Справа № 645/3025/21
Провадження № 2/645/1623/21
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 листопада 2021 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого - судді Бабкової Т.В.,
при секретарі судових засідань - Малій О.Л.,
за участю - позивачки ОСОБА_1 ,
неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину та позбавлення батьківських прав, третя особа: Департамент служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2250 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подання позову до досягнення дитиною повноліття; позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що з відповідачем у офіційному шлюбі не перебували. Під час спільного проживання (у громадянському шлюбі) народилася дитина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .Позивачка та відповідач з 01.11.2007 року по 01.10.2010року проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 . В жовтні 2010 року відповідач виїхав імовірно до Російської Федерації. Неповнолітній син позивачки залишився проживати з матір`ю. Після цього спілкування між позивачкою та відповідачем припинилося. З цього часу відповідач не проживає разом з позивачкою та дитиною, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, життям дитини не цікавиться, не приймає будь-якої участі у вихованні та розвитку дитини, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач у справі не є інвалідом, працездатний, однак цілком усунувся від виховання і матеріального утримання дитини.Позивачці на теперішній час достовірно не відомо, де знаходиться відповідач. Його телефон, яким він користувався раніше, не працює. Ніякого зв`язку з ним на теперішній час немає. 15.11.2013 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_4 , який з моменту укладення шлюбу повністю замінив дитині батька. Позивачка вказує, що на тримання дитини витрачаю близько 4500 грн. Їй вкрай важко виховувати та матеріально забезпечувати дитину, бо маю ще двох неповнолітніх дітей (2015 та 2017 року народження) від шлюбу з ОСОБА_4 . Тому вона вимушена звернутися до суду із цим позовом, яким просити суд стягнути з відповідача на мою користь на утримання дитини аліменти у розмірі 2250 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту подання позову до моменту досягнення дитиною повноліття.Крім вимоги про стягнення аліментів, позивачка вимушена звернутися до суду із позовною вимогою про позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні сина, оскільки позивачка на теперішній час без дозволу батька дитини не може вчиняти ніяких дій відносно дитини: не може оформити ніяких документів, не може здійснити реєстрацію його місця проживання, не може вивезти дитину на лікування за кордон, теперішній чоловік не може всиновити дитину та таке інше. Це завдає позивачці значних перешкод у здійсненні своїх прав та обов`язків стосовно дитини.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.05.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання у справі.
09.08.2021 року позивачкою ОСОБА_1 подано заяву про виклик свідків.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.08.2021 року закрито підготовче засідання по даній справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, викликано в судове засідання свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4
11.10.2021 року Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради надано висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якого вбачається, що Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, через відсутність зареєстрованого місця проживання (перебування) про час та місце судового засідання був повідомлений у відповідність до п.11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Таким чином, відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав.
Представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування, при винесенні рішення просять врахувати інтереси неповнолітньої дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, 11.10.2021 року Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради надано висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якого вбачається, що Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За наявності одночасного існування умов, передбачених положеннями ст.280 ЦПК України, суд вважав можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечувала позивачка.
Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що сторони перебували у фактично шлюбних відносинах.
В період спільного проживання у сторін народилася дитина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , видане 04.04.2007 року Рязанським відділом РАЦС Москви, актовий запис № 1113, а.с. 14.
В свідоцтві про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії серії НОМЕР_1 , видане 04.04.2007 року Рязанським відділом РАЦС Москви, актовий запис № 1113, батьками записані: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , а.с. 14.
Внаслідок укладення шлюбу з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 змінила прізвище на « ОСОБА_1 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , видане 15.11.2013 року Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 416, а.с. 12.
Матеріали справи свідчать, що неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_2 . Вказане підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 04.12.2017 року, а.с. 10,11.
Відповідач не виконує обов`язків щодо виховання та утримання дитини, життям доньки не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною, та не приймає участь у вихованні дитини.
Так, матеріали справи свідчать, що неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_2 . Вказане підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 04.12.2017 року, а.с. 10,11.
Також судом встановлено, що відповідач не брав участі у дошкільному та шкільному навчанні сина, що підтверджується наступними доказами.
Відповідно до листа КНП "Міська дитяча поліклініка №7" Харківської міської ради №71 від 20.01.2020 року дитина, перебуває під наглядом лікаря-педіатра з 2013 року, зі слів якого хлопчик відвідує лікарів поліклініки для проведення медичного огляду та щеплення у супроводі матері ОСОБА_1 та вітчима ОСОБА_4 , які здійснює догляд за сином під час його хвороби. Інформація щодо участі батька, у догляді та лікуванні сина у закладі відсутня, його звернення до лікарів стосовно стану здоров`я сина не зареєстровані, а.с. 15.
