ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року

м.Суми

Справа №587/586/21

Номер провадження 22-ц/816/1540/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

у присутності :

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Пулинця Богдана Анатолійовича,

представника відповідача - Довгополої Ірини Сергіївни

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка була подана її представником - адвокатом Пулинцем Богданом Анатолійовичем, на рішення Сумського районного суду Сумської області від 12 серпня 2021 року, ухваленого у складі судді Гончаренко Л.М. у м. Суми, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» про визнання транзакцій нечинним, зобов`язання вчинити дії та стягнення пені,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвоката Пулинця Б.А., звернувся до суду з позовом і вимоги мотивував тим, що 05 березня 2021 року позивачу стало відомо, що невстановлені особи отримавши доступ до його мобільного номеру телефону за допомогою якого з його рахунку, відкритому в АТ «ТАСКОМБАНК», шахрайським шляхом заволоділи кредитними коштами на суму 37997 грн 61 коп., про що ним було повідомлено відповідача та подано заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Посилаючись на те, що позивачем не було вчинено жодних дій, які б сприяли зняттю коштів з кредитного рахунку, просить визнати транзакції щодо переказу 22 лютого 2021 року коштів з рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_1 , банк АТ «ТАСКОМБАНК» у загальному розмірі 37997 грн 61 коп. на інший рахунок нечинним; зобов`язати АТ «ТАСКОМБАНК» повернути ОСОБА_1 кошти в сумі 37997 грн 61 коп., шляхом відновлення їх на рахунку НОМЕР_1 ; скасувати відсотки, пеню (штрафні санкції) нараховані АТ «ТАСКОМБАНК» за опротестованими ОСОБА_1 транзакціями; стягнути з АТ «ТАСКОМБАНК» на користь ОСОБА_1 пеню в розмірі 0,1 % розміру суми неналежного переказу за кожен день, починаючись від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок станом на дату ухвалення рішення.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 12 серпня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за їх безпідставністю.

Не погоджуючись з вказаним рішення суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Пулинець Б.А. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачем не було наведено обставин, які безспірно свідчать про сприяння позивачем втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка у свою чергу дала змогу невстановленим особам перерахувати кредитні кошти, розміщені на кредитному рахунку позивача.

Від представника АТ «ТАСКОМБАНК» - адвоката Довгополої І.С. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення, просить його залишити без зміни, а доводи апеляційної скарги без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта , який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги представника відповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 10 березня 2020 року ОСОБА_1 була підписана заява-договір про приєднання до публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №410/7903150-СК, відповідно до умов якого позивачу було відкрито поточний рахунок у гривні НОМЕР_1 операції за яким можуть здійснювати з використанням електронних платіжних засобів (а.с. 43).

Згідно виписки по картковому рахунку НОМЕР_1 , 22 лютого 2021 року з 11:27 год. по 11:36 було здійснено чотири транзакції по переказу коштів на загальну суму 37997 грн 61 коп. (а.с. 8).

05 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до голови правління АТ «ТАСКОМБАНК» із заявою в якій повідомив, що 22 лютого 2021 року з його карткового рахунку було незаконно списано суми у розмірі 29000 грн, 6500 грн, 500 грн та 30 грн. (а.с. 124). Зазначив, що на його номер зателефонувала невідома особа та представилася співробітником «Vodafonе» і для покращення якості зв`язку запропонувала повідомити 5 цифр, що надійшли в СМС-повідомленні та перезавантажити телефон, що він і зробив, в наслідок чого телефон було заблоковано. Після чого він звернувся до служби підтримки «Vodafonе» та заблокував SIM-карту, а також на гарячу лінію ТАСКОМБАНКУ де заблокував банківські карти. Зазначив, що повідомлень про зняття з його рахунку грошових коштів він не отримував.

06 березня 2021 року за заявою потерпілого ОСОБА_1 внесено відомості до Єдиного реєстру кримінальних проваджень за №0000037 щодо заволодіння невстановленими особами грошовими коштами з кредитної карти належної заявнику (а.с. 7).

З висновку №121 від 31 березня 2021 року вбачається, що управлінням по боротьбі з шахрайством АТ «ТАСКОМБАНК» за результатами розгляду обставин, викладених у заяві ОСОБА_1 від 05 березня 2021 року було встановлено, що платіжна карта № НОМЕР_2 була заблокована 22 лютого 2021 року о 16 год. 41 хв. співробітником контакт-центру на підставі звернення клієнта та повідомлення про шахрайство, а платіжна картка № НОМЕР_3 заблокована 22 лютого 2021 року о 18 год. 48 хв. банком при виявленні підозрілих операцій по них. 22 лютого 2021 року у період з 11:27 год. до 11:41 год. проведено три успішних транзакцій на суму 36177 грн, у додатку СДБО TAC2U - поповнення картки НОМЕР_4 ) АТ Райффайзен Банк, що були зняті того ж дня у банкоматі А0105332 АТ Райффайзен Банк за адресою: вул. Соборна, 25 м. Кривий Ріг (а.с. 46-48).

