звернулось до суду з пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем у справі.

Однак з таким висновком районного суду не погоджується апеляційний суд, через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та, як наслідок, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом норм матеріального права.

Судом встановлено, що 21.05.2012 ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «Банк Русский Стандарт» із підписаною Заявою №97255276, яка в п. 1 містить пропозицію (оферту) про укладення Договору про надання та використання платіжної картки, на умовах, викладених у цій Заяві, Умовах надання та обслуговування платіжних карток банку та Тарифах по карткам Банку.

Відповідно до Статуту АТ «Банк Форвард», АТ «Банк Форвард» є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Банк Русский Стандарт».

21.05.2012 АТ «Банк Форвард» акцептував (прийняв) пропозицію (оферту), викладену в зазначеній вище Заяві ОСОБА_1 , і уклав з нею Договір про надання та використання платіжної картки №97255276 (далі - Договір про картку), шляхом здійснення дій, які відповідно до п. 2.1. Заяви вважаються акцептом оферти відповідачки, а саме: відкрив останній поточний рахунок № НОМЕР_2 , що підтверджується випискою по рахунку, та випустив на її ім`я платіжну картку (а.с. 21-57, 94).

21.05.2012 відповідачкою підписана Довідка про умови кредитування ПАТ «Банк Русский стандарт» (а.с. 7 зворот).

З виписки по рахунку вбачається, що видача кредиту за договором №97255276 від 21.05.2012 останній раз мала місце 21.12.2017.

07.08.2020 на адресу ОСОБА_1 . Банком була направлена Рахунок-виписка (заключна) із вимогою щодо сплати заборгованості за кредитним договором № 97255276 від 21.05.2012 на загальну суму 25737,49 грн, яка отримана відповідачкою 13.08.2020, однак остання будь-яких дій на погашення кредитної заборгованості не вчинила (а.с. 58-59).

На підтвердження вказаної суми заборгованості Банком надано суду виписку по рахунку з 21.05.2012 по 01.12.2020 та розрахунок заборгованості по договору № 97255276 від 21.05.2012 (а.с.21- 57, 109-119).

У матеріалах справи відсутні докази на спростування відображеної у виписці по рахунку та розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем. Також зі змісту вказаного розрахунку та виписки вбачається зарахування Банком на погашення заборгованості за кредитним договором сплачених відповідачкою платежів.

Таким чином, надані банком виписка по рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказом в розумінні ст. 77, 78 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, у даному випадку Банк.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

кщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред?явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред?явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Укладення між сторонами договору шляхом підписання відповідачем анкети-заяви, відповідає вимогам статей 633, 634 ЦК України щодо порядку укладення договору приєднання.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , після підписання заяви № 97255276 отримала кредитні картки та користувалась картковим рахунком, що також підтверджується наявною у справі випискою по рахунку відповідачки.

Установивши, що між сторонами виникли договірні відносини, пов`язані з наданням ОСОБА_1 кредитних коштів і остання своїх зобов`язань з повернення кредиту належним чином не виконала, внаслідок чого виникла заявлена Банком заборгованість, розмір якої відповідачкою жодними доказами не спростований, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог АТ «Банк Форвард» та стягнення на його користь з відповідачки 25 737,49 грн заборгованості за кредитом.

Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, Банк просив також стягнути з відповідачки три відсотки річних від простроченої суми згідно ст. 625 ЦК України за період з 21.02.2018 по 01.12.2020.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.08.2020 на адресу ОСОБА_1 . Банком була направлена Рахунок-виписка (заключна) із вимогою щодо сплати заборгованості за кредитним договором № 97255276 від 21.05.2012 на загальну суму 25737,49 грн, яка отримана відповідачкою 13.08.2020, тобто АТ «Банк-Форвард» скористалося правом на дострокове повернення кредитної заборгованості по кредитному договору, чим змінило порядок, умови і строк їх дії.

Зважаючи на положення ч. 1 ст. 1049 ЦК України, ОСОБА_1 мала виконати обов`язок щодо сплати заборгованості за кредитним договором у строк до 12.09.2020.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (Постанова ВП ВС від 28.03.2018 справа № 444/9519/12).

Ураховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що з ОСОБА_1 на користь Банку, крім суми заборгованості за кредитом, підлягає також стягненню заборгованість за процентами, нарахованими на прострочений кредит, із розрахунку три проценти річних згідно ст. 625 ЦК України за період з 13.09.2020 (з першого дня після закінчення 30-денного строку після отримання вимоги (заключного рахунку-виписки)) по 01.12.2020 (в межах позовних вимог, що складає днів) у сумі 128,68 грн (25737,49 грн х 3% : 12 місяців x 2 прострочених місяці) і саме вказана сума підлягає стягненню з відповідачки на користь Банку.

Апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позивач звернувся до суду з даним позовом з пропуском строку позовної давності, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Тобто, позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч. 1 ст. 259 ЦК України).

Як зазначалось вище, з рахунку-виписки за договором № 97255276 від 21.05.2012 за період з 21.05.2012 по 24.02.2020 вбачається, що остання операція по видачі кредитних коштів ОСОБА_2 була здійснена 21.12.2017 (а.с.57), саме із цієї дати має бути обраховано трирічний строк звернення до суду.

Позовна заява була направлена до суду першої інстанції поштовими засобами зв`язку АТ «Укрпошта» 02.12.2020, тобто в межах трирічного строку, за таких обставин, позивачем не пропущено строку звернення до суду (а.с.75).

З огляду на наведене, висновок районного суду про відмову у задоволенні позовних вимог Банку з підстав пропуску строку позовної давності є помилковим.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновки суду не відповідають встановленим у справі обставинам, судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, відтак судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» підлягає стягненню заборгованість за Договором про надання та використання платіжної картки № 97255276 від 21.05.2012 в сумі 25866,17 гривень, з яких: заборгованість за договором у сумі 25737,49 гривень та 3% річних в сумі 128,68 гривень.

Відповідно положень ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Пропорційно до розміру задоволених вимог (92 %) з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» підлягає стягненню сума судового збору за подання позовної заяви позивачем 1933,84 грн та за подання апеляційної скарги 2900,76 грн, загалом 4834,60 грн.

Керуючись ст. 367, 374, п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк-Форвард» - задовольнити частково.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 02 червня 2021 року - скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Банк-Форвард» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Банк-Форвард» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 105, ) 25866 (двадцять п`ять тисяч вісімсот шістдесят шість) грн 17 коп. заборгованості за Договором про надання та використання платіжної картки № 97255276.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Банк-Форвард» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 105, ) 4834 (чотири тисячі вісімсот тридцять чотири) грн 60 коп. на відшкодування судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: І.О.Боброва

Н.В. Шитченко