Згідно характеристики Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №73 Харківської міської ради Харківської області від 26.12.2019. р. №01-43/581 на адвокатський запит від 23.12.2019, ОСОБА_2 2007 року народження, навчається в ХСШ №73 з першого класу. Школу відвідує регулярно. З початку навчання мати, ОСОБА_1 та вітчим, ОСОБА_4 , приділяють багато уваги вихованню хлопчика, завжди спілкуються з класним керівником щодо поведінки та оцінок у школі. Батьківські збори завжди відвідує вітчим. Поза школою хлопчик відвідує секцію з футболу. На змагання вони їздять разом з вітчимом. За цей час батько, ОСОБА_3 , за сім років навчання дитини в школі, жодного разу не приходив до школи, не цікавився його життям та успішністю хлопчика, а.с. 16.
Згідно довідки від 19.04.2021 року №213, виданої директором КЗ «КДЮСПІ «ХТЗ» Задорожним ЛЛ., ОСОБА_2 , відвідує тренування футбольної секції КЗ «КДЮСПІ «ХТЗ» з 01.09.2016 року по теперішній час. За спортивним розвитком дитини стежать його батьки: мати - ОСОБА_1 та вітчим - ОСОБА_4 , які знаходяться поруч на тренуваннях та турнірах. Батько ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за весь час, жодного разу не відвідував тренування, не був присутній на батьківських зборах та турнірах, та не цікавився спортивними досягненнями дитини, а.с. 19.
На теперішній час позивач ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 , який зареєстрований 15.11.2013 року Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 416, а.с. 12.
11.10.2021 року Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради надано висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якого вбачається, що Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Допитаний у судовому засідання неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пояснив, що з позовними вимогами щодо позбавлення батьківських прав свого батька ОСОБА_3 згоден у повному обсязі. Батько він пригадує погано, останній раз бачив його у 4-5 річному віці. Він взагалі не цікавиться його долею, не телефонує, не приїздить, матеріальної допомоги матері не надає, не вітає із днем народження та святами.
Свідок ОСОБА_4 пояснив, що знайомий із позивачкою ОСОБА_1 з 2011 року, з 15.11.2013 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, спільно виховують сина позивачки ОСОБА_2 , та двох доньок, що народилися в них у шлюбі. Батько ОСОБА_2 він бачив, коли ОСОБА_2 було 4 роки. Він взагалі не цікавиться його долею, не телефонує, не приїздить, матеріальної допомоги матері не надає, не вітає із днем народження та святами. Місце його проживання взагалі нікому не відомо, відомо, що він мешкає в Російській Федерації.
Згідно ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам.
Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Положеннями ст. 153 СК України закріплено право батька та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, що передбачено ст. 157 СК України.
Статтею 164 СК України встановлені виключні підстави для позбавлення батьківських прав, якщо мати, батько:
1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;
2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;
Передбачено правові наслідки позбавлення батьківських прав, серед яких визначено втрату батька особистих немайнові прав щодо дитини та звільнення від обов`язків щодо її виховання, ст. 166 СК України.
Положеннями ст.71 СК України передбачено врахування думки дитини при вирішенні питань, що стосуються її життя.
Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН згідно резолюції 1386 (XIV) від 20.11.1959 року встановлено, що дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини (Принцип 2). Дитині, яка є неповно справною фізично, психічно або соціально, мають бути забезпечені спеціальні режим, освіта і піклування, необхідні з огляду на її особливий стан (Принцип 5).
Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991року, проголошено наступне:
1. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
2. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.
3. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Оцінка обставин справи у відповідності до положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.
А. Загальні принципи.
В даній ситуації Суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).
Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідачів батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.
Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
А в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).
Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами Суд вважає за необхідне з однієї сторони розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції.
З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітніх дітей не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини).
Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.
Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»).
Б. Застосування вказаних принципів в даній справі.
1). Чи здійснювалось втручання «згідно із законом».
Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідача законом» суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167).
Зокрема, відповідно до статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої).
Тому, для суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.
2). Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції.
Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідача «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров`я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист «прав і свобод» дитини, і відповідно воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8.
3). Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним).
Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах (пункт 53 згадуваного вище рішення у справі «Хант проти України).
Так, відповідачу, як батьку неповнолітньої дитини в провину ставиться тривале та тотальне ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК України).
Дане поняття є «оціночним» і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів.
