Дата документу 13.10.2021 Справа № 330/150/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 330/150/21 Головуючий у 1 інстанції: Федорець С.В.
Провадження № 22-ц/807/2520/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Заболотної Римми Валентинівни на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 29 квітня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 10.02.2009 року. Цією заявою відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом. Розмір кредитного ліміту був збільшений до 9850,00 гривень.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач, за посиланнями позивача, станом на 30.11.2020 року має заборгованість у сумі 14 484 гривні 36 копійок, яка складається з наступного: 10 732,64 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту, 3 751,75 гривень заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України.

Але в позовній заяві банк вказував, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, тому просив стягнути з відповідача лише заборгованість за тілом кредиту у розмірі 10 732,64 гривень, та судові витрати у розмірі 2102 гривень.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 29 квітня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» у особі представника Заболотної Р.В. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Основними аргументами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту. В матеріалах справи наявні банківські виписки, які є належним доказом підтвердження укладення кредитного договору та видачі кредиту та судом було залишено поза увагою факт часткового виконання боржником кредитного договору. Крім того, суд безпідставно відмовив у стягнені заборгованості по процентам за користування кредитом станом на 30.11.2020 року. Висновки суду про відсутність погодження умов кредитування є безпідставними, оскільки відповідач погодився у письмовому вигляді з умовами кредитування.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За змістом статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, до яких згідно з приписами ч. 6 статті 19 ЦПК України належать нескладні справи та справи з ціною позову, що не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Разом з тим, суд першої інстанції, відмовляючи у стягненні заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, але за договірною ставкою процентів, не звернув уваги на те, що у прохальній частині позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» такої вимоги не заявляв, тим самим суд вийшов за межі позовних вимог.

Рішення оскаржується банком в повному обсязі, та в апеляційній скарзі містяться доводи, в тому числі, і щодо незаконної відмови суду першої інстанції у стягнення відсотків згідно ст. 625, хоча позовна заява такої вимоги і не містить.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки вимоги щодо стягнення процентів заявлені позивачем не були, то рішення суду в частині відмови у їх стягненні підлягає скасуванню, а вказані вимоги не підлягають

вирішенню апеляційним судом.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву № б/н від 10 лютого 2009 року (а.с. 38).

Але суд першої інстанції зазначив, що у цій анкеті-заяві відповідачем не було відмічено, який саме вид банківської послуги він бажає отримати.

Також суд встановив, що банком на підставі договору надання банківських послуг було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі 100,00 гривень, у подальшому кредитний ліміт неодноразово збільшувався та зменшувався.

Суд, перевіряючи доводи банку про те, що відповідачем порушувались умови договору щодо повернення отриманих від банку кредитних коштів вказував, що на підтвердження факту несвоєчасного погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором та наявність у зв`язку з цим заборгованості перед позивачем за тілом кредиту позивачем надано виписку по картковому рахунку відповідача (а.с. 22-35).

Проте, суд вказував, що з цієї виписки вбачається, що кредитний ліміт відповідача збільшувався за рахунок списання банком пені та відсотків за використання кредитного ліміту.

Суд першої інстанції зазначив, що з розрахунку заборгованості, наданого до суду, вбачається, що відповідач має заборгованість за тілом кредиту, при цьому з системного аналізу положень Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, наданих до позову, та ч.1 ст.1054 ЦК України слідує, що за своєю суттю прострочене тіло кредиту, яке просить стягнути позивач у своїй позовній заяві, є завуальованими відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього входить плата за користування кредитом, а не, власне, надані позичальнику в користування кошти. Крім того, в підписаних відповідачем документах (анкеті-заяві та Довідці про умови кредитування) відсутня регламентація складових частин поняття "прострочене тіло кредиту",

Тому суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що прострочене тіло кредиту є саме фактично отриманими відповідачем кредитними коштами, та відмовив у стягнення заборгованості за «простроченим тілом кредиту».

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

В матеріалах справи міститься заява позичальника від 10.02.2009р., яка підписана особисто ОСОБА_1 , у якій містяться персональні данні відповідача, та визначено розмір кредитного ліміту у сумі 100 грн., базову відсоткову ставку по кредитному ліміту на момент підписання договору у розмірі 2,5 % у місяць із розрахунку 360 днів у році.

