Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2078/20

23 липня 2021 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Кушнірчук М.Д.,

з участю: представника відповідача, адвоката - Клюфінського В.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Надвірна справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, -

ВСТАНОВИВ:

04.11.2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на її користь аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення ним 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання.

В судове засідання позивач не прибула, натомість подала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених в позовній заяві і просила їх задоволити. Справу просить розглянути у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 у своєму відзиві на позовну заяву позов не визнав та просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог з підстав, наведених у ньому.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав поданий відзив і просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 з підстав, наведених у ньому.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення позовних вимог, врахувавши обставини, наведені у відзиві відповідача на позовну заяву і долучені до нього документи та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 2 ст.77 ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який 17.03.2009 року між ними було розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 61 від 17.03.2009 року та видано свідоцтво про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_1 (а.с.4).

За час перебування у шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якого є сторони по справі, що підтверджується свідоцтвом про його народження, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.3).

Також судом з`ясовано, що після розірвання шлюбу повнолітній син залишився проживати з позивачем та навчався в Надвірнянському професійно-технічному училищі № 11 по професії електрозварник ручного зварювання денної форми навчання, що підтверджується довідкою даного навчального закладу за № 125/01-06 від 10.09.2018 року, термін навчання 3 роки з 01.09.2018 року по 30.06.2021 року, копія якої долучена до матеріалів справи (а.с.5).

У своїх позовних вимогах позивач стверджує, що син ОСОБА_3 перебуває на повному її утриманні. Вона не в змозі самостійно утримувати їхнього сина, оскільки в даний час ніде не працює, перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду, як пенсіонер по віку, і отримує пенсію в розмірі 2000 грн. щомісячно, що являється її основним джерелом доходу. Додаткового заробітку не отримує.

Також позивач вказує, що їхній син ОСОБА_3 перебуває на обліку в Надвірнянській районній дитячій поліклініці з приводу хронічного бронхіту, гаймориту, ендокринної системи та зору, про що свідчать записи в його амбулаторній карті. Він має часті інфекційні захворювання.

На лікування та реабілітацію сина необхідні великі кошти.

Зазначає, що син потребує матеріальної допомоги не тільки у зв`язку з навчанням, але й на лікування.

Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, в зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Разом з тим, суд констатує наступне:

Згідно із ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Таким чином, реалізацію зазначеного обов`язку батьками поставлено в залежність від можливості батьків надавати матеріальну допомогу.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 перебуває в шлюбі з ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, яка долучена до матеріалів справи (а.с.24).

В даному шлюбі у них народилась дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка перебуває на утриманні відповідача (а.с.25).

Крім того, в відповідача на утриманні перебуває також і дочка від першого шлюбу його дружини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.26).

З податкової декларації платника єдиного податку ФОП від 30.11.2020 року відомо, що за три квартали (9 місяців) 2020 року відповідач ОСОБА_2 отримав дохід у розмірі 30000 грн. (а.с.21).

З довідки Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 03.12.2020 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 20.10.2009 року. За період з 01.01.2020 року по 31.10.2020 року до бюджету сплачено єдиний внесок в сумі 7435 грн. 00 коп. (а.с.22).

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 27.11.2020 року вбачається, що ОСОБА_2 має заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитними договорами (а.с.23).

Також встановлено, що відповідачу належить право власності на Ѕ частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Даний факт підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно № НОМЕР_2 від 24.03.2009 року, яка долучена до матеріалів справи.

Як з`ясовано судом, в цій квартирі на даний час проживає позивач ОСОБА_1 та повнолітній син ОСОБА_3 . Відповідач повністю передав в користування свою частку квартири позивачу і сину ОСОБА_3 , а сам з сім`єю проживає в будинку своєї матері.

Таким чином, на переконання суду, матеріальне становище ОСОБА_2 з незалежних від нього обставин є дуже складним, що стверджується і актом обстеження матеріально-побутових умов його проживання № 939 від 14.09.2020 року, складеного депутатом Надвірнянської міської ради (а.с.20).

Крім того, до матеріалів справи долучені письмові пояснення повнолітнього сина позивача і відповідача - ОСОБА_3 , з яких вбачається, що він перебуває з своїм батьком ОСОБА_2 в дуже хороших стосунках, батько його завжди у всьому підтримує та допомагає, в тому числі і фінансово. В нього відсутні будь-які матеріальні претензії до відповідача ОСОБА_2 і йому не потрібні від нього аліменти на утримання в зв`язку з навчанням, оскільки він сам себе забезпечує.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст.13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 не спроможний сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, оскільки такі кошти у нього відсутні.

З огляду на всі зазначені вище, повно та всебічно з`ясовані обставини, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про недоведеність позивачем ОСОБА_1 своїх позовних вимог, а тому в задоволенні її позовних вимог, слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача ОСОБА_1 за подання до суду позову про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, звільнено від сплати судового забору на підставі п. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Таким чином, у відповідності до вимог ч. 7 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп. слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі ст.ст.199 СК України, керуючись ст.ст.258, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання - відмовити.

Судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп. - компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Грещук Р.П.

Повний текст рішення

виготовлено 28.07.2021 року.