Зокрема, відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
На думку суду врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації.
Повертаючись до обставин даної справи суд підкреслює, що матеріалами справи, поясненнями позивача, свідка та самої дитини по справі підтверджується, що відповідач свідомо вихованням дитини не займається, матеріальної допомоги не надає, його розвитком та досягненнями не цікавиться. Таке нехтування з його боку має тривалий та тотальний характер.
В той же час, відсутність добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини з боку відповідача примусили позивачку по справі звертатися до суду вже з позовом про стягнення аліментів.
Відповідач взагалі не відвідує дитину. Батько не освідчений про стан здоров`я сина, його фізичний та інтелектуальний розвиток, потреби в зв`язку із навчанням та позашкільними заняттями. Наведене в своїй сукупності, на думку, суду може свідчити про свідоме ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків.
При цьому, в даній конкретній ситуації судом враховується, що з іншої сторони держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).
Але реалізація таких обов`язків держави також вимагає від відповідача активних дій, які б свідчили про їх бажання скористатись такою допомогою держави. Проте, в даній справі відповідач жодного разу не звернувся до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради з приводу встановлення йому порядку участі у вихованні сина та щодо усунення перешкод у спілкуванні з сином з боку позивача, так як і не надав доказів, які б підтверджували факт його звернення до уповноважених органів держави з метою захисту прав своїх дітей, сприянні йому будь-яким чином реалізувати свої батьківські обов`язки.
При цьому, суд бере до уваги те, що відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження виконання ним своїх батьківських обов`язків по утриманню та вихованню дитини, які б спростували доводи позивачки.
Крім цього, відповідач та дитина постійно проживають окремо, що свідчить про те, що в даному випадку позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у батька, оскільки він не проживає з дитиною протягом тривалого часу, так само даний захід не позбавить відповідача можливості побачення із своїм сином.
Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між відповідачем та дітьми.
Суд, також, враховує, що в ході розгляду справи знайшло своє підтвердження те, що позивач є гарною матір`ю, про що свідчить доглянутість та забезпеченість дитини необхідними побутовими предметами, її доброзичливе та уважне ставлення до своїх дітей, довірливі відносини з ними, належне піклування про дітей та приділення з її боку уваги їх здоров`ю, розвитку і вихованню.
Окремо Суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідачі мають право у випадку зміни їх поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК України (стаття 169).
Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дитини відповідачем, свідомого нехтування ним своїми обов`язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав.
В даному випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для забезпечення першочергової уваги інтересам дитини.
Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить приписам національного та міжнародного законодавства, а також практиці Європейського суду з прав людини, а тому викладені у прохальній частині позовної заяви вимоги є доведеними та обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд зазначає наступне.
Згідно ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.
Позивачка зазначає, що відповідач не бажає добровільно регулярно надавати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, хоча має до того матеріальну можливість.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.
Відповідно до положень ст. ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усі діях щодо дітей першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.
Згідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК України).
Проте положеннями ч.3 ст.181 СК України встановлено, що у разі наявності спору між батьками за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частина 3 ст. 181 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно.
Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України (частина друга статті 182 Сімейного кодексу України із змінами згідно Закону України № 2037-VIII від 17.05.2017 року) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Зі змісту ст.183 СК України випливає, що за загальним правилом аліменти визначаються судом у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.
При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальний стан сторін, стан здоров`я дітей, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та інших непрацездатних членів сім`ї.
Даних про наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї з його боку суду не надано.
З врахуванням наведеного, суд вважає необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини визначений позивачкою розмір аліментів, а тому стягує з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2250 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.
Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 11.05.2021 року.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
Понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав слід повністю покласти на відповідача. У зв`язку з тим, що при поданні позовної заяви про стягнення аліментів позивач був звільнений від сплати судового збору, позовні вимоги в цій частині задоволені, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь держави судового збору у розмірі 908 грн. за подання позовної заяви про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
Крім того, у відповідність до положень ч.1 п.1) ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 76-81, 256, 259, 263-265 ЦПК України, 182, 183, 191 СК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину та позбавлення батьківських прав, третя особа: Департамент служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2250 грн. (дві тисячі двісті п`ятдесят грн.), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.05.2021 року до досягнення дитиною повноліття.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі аліментів за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , судовий збір 908 (дев`ятсот вісім) грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Роз`яснити, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 .
Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин Російської Федерації, реєстраційний номер облікової карти платника податків невідомий, зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування) не відоме, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повне судове рішення складено 03.11.2021 року.
Суддя Т.В. Бабкова