Справа № 727/3842/21
Провадження № 2/727/1387/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2021 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Смотрицького В.Г.

при секретарі Заверусі Б.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Чернівецької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, -

Встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати посилаючись на те, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за відповідачкою ОСОБА_1 зареєстровано 05.09.2016 року право власності на нежитлову будівлю площею 40,4 кв.м. по АДРЕСА_1 .

Зазначене нерухоме майно розміщене на земельній ділянці з кадастровим номером :22:002:0235 площею 0,282 га.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 13.08.2019 року міська рада відчужила вказану земельну ділянку ОСОБА_1 , цільове призначення земельної ділянки: код 03.07 - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, вид використання земельної ділянки для будівництва туристично-оздоровчого комплексу.

Відповідачка в період з 05.09.2016 року по 12.08.2019 року використовувала земельну ділянку по АДРЕСА_1 без правопосвідчуючих документів.

21.09.2020 року Департамент містобудівного комплексу та земельних відносин звернувся з листом до відповідачки з проханням сплатити безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за землю за період з 17.09.2017 року по 12.08.2019 року в сумі 122827,89 грн., однак відповідачка кошти не сплатила.

Фактичний користувач земельних ділянок, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельних ділянок на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

А тому просив стягнути з відповідачки ОСОБА_1 безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі 122827,89 грн. та судовий збір в сумі 2270 грн.

Відповідно до ч. 4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 травня 2021 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачці строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того, відповідачці надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених в позовній заяві та в запереченнях на відзив, просила задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов та в запереченнях на відповідь на відзив, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, а також просив застосувати позовну давність.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідачки, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що пунктом 38 рішення Чернівецької міської ради №31 від 25.01.2011 року (а.с.15) вирішено вважати такими, що втратили чинність п.14 додатку 4 до рішення 18 сесії міської ради V скликання від 12.07.2007 року №351 «Про надання в оренду та користування земельних ділянок, припинення права користування земельними ділянками, відміну та внесення змін в раніше прийняті рішення», пункт 6 додатку 1 до рішення 37 сесії міської ради V скликання від 26.02.2009 року №845 «Про надання громадянам земельних ділянок в оренду та внесення змін в раніше прийняті рішення» в частині надання ОСОБА_2 земельних ділянок в оренду до 30.12.2009 року по АДРЕСА_1 , площею 0,02820 га та по АДРЕСА_2 площею 1,4733 га для будівництва туристично-оздоровчого комплексу та вважати припиненими договори оренди землі від 02.04.2008 року №4678 та від 02.04.2008 року №4679, укладені між міською радою та ОСОБА_2 в зв`язку із відмовою від права оренди та невиконанням зобов`язань визначеного рішення.

Згідно з п.38.1. рішення Чернівецької міської ради №31 від 25.01.2011 року, земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,2820 га зараховано до земель запасу міста після звільнення.

Відповідно до договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 05.09.2016 року (а.с.16), відповідачка ОСОБА_1 придбала нежитлову будівлю літ.Ж загальною площею 40,40 кв.м. по АДРЕСА_1 . Своє право приватної власності на нежитлову будівлю відповідачка зареєструвала 05.09.2016 року, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.17).

Згідно з п.1 договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 05.09.2016 року, нежитлова будівля, яка є предметом договору, розташована на земельній ділянці для будівництва туристично-оздоровчого комплексу, площею 0,2820 га, кадастровий номер :22:002:0235.

16.04.2018 року відповідачка ОСОБА_1 звернулась до департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради із заявою, в якій просила надати дозвіл на викуп земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,2820 кв.м. у зв`язку із набуттям права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на даній ділянці (а.с.66).

26.04.2018 року відповідачка звернулась до департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради із додатковою заявою, в якій надала згоду на укладення договору про оплату авансового внеску, що не може бути більшим ніж 20 відсотків вартості земельної ділянки, визначеної за нормативною грошовою оцінкою земельної ділянки, в рахунок оплати ціни земельної ділянки (а.с.65).

Відповідно до рішення Чернівецької міської ради №1358 від 01.08.2018 року «Про розгляд звернень фізичних та юридичних осіб щодо продажу земельних ділянок, власникам об`єктів нерухомого майна, що розташоване на них» (а.с.63-64), затверджено перелік земельних ділянок несільськогосподарського призначення, щодо яких проводитиметься експертна грошова оцінка з метою продажу власникам об`єктів нерухомого майна, що розташоване на них, згідно з додатком. В п.3 додатку зазначена земельна ділянка по АДРЕСА_1 , площею 0,2820 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код 03.07) (будівництво туристично-оздоровчого комплексу), покупцем якої вказано ОСОБА_1

05.09.2018 року між Чернівецькою міською радою та ОСОБА_1 укладено договір №34 про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки (а.с.97), відповідно до п.1 якого покупець зобов`язується сплатити протягом п`ятнадцяти календарних днів з дня укладення цього договору авансовий внесок в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

Пунктом 2 договору передбачено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 2150222 грн., а в п.4 договору зазначено, що сума авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки становить 215022,20 грн., що складає 10% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

13.08.2019 року між Чернівецькою міською радою та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки (а.с.12-14), відповідно до якого відповідачка придбала земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 0,2820 га, кадастровий номер :22:002:0235. Цільове призначення земельної ділянки: код 03.07 - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Вид використання земельної ділянки - для будівництва туристично-оздоровчого комплексу.

