Ухвала

13 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 2-5681/09

провадження № 61-16630ск21

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду міста Вінниці від 02 листопада 2009 року, постанову Вінницького апеляційного суду від 27 серпня 2021 року, додаткову постанову Вінницького апеляційного суду від 16 вересня 2021 року у справі за позовом кредитної спілки «Альянс Україна» до ОСОБА_1 про дострокове розірвання договору кредиту та стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2009 року КС «Альянс Україна» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про дострокове розірвання договору кредиту та стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 21 листопада 2008 року між КС «Альянс Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 1074-08к, за яким позичальнику було надано кредит у розмірі 140 000 грн.

Відповідно до умов договору позивач виконав свої зобов`язання з надання кредиту, що підтверджується видатковим касовим ордером від 22 листопада 2008 року, проте відповідач взятих на себе зобов`язань не виконує, у зв`язку з чим станом на 02 вересня 2009 року виникла заборгованість в розмірі 528 409,80 грн, яку позивач звернувшись в суд з позовом просив стягнути з відповідача на його користь, а також стягнути судові витрати.

Заочним рішенням Ленінського районного суду міста Вінниці від 02 листопада 2009 року позов задоволено.

Договір кредиту № 1074-058к від 21 листопада 2008 року розірвано.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь КС «Альянс Україна» суму неповернутого тіла кредиту у розмірі 140 000 грн, проценти за користування кредитом в розмірі 93 009,80 грн, пеню у розмірі 225 400 грн, штраф 50 % за порушення строків сплати кредиту та процентів та дострокове розірвання договору 70 000 грн. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 травня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду міста Вінниці від 02 листопада 2009 року залишено без задоволення.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 27 серпня 2021 року заочне рішення Ленінського районного суду міста Вінниці від 02 листопада 2009 року в частині стягнення пені та судових витрат змінено, викладено резолютивну частину рішення в частині стягнення пені та судових витрат у наступній редакції.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь КС «Альянс Україна» пеню в розмірі 140 000 грн та 1 200,20 грн судових витрат по оплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Стягнуто із КС «Альянс Україна» на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 749,70 грн.

Додатковою постановою Вінницького апеляційного суду від 16 вересня 2021 року стягнуто з КС «Альянс Україна» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 2 940 грн.

04 жовтня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на заочне рішення Ленінського районного суду міста Вінниці від 02 листопада 2009 року, постанову Вінницького апеляційного суду від 27 серпня 2021 року, додаткову постанову Вінницького апеляційного суду від 16 вересня 2021 року в указаній вище справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.

Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, що стягуються чи оспорюються, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про дострокове розірвання договору кредиту та стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 528 409,80 грн.

Отже, ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2021 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн х 250 = 567 500,00 грн).

Справа є незначної складності, ціна позову не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та, виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження.

Обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження заявник покликається на підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Доводи щодо порушення судами попередніх інстанцій, внаслідок ухвалення оскаржуваних рішень, формування єдиної правозастосовчої практики не дають підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки заявником не наведено даних щодо фундаментального значення цього питання.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не навів інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Сама по собі незгода заявника із судовими рішеннями, висновками щодо встановлених обставин та оцінкою доказів не є підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заочне рішення Ленінського районного суду міста Вінниці від 02 листопада 2009 року, постанова Вінницького апеляційного суду від 27 серпня 2021 року, додаткова постанова Вінницького апеляційного суду від 16 вересня 2021 року ухвалені у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду міста Вінниці від 02 листопада 2009 року, постанову Вінницького апеляційного суду від 27 серпня 2021 року, додаткову постанову Вінницького апеляційного суду від 16 вересня 2021 року у справі за позовом кредитної спілки «Альянс Україна» до ОСОБА_1 про дострокове розірвання договору кредиту та стягнення заборгованості за кредитним договором.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко