Справа № 758/8680/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2021 року місто Київ

Подільський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового зсідання Гальчинській А.О., Волошиній А.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представників позивача - адвокатів Корчевного А.В. та Стребкова Ю.О.,

третьої особи-1 ОСОБА_2 ,

третьої особи-2 ОСОБА_3 ,

третьої особи-3 ОСОБА_4 ,

представника відповідача - Єрмаковій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Подільської районної в м.Києві державної адміністрації, третя особа: ОСОБА_5 про визнання права користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

В червні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за ним право на користування житловим приміщенням у вигляді квартири АДРЕСА_1 .

Позов мотивований тим, що у 2006 році позивачу, як працівнику житлово-комунальної сфери, генеральним директором КП «Поділ-житло» після узгодження із Подільською районною державною адміністрацією було надано в користування зазначене житлове приміщення, в яке він у 2006 році заселився разом із сім`єю - дружиною та двома дітьми. Позивач та його сім`я проживають з моменту вселення в зазначеній квартирі, яка є їх єдиним місцем проживання. Вони утримують житлове приміщення, виконують всі обов`язки наймачів. Позивач зазначає, що відповідач Подільська районна державна адміністрація повністю визнавала його законне вселення, від нього приймали належні комунальні платежі, погодившись із виконанням ним обов`язків наймача житлового приміщення. Проте, ордер виданий не був з невідомої для позивача причини, відповідач не надавав позивачу договір найму житлового приміщення у передбаченому законом вигляді та не надає можливості здійснити реєстрацію у зазначеному житловому приміщенні. Вважає, що його права на користування житловим приміщенням неправомірно обмежені та підлягають захисту.

Ухвалою від 06.07.2017 р. (суддею Богінкевич С.М.) вищевказаний позов був залишений без руху з наданням позивачеві строку для усунення недоліків, які були усунуті позивачем у встановлений законом строк.

Провадження у справі відкрито ухвалою від 18.07.2017 р. (суддя Богінкевич С.М.).

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 02.11.2017 р. дана справа розподілена на суддю Ларіонову Н.М.

Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). В зв`язку з чим розгляд справи проведений в порядку загального позовного провадження.

В червні 2018 р. представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову. Зазначає про те, що будинок АДРЕСА_2 дійсно перебуває в управлінні Відповідача, квартира НОМЕР_4 є неприватизованою, в ній зареєстрована одна особа, яка не є Позивачем або членом його сім`ї. Вказує, що житлове приміщення не є службовим, а видавати ордер відповідач має право тільки на службові приміщення. Підтверджує, що ордер Позивачу на вселення в надане житлове приміщення не надавався, договір найму спірної квартири з Позивачем не укладався. Посилається на те, що наказ, на підставі якого позивач вселися в квартиру, не надавав можливості вселятися позивачу у квартиру, а тому вважає, що позивач зайняв квартиру самоправно.

03.03.2020 р. протокольною ухвалою до участі в справі залучено в якості третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог ОСОБА_5 - особа, місце проживання якого на час розгляду справи зареєстровано в спірній квартирі.

09.03.2021 р. протокольною ухвалою до участі в справі залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, члени сім`ї позивача - ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив задовольнити позов з підстав, наведених в ньому, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам.

Представники позивача в судовому засіданні підтримали позов, пояснивши, що з урахуванням практики ЄСПЛ та вимог чинного національного законодавства є всі передбачені підстави для задоволення позову.

Треті особи на стороні відповідача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, пояснивши, що у спірній квартирі вони мешкають постійно з 2006 р., дана квартира є їх єдиним та постійним місцем проживання. Після оголошення перерви в судове засідання не з`явились, подали заяву про закінчення розгляду справи за їх відсутності.

Представник відповідача в судову засіданні заперечував проти позову, пояснення надав аналогічні, зазначеним у відзиві на позовну заяву. Додала, що ОСОБА_5 був усиновлений в Україні ще дитиною іноземними громадянами, за яким закріплюється житлова площа до досягнення повноліття. Крім того, додала, що в квітні 2020 р. Подільська РДА у м.Києві звернулась до суду з позовом про виселення ОСОБА_1 зі спірної квартири.

Третя особа на стороні відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог закону, заяв по суті справи та з процесуальних питань не подано.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Судом встановлено та визнається всіма учасниками справи, що відповідно до наказу Комунального підприємства «ПОДІЛ-ЖИТЛО» від 12 грудня 2006 року № 639 водію СКП «Поділ-ліфт» ОСОБА_1 дозволено користуватися квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , жилою площею 18,0 кв.м, з оплатою за фактичне проживання.