Згідно з п.2.2 договору, ціна продажу земельної ділянки становить 757057 грн. без ПДВ. В п.2.3 договору зазначено, що кошти в розмірі 542034,80 гр. покупець сплатила до нотаріального посвідчення договору. В п.2.4 договору вказано, що кошти в розмірі 215022,20 грн. сплачено покупцем відповідно до договору №34 про оплату авансового внеску.

13.08.2019 року відповідачка зареєструвала своє право власності на земельну ділянку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.18).

Як вбачається з матеріалів справи предметом спору є стягнення недоотриманої орендної плати на підставі ст.1212 ЦК України за період до оформлення права власності на цю земельну ділянку.

Відповідно до ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події, та зокрема, застосовуються до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння.

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Частиною першою ст.93 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частина перша статті 96 ЗК України).

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (ст.125 ЗК України).

Земельні ділянки можуть передаватися в оренду, зокрема, громадянам та юридичним особам України (ч.2 ст.93 ЗК України).

Передання в оренду земельних ділянок комунальної власності громадянам у разі розташування на цих ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), які перебувають у їх власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 123 ЗК України (ч.3 ст.124 цього Кодексу).

Надання земельних ділянок комунальної власності в користування здійснюється на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, зокрема, у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу й об`єднання) та в інших випадках, якщо ділянка не зареєстрована в Державному земельному кадастрі, і право власності на неї не зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни меж і цільового призначення такої земельної ділянки (ч.1 ст.123 ЗК України).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки (ч.2 ст.123 ЗК України).

Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок є різновидом документації із землеустрою (п.«ґ» ч.2 ст.25 Закону України «Про землеустрій»).

Замовниками документації із землеустрою можуть бути, зокрема, органи місцевого самоврядування, землевласники та землекористувачі (ч.1 ст.26 Закону України «Про землеустрій»).

Розробники документації із землеустрою (юридичні особи, які мають не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, або фізичні особи-підприємці, які мають такий же статус) зобов`язані виконувати роботи зі складання документації із землеустрою у строк, передбачений договором. Максимальний строк складання документації із землеустрою не повинен перевищувати шести місяців з моменту укладення договору (п.«г» ч.2 ст.28 Закону України «Про землеустрій»).

Орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про надання земельної ділянки у користування (ч.6 ст.123 ЗК України).

Суд вважає, що матеріали справи не містять доказів про те, що між сторонами виникли відносини, пов`язані з укладенням договору оренди, а також обставини безпідставного набуття права на майно, а навпаки з матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 вживала всіх заходів щодо оформлення права власності на земельну ділянку у зв`язку із набуттям права власності на нерухоме майно.

Відповідно до ст.206 ЗК України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Як встановлено судом, після придбання нежитлової будівлі відповідачкою було подано відповідні документи для викупу земельної ділянки із земель комунальної власності, що перебувають у віданні та розпорядженні Територіальної громади м. Чернівці в особі Чернівецької міської ради, площею 0,2820 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :22:002:0235, для будівництва туристично-оздоровчого комплексу. В подальшому рішенням Чернівецької міської ради №1358 від 01.08.2018 року був наданий дозвіл на проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок юридичним та фізичним особам з вказівкою звернутися до Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради для укладення договорів про оплату авансових внесків в рахунок оплати ціни земельних ділянок та оформити такі договори. Сторони підписали вказаний договір авансового внеску та відповідачка сплатила 10% вартості земельної ділянки, визначеної за нормативною грошовою оцінкою земельної ділянки.

Суд вважає, що відповідачка ОСОБА_1 вчиняла усі необхідні дії з метою набуття у власність спірної земельної ділянки (оплата авансового внеску, придбання земельної ділянки, підписання договору тощо). Відповідачка не ухилялася від укладення договору купівлі-продажу землі, не зловживала своїми правами.

Крім того, користування земельною ділянкою ОСОБА_1 без укладеного договору оренди землі було зумовлене з метою забезпечення породження учасниками правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, тобто укладення договору купівлі-продажу цієї ж земельної ділянки, який в подальшому був укладений, а тому спірне майно (земельна ділянка) не може вважатися набутим чи збереженим відповідачкою без достатніх правових підстав, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування статті 1212 ЦК України.

Також, необхідно зазначити, що у даних спірних правовідносинах право користування земельною ділянкою вирішувалось у порядку її викупу, а не оформлення користування на умовах оренди, тому до спірних правовідносин не підлягає застосуванню норма статті 1212 ЦК України.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.10.2019 року у справі №922/1379/18.

Суд вважає, що посилання представника позивача у запереченнях на відзив на постанову Верховного Суду від 09.02.2021 року у справі №922/3617/19 є безпідставним у зв`язку з наступним.

Предметом спору у справі, яка розглядається, є вимога про стягнення недоотриманої орендної плати на підставі статті 1212 ЦК України за період до оформлення права власності на земельну ділянку відповідно до договору купівлі-продажу.

Однак, в постанові Верховного Суду від 09.02.2021 у справі №922/3617/19, на яку посилався представник позивача, правовідносини не є подібними порівняно із справою, яка розглядається, оскільки в тій справі відповідачем не було завершено процедуру викупу земельної ділянки та не укладено договору купівлі-продажу земельної ділянки, а таму обставини є відмінними від обставин, які мають місце у даній справі.

Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.

За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що взадоволенні позову Чернівецької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючисьст.ст.25, 26, 28 Закону України «Про землеустрій», ст.ст.16, 1212 ЦК України, ст.ст.93, 96, 123, 124, 125, 206 ЗК України, ст.ст.4, 5, 12, 13, 19, 76, 81, 89, 263-265, 268, 273, 274 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні позову Чернівецької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати відмовити.

З повним рішенням суду особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитись 22 жовтня 2021 року.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 30 днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: