Справа № 352/1048/19
Провадження № 2/352/52/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2021 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої судді Хоминець М.М.

з участю секретаря Гундич Г.В.

позивача ОСОБА_1

представників сторін Жидецької С.Р., ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тисменицького РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, ОСОБА_3 про визнання незаконними дій та рішень ВДВС Тисменицького РУЮ ГТУЮ в Івано-Франківській області щодо невиконання рішень суду, зобов`язання до вчинення дій та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 у кінці травня 2019 р. звернувся до суду з позовом до відповідачів Тисменицького РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області, ГУ ДКС України в Івано-Франківській області, ОСОБА_3 про визнання незаконними дій та рішень ВДВС Тисменицького РУЮ ГТУЮ в Івано-Франківській області щодо невиконання рішень суду, зобов`язання до вчинення дій та стягнення моральної шкоди, у якому просив: 1) визнати незаконними дії, рішення та бездіяльність ВДВС Тисменицького РУЮ ГТУЮ в Івано-Франківській області та безпідставне подання про роз`яснення рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 31.01.2012 р. та виданого 26.04.2012 р. Тисменицьким районним судом виконавчого листа на примусове виконання судового рішення, ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 13.11.2012 р. та рішення Тисменицького районного суду по справі № 2-897/2011; 2) зобовязати відповідачів виконати рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 31.01.2012 р. та виданий виконавчий лист на примусове виконання судового рішення, ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 14.09.2014 р.; скасувати як незаконну постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 10.06.2019 р. ВП № 33989311; 3) стягнути з держави в особі ВДВС Тисменицького РУЮ ГТУЮ в Івано-Франківській області та УДК в Івано-Франківській області, а також з ОСОБА_3 на користь позивача по 500000 грн. відшкодування моральної шкоди з кожного; 4) постановити окрему ухвалу щодо порушення законності в діяльності ВДВС Тисменицького РУЮ ГТУЮ в Івано-Франківській області, зокрема, про порушення кримінального провадження за ознаками зловживання владою та службовим становищем (ч.2 ст.364 КК України), а відносно ОСОБА_3 за ст.366 КК України; 5) судові витрати та витрати, пов`язані із знесенням (демонтажем) самовільно збудованої господарської будівлі на межі земельних ділянок в садовому товаристві « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на території Клузівської сільської ради Тисменицького району, покласти на відповідачів.

Після збільшення розміру позову 04.09.2019 р. позивач просив стягнути з держави в особі ВДВС Тисменицького РУЮ ГТУЮ в Івано-Франківській області та УДК в Івано-Франківській області на свою користь по 6500000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Вказана цивільна справа передана у провадження судді Хоминець М.М. 27.05.2020 р. після повторного автоматизованого розподілу судових справ.

Ухвалою суду від 09.12.2020 р. до участі у справі залучено правонаступника первісного відповідача Тисменицького РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області, яким є Тисменицький РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

Заявлені вимоги позивач обґрунтовував тим, що рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 31.01.2012 р. зобовязано відповідачку ОСОБА_3 не чинити позивачу ОСОБА_1 перешкод у користуванні земельною ділянкою в садовому товаристві « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на території Клузівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області та демонтувати (знести) самовільно збудовану господарську будівлю на межі земельних ділянок в садовому товаристві « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на території Клузівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області. Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 13.11.2012 р. розяснено вказане судове рішення, зокрема, уточнено місце знаходження (адресу) самовільно збудованої господарської будівлі, яка підлягає знесенню. На підставі вказаного судового рішення Тисменицьким районним судом видано виконавчий лист № 2-897/11, який з 23.08.2012 р. знаходився на виконанні у ВДВС Тисменицького РУЮ ГТУЮ в Івано-Франківській області. Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 14.09.2014 р., яка залишена без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 11.03.2015 р., підтверджено протиправність бездіяльності та рішень державного виконавця, визнано незаконною та скасовано постанову головного державного виконавця Григорківа С.І. від 06.02.2014 р. про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Тисменицького районного суду № 2-897/11 від 31.01.2012 р.; зобовязано ВДВС Тисменицького РУЮ ГТУЮ в Івано-Франківській області відновити вказане виконавче провадження. Державний виконавець Григорків С.І. затягував виконання судового рішення, виносив необґрунтовані постанови про закінчення виконавчого провадження, які скасовувались судом, звертався з поданнями про роз`яснення судового рішення, безпідставно посилаючись на те, що при виході за місцем виконання на межі земельних ділянок в садовому товаристві « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не виявлено господарської будівлі, яка підлягала знесенню; при цьому безпідставно зупиняв виконавче провадження. Дії державного виконавця слід розцінювати як свідоме затягування виконання судового рішення, такі протиправні дії та бездіяльність продовжуються до цього часу. Незаконною постановою головного державного виконавця Григорківа С.І. від 10.06.2019 р. ВП № 33989311 виконавчий документ повернуто стягувачу. Судове рішення не виконано, права позивача продовжують порушуватися, внаслідок чого йому завдано значної матеріальної та моральної шкоди.

Позивач та його представник адвокат Жидецька С.Р. у судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги і просили їх задоволити.

Представник відповідача Тисменицького РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) у судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у наданому суду відзиві, посилаючись на те, що позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав та інтересів, оскільки законом чітко передбачено, що на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця подається скарга у порядку ст.447 ЦПК України. У процесі виконання судового рішення було виготовлено кошторис щодо знесення самовільно збудованої боржником ОСОБА_3 господарської будівлі на межі земельних ділянок в садовому товаристві « ІНФОРМАЦІЯ_1 », сума якого склала біля 134000 грн., стягувач ОСОБА_1 відмовився проавансувати виконавчі дії згідно ст.43 Закону України «Про виконавче провадження». Постановою старшого державного виконавця Фрич Л.В. від 06.04.2021 р. знову відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа Тисменицького районного суду № 2-897/11. Вимога про стягнення моральної шкоди взагалі не обґрунтована, позивач не довів самого факту спричинення йому моральної шкоди, не вказав, у чому саме полягає моральна шкода, якими саме діями чи бездіяльністю Тисменицький РВ ДВС завдав йому моральної шкоди.

Представник відповідача ГУ ДКС України в Івано-Франківській області у судовому засіданні позов не визнала і просила відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у наданому суду відзиві, посилаючись на те, що Головне управління Казначейства не є головним розпорядником бюджетних коштів, здійснює розрахунково-касове обслуговування розпорядників та одержувачів бюджетних коштів, самостійно несе відповідальність за власні дії, будь-яких протиправних дій відносно позивача не здійснювало. Жодним нормативно-правовим актом не передбачено покладання відповідальності на Головне управління Казначейства за дії інших органів. Головне управління Казначейства не є органом, з якого стягується шкода, воно лише здійснює перерахування коштів, як фінансова установа, відповідно до своїх обовязків за дорученням розпорядника коштів або за рішенням суду. Заявлена позивачем вимога про стягнення моральної шкоди є безпідставною.

Представник відповідачки ОСОБА_3 адвокат Гуменюк Б.С. у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що згідно ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Такий порядок передбачено ст.447 ЦПК України, а ст.449 ЦПК України встановлено десятиденний строк для звернення до суду із скаргою з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Позивач всупереч вказаним нормам звернувся до суду із позовом поза межами встановлених строків. Заявлену вимогу про стягнення моральної шкоди позивач не конкретизував та не обґрунтував, у чому полягає моральна шкода; належними і допустимими доказами не довів наявності моральної шкоди; не зазначив, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, як і не надав таких доказів; не довів наявності причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача; не обґрунтував і не довів наявності вини ОСОБА_3 у заподіянні шкоди. Просив відмовити у позові за безпідставністю та необґрунтованістю. У випадку, якщо суд дійде висновку про обґрунтованість позовних вимог, просив застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у задоволенні позову з цієї підстави.

