Провадження № 2/760/8832/21
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

26 липня 2021 року Солом`янський районний суд міста Києва в складі судді

Зуєвич Л.Л., перевіривши виконання вимог ст.ст. 175, 177, 184-186 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 / ОСОБА_1 / (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; адреса представника: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_3 / ОСОБА_3 / (адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 ), про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, визначення способів участі батька у вихованні дитини та зміну розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

12.07.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 05.07.2021, в якій позивач просить:

1) Зобов`язати відповідача не чинити перешкоди позивачеві у спілкуванні з сином - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1.

2) Встановити наступний порядок спілкування позивача з дитиною та його участі у вихованні дитини:

- зустрічі на перебування сина - ОСОБА_5 за місцем проживання/знаходження позивача кожні вихідні - з п`ятниці (після закінчення шкільних занять) до неділі 20.00 год (включно) без присутності відповідача або будь-яких представників відповідача чи представників соціальних служб та/або служб у справах дітей;

- відвідування сина - ОСОБА_5 за місцем його проживання в будь-якій час;

- перебування з сином - ОСОБА_5 під час кожних других шкільних канікул дитини, включаючи виїзд дитини у супроводі позивача на оздоровлення та відпочинок за межі місця його проживання, загалом 10 тижнів шкільних канікул на рік;

- перебування сина - ОСОБА_5 на свята з позивачем за місцем проживання чи перебування останнього, починаючи з 2021 року кожного Різдва (з 24.12 по 26.12 включно) та Пасхальні свята.

3) Зменшити розмір суми аліментів, що підлягають сплаті на користь ОСОБА_5 та встановити розмір аліментів, які щомісячно, з дати постановлення судом рішення, підлягають сплаті позивачем на утримання дитини - ОСОБА_5 , в розмірі 20 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані, зокрема, тим, що з 28.01.2011 по листопад 2019 року ОСОБА_1 / ОСОБА_1 / та ОСОБА_3 / ОСОБА_3 / перебували у законному шлюбі, який було зареєстровано у Меннедорф Цюрих, Швейцарська Конфедерація.

Від шлюбу у подружжя є син - ОСОБА_5 / ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Починаючи з січня 2018 року подружні стосунки між сторонами постійно припинялися, у зв`язку з частими робочими відрядженнями позивача, його щільним робочим графіком та відсутністю поряд з відповідачем. З 2018 року сімейне життя між позивачем та відповідачем сильно погіршилось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу.

В листопаді 2019 року позивач звернувся до Першотравневого районного суду міста Чернівці з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. 23.01.2020 судом було винесено заочне рішення, яке набрало законної сили 24.02.2020, відповідно до якого позов задоволено та шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.

Також, позивачем вказується, що рішенням Районного суду Роршах (Контон Санкт Галлен, Швейцарська Конфедерація) від 18.08.2020 визначено, що місцем проживання дитини - ОСОБА_5 , є місце проживання його матері - Відповідача по справі. Крім того, зазначеним рішенням було встановлено наступне:

«а) Батько та ОСОБА_5 мають право бачитися чотири години кожні інші вихідні в рамках супроводжуваних днів відвідування Швейцарії. Батько несе витрати під час супровідного права відвідування.

Супровід може скасуватися опікуном (консультантом) (перехід до фази II), якщо батько успішно скористався правом відвідувати принаймні вісім разів і подав діючу довідку про місце проживання.

б) Після цього батько має право доглядати ОСОБА_5 кожні другі вихідні з п 'ятниці, закінчення школи, до неділі 17:00. Опікун визначає початок циклу відвідування вихідних. Крім того, батьку буде з початку фази II, але не раніше січня 2021 року надано право проводити з ОСОБА_5 п`ять тижнів відпусток на рік, два з яких - під час літніх канікул, і один тиждень - протягом весни, осені та (якщо немає обов`язкових шкільних таборів) спортивних канікул. Що стосується правил відпусток, мама має право призначити їх в непарні роки, а батько в парні роки, завдяки чому відповідні запити на призначення направляються другому батькові в письмовій формі принаймні за три місяці до відповідної дати відпустки (достатньо електронної пошти).

Що стосується святкових днів, з початку фази II застосовується такий порядок:

Різдво: У парні роки син буває з матір 'ю 24 грудня, а з батьком - 25 та 26 грудня. У непарні роки це правило застосовується навпаки.

Новорічна ніч: У парні роки (новорічна ніч є визначальною) син перебуває з матір`ю, в непарні - з батьком.

Великдень / П`ятидесятниця / День Вознесіння: Велику п`ятницю та Великодню суботу, а також П`ятидесятницю син проводить в парні роки з матір`ю; Великодню неділю та Великодній понеділок та День Вознесіння син проводить з татом. У непарні роки це правило застосовується навпаки.

Сторони домовляються самостійно та у кожному конкретному випадку про відхилення від вищезазначених контактів та про подальші контакти між батьком та сином, враховуючи інтереси сина. Вони також враховують вік сина та пов`язані із цим зміни у потребах сина».

При цьому, звертаючись до суду з даним позовом, позивач також вказав, що відповідач ОСОБА_3 / ОСОБА_3 / зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.07.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л.

Вивчивши зміст позовної заяви та додані до неї документи, суд звертає увагу на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до положень ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Закон України «Про міжнародне приватне право» визначає приватноправові відносини як відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб`єктами яких є фізичні та юридичні особи. (п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Загальні правила підсудності судам України цивільних справ з іноземним елементом визначені у ст. 75 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження по справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави такої підсудності відпали або змінились, крім випадків, передбачених у ст. 76 цього Закону.

Відповідно до ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», в якій містяться підстави для визначення підсудності справ судам України, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадках, зокрема, якщо на території України відповідач має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме майно чи нерухоме майно, на яке можна покласти стягнення, або знаходиться філія або представництво юридичної особи - відповідача.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказав, що відповідач ОСОБА_3 / ОСОБА_3 / зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

В той же час, зі змісту позовної заяви та доданих до справи документів вбачається, що рішенням Районного суду Роршах (Контон Санкт Галлен, Швейцарська Конфедерація) від 18.08.2020 було визначено, що місцем проживання дитини - ОСОБА_5 /Sohn Colin Zuther, є місце проживання його матері - відповідача по справі.

З огляду на викладене, вирішуючи питання щодо позовної заяви за участю іноземного елементу, зокрема, в частині визначення підсудності, суд керується як нормами ЦПК України, так і нормами Закону України «Про міжнародне приватне право» та нормами відповідних міжнародних договорів.

Визначення поняття «іноземний елемент» наведено у п. 2 ч. 1 ст.1 Закону України «Про міжнародне приватне право». Іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм:

- хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою;

- об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави;

- юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Розглядаючи справи за участю іноземного елемента, судам слід з`ясовувати наявність чинного між державами договору та за його наявності - порядку регулювання спірних правовідносин, що виникли.

Згідно з п. 12 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993, яка набрала чинності для України 14.04.1995 (далі Конвенція), якщо в частинах II-V цього розділу не встановлено інше, позови до осіб, які мають місце проживання на території однієї з Договірних Сторін, подаються, незалежно від їх громадянства, в суди цієї Договірної Сторони, а позови до юридичних осіб подаються в суди Договірної Сторони, на території якої знаходиться орган управління юридичної особи, його представництво або філія.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Конвенції, правовідносини батьків і дітей визначаються за законодавством Договірної Сторони, на території якої постійно проживають діти.

Крім того, Україна є учасницею Гаазької конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей 1996 на підставі Закону України про приєднання до конвенції від 14.09.2006 № 136-V.

Частина перша статті 15 даної Конвенції визначає, що під час здійснення своєї юрисдикції органи Договірних Держав застосовують своє національне право.

Відповідно до статті 5 такої Конвенції, юрисдикція щодо застосування заходів, які спрямовані на захист дитини, належить судовим або адміністративним органам Договірної Держави звичайного місця проживання дитини; з урахуванням статті 7, у разі зміни звичайного місця проживання дитини на іншу Договірну Державу, юрисдикцію мають органи Держави нового звичайного місця проживання.

Згідно ст. 66 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки батьків і дітей визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв`язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до рішення Районного суду Роршах (Контон Санкт Галлен, Швейцарська Конфедерація) від 18.08.2020 було встановлено наступне:

«а) Батько та ОСОБА_5 мають право бачитися чотири години кожні інші вихідні в рамках супроводжуваних днів відвідування Швейцарії. Батько несе витрати під час супровідного права відвідування.

Супровід може скасуватися опікуном (консультантом) (перехід до фази II), якщо батько успішно скористався правом відвідувати принаймні вісім разів і подав діючу довідку про місце проживання.

б) Після цього батько має право доглядати ОСОБА_5 кожні другі вихідні з п 'ятниці, закінчення школи, до неділі 17:00. Опікун визначає початок циклу відвідування вихідних. Крім того, батьку буде з початку фази II, але не раніше січня 2021 року надано право проводити з ОСОБА_5 п`ять тижнів відпусток на рік, два з яких - під час літніх канікул, і один тиждень - протягом весни, осені та (якщо немає обов`язкових шкільних таборів) спортивних канікул. Що стосується правил відпусток, мама має право призначити їх в непарні роки, а батько в парні роки, завдяки чому відповідні запити на призначення направляються другому батькові в письмовій формі принаймні за три місяці до відповідної дати відпустки (достатньо електронної пошти).