З матеріалів справи, а саме, з Довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна 55 днів пільгового періоду", яка підписана відповідачем, вбачається, що сторони узгодили істотні умови кредитного договору (а.с.39). Підпис під Довідкою про умови кредитування позичальником не оспорювався в суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до вимог ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі; кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Але, оцінюючи Витяги з Тарифів та Умов і правил надання банківських послуг, колегія не може визнати їх невід`ємними частинами договору, оформленого у вигляді заяви, як такі, що не підписані відповідачем як клієнтом банку.

При цьому, колегія зазначає, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку ще у 2009 році, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів на прострочений кредит, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, на що звернуто увагу судів у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Така правова позиція висловлена у постанові ВП ВС від 03.07.2019р. у справі № 342/180/17-ц, та з огляду на обставини цієї справи підстав для відступу від неї колегія не вбачає.

Між тим, кредитні кошти від банку відповідач отримувала та користувалась ними, про що свідчать матеріали справи.

Так, в матеріалах справи міститься виписка про рух коштів по картрахунку відпові-

дача, яка дійсно є первинним бухгалтерським документом, яким фіксується факт виконання банківських операцій та який служить підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах; в ньому відображаються всі операції за картковим рахунком клієнта ОСОБА_1 , в т.ч., маються відомості щодо встановленого розміру кредитного ліміту, його зміну, зняття грошових коштів клієнтом та погашення ним заборгованості.

Колегія вважає, що саме виписка про рух коштів по картрахунку відповідача і доводить отримання відповідачем кредитних коштів від банку та користування ними, а також здійснені на погашення кредиту платежі.

Крім того, з довідки банку про кредитні картки відповідача слідує, що останній декілька разів отримував перевипущені картки, та строк дії останніх двох карток встановлено до 12/21, якими користувався, та останні платежі з поповнення картки здійснював у листопад 2018р.( а.с. 37, 22-зворот).

Шляхом аналізу виписки про рух коштів по картрахунку колегією встановлено, що відповідач активно користувався усіма виданими йому картками протягом тривалого часу, оплачуючи послуги, товари, здійснюючи перекази на картки третіх осіб, на свої інші картки, а також здійснюючи регулярні поповнення.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" повернуті відповідачем не в повному обсязі, а також, що картки є чинними до теперішнього часу, банк правомірно просив стягнути неповернуті кошти як заборгованість за простроченим тілом кредиту, розмір якого підтверджується відомостями з виписки про рух коштів, на підставі якого банком було здійснено розрахунок заборгованості та обґрунтовано визначено борг станом на 30.11.2020р. у сумі 10 732,64 грн.

За приписами п.2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, в ході апеляційного перегляду справи колегія визнала апеляційну скаргу банку частково обґрунтованою, а саме, в частині заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10732,64 грн., тому у відповідності до пп. 3, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог банку щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про їх задоволення на вказану суму. Проте, скасувавши рішення в частині відмови в позовних вимогах щодо відсотків, нарахованих на прострочений кредит, колегія не вирішує ці вимоги, оскільки вони заявлені банком не були.

Ухвалюючи постанову про задоволення позову, колегія у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України вирішує питання про розподілу судових витрат.

Так, банком за подання позову майнового характеру з ціною на суму 10732,64 грн. сплачено судовий збір у сумі 2102 грн., за подання апеляційної скарги - 3405 грн., а всього 5507 грн. Оскільки позов банку задоволено повністю, то банку за рахунок відповідача належить до компенсації вся сума судового збору у розмірі 5507 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Заболотної Римми Валентинівни задовольнити частково.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 29 квітня 2021 року у справі скасувати.

Позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за договором, оформленим анкетою-заявою б/н від 10.02.2009р., станом на 30.11.2020р. в сумі 10732 (десять тисяч сімсот тридцять дві) гривні 64 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судовий збір в сумі 5507 (п`ять тисяч п`ятсот сім) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята, складена та підписана 13 жовтня 2021 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Кочеткова І.В.