Заслухавши вступне слово позивача, представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Встановлено, що рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 31.01.2012 р. зобовязано відповідачку ОСОБА_3 не чинити позивачу ОСОБА_1 перешкод у користуванні земельною ділянкою в садовому товаристві « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на території Клузівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області та демонтувати (знести) самовільно збудовану господарську будівлю на межі земельних ділянок в садовому товаристві « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на території Клузівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 13.11.2012 р. розяснено, що вказаним судовим рішенням зобовязано відповідачку ОСОБА_3 не чинити позивачу ОСОБА_1 перешкод у користуванні земельною ділянкою в садовому товаристві « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на території Клузівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області та демонтувати (знести) самовільно збудовану господарську будівлю на межі земельних ділянок в садовому товаристві « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яка згідно державного акту про право власності на земельну ділянку, виданого 19.02.2009 р. ОСОБА_3 , та схеми земельної ділянки садового будинку знаходиться на земельній ділянці розміром 0,0474 га у садівничому товаристві « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного судового рішення Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області видано виконавчий лист № 2-897/11 від 31.01.2012 р., який з 23.08.2012 р. знаходився на виконанні у ВДВС Тисменицького РУЮ Івано-Франківської області, правонаступником якого був Тисменицький РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області, правонаступником якого є Тисменицький РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), виконання проводилось у рамках виконавчого провадження № 33989311 (т.1, а.с.68).

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 18.09.2014 р., яка залишена без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.03.2015 р., визнано незаконною бездіяльність головного державного виконавця Григорківа С.І. щодо порушення строків виконання рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 31.01.2012 р.; визнано незаконною та скасовано постанову головного державного виконавця Григорківа С.І. від 06.02.2014 р. про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Тисменицького районного суду № 2-897/11 від 31.01.2012 р.; зобовязано ВДВС Тисменицького РУЮ ГТУЮ в Івано-Франківській області відновити вказане виконавче провадження (т.1, а.с. 87-91, 92-95).

Постановою головного державного виконавця Тисменицького РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Григорківа С.І. від 10.06.2019 р. виконавчий документ (ВП № 33989311) повернуто стягувачу (т.1, а.с.27).

Постановою старшого державного виконавця Тисменицького РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Фрич Л.В. від 06.04.2021 р. відкрито виконавче провадження ВП № 65042485 з виконання виконавчого листа Тисменицького районного суду Івано-Франківської області № 2-897/11 від 13.11.2015 р. (виданого судом дублікату виконавчого листа) про зобовязання ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні земельною ділянкою в садовому товаристві « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на території Клузівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області та демонтувати (знести) самовільно збудовану господарську будівлю на межі земельних ділянок в садовому товаристві « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на території Клузівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області (т.1, а.с.225-226).

Вказані обставини сторонами не оспорювались.

Таким чином, судом встановлено, що у рамках виконавчого провадження № 65042485 від 06.04.2021 р. триває виконання рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 31.01.2012 р., з урахуванням ухвали цього суду від 13.11.2012 р., на підставі виданого Тисменицьким районним судом дублікату виконавчого листа № 2-897/11 від 13.11.2015 р.

Частиною першоюст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під захистом права розуміється застосування державою примусу, спрямоване на відновлення порушеного права субєкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обовязку зобовязаною стороною, внаслідок чого відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього субєкта, компенсація витрат, що виникли у звязку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту права чи інтересу може бути визначено як вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи результату, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

При цьому спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти субєкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у звязку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Суд зазначає, що позивач, звернувшись до суду з позовними вимогами про визнання незаконними дій, рішень та бездіяльності виконавчої служби щодо виконання судових рішень (вказана позовна вимога є незрозумілою стосовно рішення Тисменицького районного суду по справі № 2-897/2011, яким у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 було відмовлено, яке скасоване рішенням апеляційного суду від 31.01.2012 р.), про зобовязання виконати судові рішення та про скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, обрав неналежний спосіб захисту.

У відповідності з вимогами ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Такий порядок передбачено ст.447 ЦПК України, відповідно до якої сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 449 ЦПК України встановлено десятиденний строк для звернення до суду із скаргою з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

З огляду на викладене вказані вище позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Щодо третьої вимоги про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

У відповідності з вимогами ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно вимог ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст.1167 ЦК України.

Частиною 1 вказаної норми встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною другою вказаної нормипередбачено три виключення із загального правила частини першої, коли моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якими є: 1) завдання шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоровяабо смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) завдання шкоди фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у виді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

До таких випадків можна віднести, зокрема, статті 1173 та 1174 ЦК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно ч.1 ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Суб`єктом відшкодування шкоди є держава, АРК та орган місцевого самоврядування. Відповідальність за шкоду, завдану органом державної влади, органом влади АРК або органом місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою настає незалежно від вини цих органів, вини їх посадової або службової особи. При цьому незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена.

Суд зазначає, що позивач у порушення вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надав належних, допустимих, достовірних і достатніх у своїй сукупності доказів на підтвердження факту спричинення йому моральної шкоди, наявності моральної шкоди та причинного звязку між шкодою і незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, державного виконавця. Позивач не обґрунтував, у чому полягає моральна шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, не надав доказів вини відповідачки ОСОБА_3 у заподіянні шкоди.

З урахуванням викладеного суд вважає необґрунтованими та недоведеними вимоги позивача про стягнення моральної шкоди з держави в особі органу державної виконавчої служби та про стягнення моральної шкоди з відповідачки ОСОБА_3 .

Вимога позивача про стягнення моральної шкоди з ГУ ДКС України в Івано-Франківській області, яке не є органом, з якого стягується шкода, а лише як фінансова установа здійснює перерахування коштів відповідно до своїх обовязків за дорученням розпорядника коштів або за рішенням суду, визнається судом безпідставною.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 не підлягає до задоволення вимога про постановлення окремої ухвали щодо порушення законності в діяльності органу ДВС та порушення кримінального провадження відносно його посадових осіб і відносно ОСОБА_3 .

Питання щодо витрат, пов`язаних із знесенням (демонтажем) самовільно збудованої господарської будівлі на межі земельних ділянок в садовому товаристві « ІНФОРМАЦІЯ_1 », повинно вирішуватись у рамках відкритого 06.04.2021 р. виконавчого провадження ВП № 65042485 з виконання виконавчого листа Тисменицького районного суду, виданого на підставі рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 31.01.2012 р.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач у рамках розгляду даної справи звільнений судом від сплати судового збору, який не може бути стягнуто з відповідачів, на користь яких ухвалено рішення, судовий збір у даній справі у розмірі 3842 грн. (768,40 грн. за вимогу про визнання незаконними дій, рішень та бездіяльності, 768,40 грн. за вимогу про зобовязання виконати судові рішення, 2305,20 грн. за вимоги про стягнення моральної шкоди (по 768,40 грн. до кожного з трьох відповідачів) за ставками судового збору в 2019 р.) компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі наведеного, відповідно до ст.56 Конституції України, ст. 15, 16, 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у позові ОСОБА_1 до Тисменицького РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, ОСОБА_3 про визнання незаконними дій та рішень ВДВС Тисменицького РУЮ ГТУЮ в Івано-Франківській області щодо невиконання рішень суду, зобов`язання до вчинення дій та стягнення моральної шкоди.

Компенсувати судовий збір у розмірі 3842 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Представник позивача: ОСОБА_4 , АДРЕСА_3 .

Відповідачі: Тисменицький РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), м. Тисмениця, вул. Левицького, 4, Івано-Франківської області, ;

Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, м. Івано-Франківськ, вул. Дністровська, 14, ;

ОСОБА_3 , АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Представник відповідача: ОСОБА_2 , м. Івано-Франківськ, вул. М. Підгірянки, 23 офіс 1.

Повне судове рішення складено 28.10.2021 р.

Суддя М.М.Хоминець