Даний наказ виданий за наслідками звернення в.о.заступника голови Подільської районної у м. Києві державної адміністрації (відповідача) про надання дозволу на тимчасове користування квартирою АДРЕСА_1 , ж/пл.18,0 кв.м водію СКП «Поділ-ліфт» ОСОБА_1 .

Встановлено, що у грудні 2006 року позивач разом з члена сім`ї - дружиною ОСОБА_2 та дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вселився у вказану квартиру. Ця обставина підтверджується актом про проживання в квартирі, складеному 16 червня 2017 року, показаннями позивача, допитаного як свідка, та допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які в 2006 році проживали по сусідству з вказаною квартирою.

Допитані в судовому засіданні свідки дали показання про те, що на момент вселення квартира була в непридатному для проживання стані, в ній були відсутні двері, сантехніка, шибки вікон. Час від часу квартирою користувалися безхатченки та невідомі особи розпивали алкогольні напої в квартирі. Позивач та члени його родини за власні кошти відновили жилий стан квартири, зробили в ній капітальний ремонт.

У суду відсутні підстави ставити під сумнів відомості, повідомлені свідками; зазначені ними обставини підтверджуються письмовими доказами, наданими позивачем.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_5 з 04.12.2002 р. Проте відповідно до довідки від 16 червня 2017 року, наданої КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва», позивач зареєстрований з цією адресою з 04 грудня 2002 року, але фактично там не проживає і кімната за ним не закріплена.

В судовому засіданні встановлено, що члени сім`ї позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (дружина позивача), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (син), та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (дочка), також зареєстровані за вищевказаною адресою.

Наявні у справі розрахункові документи про сплату комунальних послуг підтверджують, що позивач здійснює оплату за спожиті комунальні послуги за вищевказану квартиру тривалий час, а такі послуги йому надаються відповідними постачальниками за зазначеною вище адресою розташування спірної квартири.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у 2017 році звертався до Подільської районної в місті Києві державної адміністрації з проханням належним чином оформити договір на квартиру АДРЕСА_1 .

Листом № 106-106/Д-459-1665 від 22 червня 2016 року Подільська районна в м. Києві державна адміністрація повідомила ОСОБА_1 , що, оскільки відповідно до наданої інформації КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва» за даною адресою зареєстрована особа, яка була усиновлена за межі України, надати ордер на квартиру АДРЕСА_1 немає законних підстав. З питань щодо визнання права користування вищезазначеною квартирою рекомендувала звернутися до суду.

Згідно службової записки № 264-35/18 від 07 червня 2018 року у зазначеній квартирі зареєстрована одна особа - ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Як вбачається з листа Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування особи Подільської РДА у м.Києві від 26.02.2020 р. № 99-35/20, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований у спірній квартирі з 20.03.1992 року народження.

Представником відповідача в судовому засіданні зазначено про те, що вищевказана особа усиновлена в судовому порядку до досягнення повноліття іноземними громадянами з виїздом дитини за межі України.

В судовому засіданні достеменно встановлено, що ОСОБА_5 не проживав у спірній квартирі на час вселення туди позивача.

ОСОБА_5 досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Як показала в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , яка живе у будинку АДРЕСА_6 та з 1990-х років працює двірником ЖЕКу, який обслуговує територію, на якій розташований цей будинок, ОСОБА_5 (до усиновлення ОСОБА_5 ), з яким вона особисто знайома, залишився без батьків на початку 2000-х, був поміщений у дитячий заклад та пізніше усиновлений до США. Протягом останніх років вона його зустріла біля будинку і він їй повідомив, що приїхав з туристичною метою, щоб показати друзям місце, де він жив дитиною.

Представником відповідача зазначено про звернення до суду з позовом про виселення ОСОБА_1 та членів його сім`ї зі спірної квартири.

Судом встановлено, що в Єдиному державному реєстрі судових рішень міститься електронна копія ухвали Подільського районного суду м.Києва від 28.04.2021 р., якою відкрито провадження у цивільній справі за позовом Подільської РДА у м.Києві до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про виселення без надання іншого житлового приміщення (справа № 758/4261/20).

Відносини між сторонами регулюються нормами, зокрема ст.ст. 9, 51, 53, 58, 61 ЖК України, а також на них поширюються норма прямої дії ст. 47 Конституції України. Крім того, до правовідносин застосовуються положення Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод і судова практика Європейського суду з прав людини, яка є джерело права в Україні.

У ст. 9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно зі ст. 51 ЖК України жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів.

Зі ст. 53 ЖК України вбачається, що жилі приміщення в будинках громадського житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням органу відповідної організації та її профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідно районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення.

Відповідно до ст. 58, 61 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення.

Суд дослідивши обставини справи вважає, що вселення позивача та його сім`ї до квартири не було самовільним та самоправним, оскільки воно відбулося на підставі рішення організації, в якій позивач працював, та з відома органів місцевого самоврядування, які діяли на час такого вселення.

У спірній квартирі позивач фактично проживає тривалий час, всі права та обов`язки наймача житлового приміщення з цього часу виконував, питання про виселення відповідачем було постановлено в судовому порядку лише в квітні 2021 р., тобто вже після проживання позивача протягом 15 років в цій квартирі і під час перебування в провадженні суду даного позову ОСОБА_1 .

При цьому з моменту вселення позивача до квартири останній відкрито виконував обов`язки наймача житлового приміщення, а прийняття такого виконання було з боку органів, які здійснюють управління громадським житловим фондом. Відсутність формалізованого підтвердження такого договору найму житлового приміщення на дану квартиру не обмежує житлові права самого наймача, оскільки це не залежало від його волі.

В ст. 47 Конституції України закріплено право кожної людини на житло. Встановлено, що держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадяни, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право людини на повагу до її житла.

У п. 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом ст. 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі §1 ст. 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, п.63).

Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні ст. 8 Конвенції.

Матеріали справи не містять доказів наявності у позивача іншого житла, що свідчить про те, що він має достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання - спірною квартирою, а зазначене житлове приміщення є в цілому його «житлом» у розумінні ст. 8 Конвенції.

Такі висновки підтверджуються практикою Верховного суд, зокрема, у справі №296/4642/19.

Отже, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 8 Конвенції та необхідності дотримання балансу правомірності втручання у право заявника на повагу до його житла, ураховуючи тривалий час проживання ОСОБА_1 у спірній квартирі (впродовж 11 років перед зверненням до суду), є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним позивачу в розумінні статті 8 Конвенції для проживання, при цьому матеріали справи не містять відомостей про наявність у позивача іншого житла.

Посилання відповідача на відсутність ордеру на вселення як підставу для можливого виселення позивача та обмеження його права на користування житловим приміщенням не може бути прийнято судом, оскільки такі обмеження не передбачені житловим законодавством України стосовно обставин, в яких перебуває позивач. Питання законності або незаконності отримання ордеру мають юридичне значення лише на стадії вселення громадян у житлове приміщення або при вирішенні спору щодо виселення громадян, які зайняли житлове приміщення самовільно, таємно, без відома та дозволу посадових осіб у віданні яких перебувають об`єкти громадського житлового фонду.

Питання користування житловим приміщенням, де громадяни вже фактично мешкають відкрито та з відома посадових осіб органів місцевого самоуправління або їх підприємств, не стосується обставин видачі самого ордеру і не охоплюється предметом позову, який розглядається судом. Таким чином, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі обставин, які встановлені в судовому засіданні.

Жодних доказів, які би спростовували посилання позивача, третіх осіб або свідків та їх звернення на фактичні обставини справи не були представлені суду від представника відповідача, а тому суд виходить з того, що обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є достовірними.

З врахуванням викладеного, а також того, що судом достовірно встановлено, що вселення позивача та його сім`ї до спірного жилого приміщення в 2006 році не було самовільним та таємним від органів місцевого самоуправління, а також підтверджується належним користуванням цим приміщенням та належним виконанням усіх обов`язків наймача, визначених нормами ЖК України, суд дійшов висновку, що обраний позивачем такий спосіб захисту свого порушеного права як визнання права користування жилим приміщенням є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самого порушеного права, у зв`язку з чим може бути застосований судом.

За приписами статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінивши, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що вимоги позивачки знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, ст. 47 Конституції України, ст.ст. 9, 51, 53, 58, 61 ЖК України, ст. 16 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Подільської районної в м.Києві державної адміністрації, третя особа: ОСОБА_5 про визнання права користування житловим приміщенням - задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

Третя особа-1 на стороні позивача - ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_2 );

Третя особа-2 на стороні позивача - ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_5 ; РНОКПП суду невідомий);

Третя особа-3 на стороні позивача - ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач - Подільська районна в м.Києві державна адміністраці (місцезнаходження за адресою: м.Київ, Контрактова площа, буд.2; );

Третя особа на стороні відповідача - ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП суду невідомий).

Суддя Н. М. Ларіонова