Що стосується святкових днів, з початку фази IIзастосовується такий порядок:

- Різдво: У парні роки син буває з матір`ю 24 грудня, а з батьком - 25 та 26 грудня. У непарні роки це правило застосовується навпаки.

- Новорічна ніч: У парні роки (новорічна ніч є визначальною) син перебуває з матір`ю, в непарні - з батьком.

- Великдень / П`ятидесятниця / День Вознесіння: Велику п`ятницю та Великодню суботу, а також П`ятидесятницю син проводить в парні роки з матір`ю; Великодню неділю та Великодній понеділок та День Вознесіння син проводить з татом. У непарні роки це правило застосовується навпаки.

Сторони домовляються самостійно та у кожному конкретному випадку про відхилення від вищезазначених контактів та про подальші контакти між батьком та сином, враховуючи інтереси сина. Вони також враховують вік сина та пов`язані із цим зміни у потребах сина.»

Також, у п.п. 10, 11 вказаного судового рішення визначено, що: «Відповідач зобов`язаний виплачувати заявнику починаючи з 1 лютого 2018 року щомісячно і щомісячно наперед виплачувані аліменти (кошти на утримання) в розмірі 4 000,00 швейцарських франків (з них 2 000,00 швейцарських франків за догляд), а також оплатити будь-які дитячі доплати, наскільки відповідач їх дійсно стягує або міг би стягувати.

Відповідач зобов`язаний надавати заявнику починаючи з 1 лютого 2018 року щомісячно та щомісячно наперед виплачувані кошти на її утримання в сумі 17 000,00 швейцарських франків».

Отже, наразі позов у даній справі покликаний, зокрема, змінити спосіб участі батька у вихованні дитини та змінити розмір аліментів, які на даний час встановлено судовим рішенням Швейцарської Конфедерації.

Враховуючи викладене, спір щодо участі батька у вихованні дитини має вирішуватись компетентним судом держави постійного місця перебування дитини, а тому даний спір не може розглядатись Солом`янським районним судом міста Києва (за місцем проживання батька дитини), оскільки не підсудний йому, виходячи з предметної та суб`єктної юрисдикції.

Суд бере до уваги, що незалежно від порядку стягнення аліментів (наказний чи позовний) підлягають застосуванню загальні правила підсудності, передбачені ЦПК України. Разом із тим, процесуальне законодавство встановлює відмінності залежно від того, хто звертається з позовом про зміну розміру аліментів чи способу їх стягнення - стягувач чи платник.

Так, для стягувача встановлено режим найбільшого сприяння. Тобто, стягувач аліментів має право обрати суд, до якого пред`явити позов про збільшення розміру аліментів або зміну способу їх стягнення. Це може бути суд за зареєстрованим місцем проживання стягувача (ч. 1 ст. 28 ЦПК України) або ж платника аліментів (ч. 1 ст. 27 ЦПК України).

Натомість для платника аліментів така альтернатива процесуальним законодавством не передбачена. Стаття 28 ЦПК України чітко закріплює, що альтернативна підсудність стосується лише позову про збільшення розміру аліментів і, відповідно, не застосовується до позову про зменшення їхнього розміру. Відтак платник аліментів може звертатися з позовом про зменшення розміру аліментів лише до суду за місцем проживання стягувача аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо:

1) заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства;

2) є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами;

3) у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

4) є рішення третейського суду, прийняте в межах його компетенції, щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, за винятком випадків, коли суд відмовив у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду або скасував рішення третейського суду і розгляд справи в тому самому третейському суді виявився неможливим;

5) є рішення суду іноземної держави, визнане в Україні в установленому законом порядку, щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

6) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

За таких обставин, у відкритті провадження слід відмовити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, оскільки даний позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства України з роз`ясненням позивачу, що даний спір має вирішуватись компетентним судом держави постійного місця перебування дитини.

Крім того, враховуючи наявність рішення Районного суду Роршах (Контон Санкт Галлен, Швейцарська Конфедерація), проголошеного 18.08.2020, можливо застосувати і п. 3 ч. 1 ст.186 ЦПК України, відповідно до якої суддя відмовляє у відкритті провадження у справі у разі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, оскільки на даний час у суду відсутня інформація щодо визнання вказаного рішення в Україні в установленому порядку, що давало б підстави для застосування п. 5 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

За змістом ч. 4 ст. 186, п. 7 ч. 1 ст. 353 ЦПК України ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі може бути оскаржено. У разі скасування цієї ухвали позовна заява вважається поданою в день первісного звернення до суду.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 186, 258-261, 353-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 / ОСОБА_1 / до ОСОБА_3 / ОСОБА_3 /, про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, визначення способів участі батька у вихованні дитини та зміну розміру аліментів, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання /ч. 2 ст. 261 ЦПК України/.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) або через відповідний суд (п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Суддя Л. Л. Зуєвич