За результатами проведеного розслідування управління по боротьбі з шахрайством АТ «ТАСКОМБАНК» дійшло до висновку, що оскаржувані операції було здійснено після успішної аутентифікації в обліковому запису клієнта з використанням зареєстрованого в банку номеру телефону та підтвердження операцій 3DSecure-кодами. Операції здійснено з використанням одноразового цифрового паролю (ОТР-пароль) або з використанням інших дій, що підтверджують здійснення такої операції у ІБ «TAS 2U» та/або мобільного додатку, визнаються вчиненим клієнтом і оскарженню не підлягають. ОСОБА_1 став жертвою шахрайських дій невстановлених осіб з використанням методів соціальної інженерії. Операції переказу коштів в СДБО TAS2U на суму 36177 грн 00 коп. було здійснено внаслідок успішного входу в TAS2U після перевипуску сім-карти клієнта.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач своїми діями сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а саме повідомив інформацію за допомогою якої шахраї перевипустили СІМ-карту.

Суд першої інстанції вказував і на недоведеність факту незаконного списання грошових коштів з його карткового рахунку.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

За змістом ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Частиною 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що уразі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Згідно з пунктом 2 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року N 705 (тут і далі в редакції Положення на час виникнення спірних правовідносин), емітент зобов`язаний надавати ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу, лише держателю електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором: повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем; реєструвати та протягом строку, передбаченого законодавством України для зберігання електронних документів, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банку.

Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.

Пунктами 7, 8 розділу VI Положення визначено, що емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Отже, лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.

Аналогічні висновки викладені, зокрема у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі N 6-71цс15 та неодноразово підтверджені Верховним Судом, зокрема у постановах від 23 січня 2018 року у справі N 202/10128/14-ц (провадження N 61-1856св17), від 18 квітня 2018 року у справі N 190/926/16-ц (провадження N 61-6470св18), від 20 червня 2018 року у справі N 320/1169/16-ц (провадження N 61-9855св18), від 22 листопада 2018 року у справі N 712/2283/16-ц (провадження 61-11291св18), від 05 грудня 2018 року у справі N 754/15020/15-ц (провадження N 61-22283св18), від 17 липня 2019 року у справі N 571/841/16-ц (провадження N 61-25606св18), від 13 вересня 2019 року у справі N 501/4443/14-ц (провадження N 61-10469св18), від 02 жовтня 2019 року у справі N 182/3171/16 (провадження N 61-24548св18), від 16 жовтня 2019 року у справі N 676/2792/16-ц (провадження N 61-34233св18), від 20 листопада 2019 року у справі N 210/245/18-ц (провадження N 61-4352св19), від 05 грудня 2019 року у справі N 168/613/16-ц (провадження N 61-11711св18), від 23 січня 2020 року у справі N 179/1688/17 (провадження N 61-12707св19).

Встановлено, що 22 лютого 2021 року переказ кредитних коштів, розміщених на картковому рахунку позивача ОСОБА_1 було здійснено без використання платіжної карти. Одразу після блокування номеру телефону, який був зазначений як фінансовий, ОСОБА_1 звернувся до оператора мобільного зв`язку та контакт-центру банку з вимогою про блокування СІМ-карти та платіжних карт.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог з підстав недоведеності позивачем факту незаконного списання грошових коштів, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що відповідач як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду рішення суду, не заперечував, що оскаржувані транзакції по платіжним карткам ОСОБА_1 22 лютого 2021 року були ініційовані не позивачем, а іншими невстановленими особами, шляхом використання перевипущеної СІМ-карти.

Безпідставним є посилання суду першої інстанції на положення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, якими покладено на клієнта відповідальність за всі проведені операції з використанням передбачених цим договором засобів його ідентифікації та аутентифікації та, у свою чергу, звільнено банк від відповідальності перед клієнтом за всі операції, що здійснювалися за допомогою системи дистанційного банківського обслуговування та / або мобільного додатку встановленого на мобільному пристрої клієнта.

Зокрема, типова форма публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб введено в дію наказом голови правління АТ «ТАСКОМБАНК» №34-од від 25 лютого 2021 року з 02 березня 2021 року, тобто після виникнення спірних правовідносин - 22 лютого 2021 року, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Слід зазначити також, що АТ «ТАСКОМБАНК» не було надано доказів на підтвердження ознайомлення позивача з умовами договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, зокрема, і пунктами 7.19, 7.21 розділу 7 та пунктами 5.4, 5.5 додатку 3 цього договору, якими відповідальність за операції, здійснені за допомогою системи дистанційного банківського обслуговування та/або мобільного додатку покладено виключно на клієнта, який і несе негативні наслідки втрати, незаконного заволодіння мобільним телефоном (відповідної SIM-карти).

Щодо посилання відповідача АТ «ТАСКОМБАНК» на сприяння ОСОБА_1 у перевиданні невстановленій особі SIM-карти, то дані обставини, на переконання колегії суддів, не свідчать про наявність в діях позивача, як користувача картки, вини у перерахуванні з його карткового рахунку кредитних коштів на інший банківський рахунок.

З огляду на викладене та беручи до уваги обставини того, що грошові кошти у розмірі 37997 грн 61 коп., як кредитні кошти банку, були списані з рахунку позивача ОСОБА_1 за ініціативою інших осіб внаслідок недозволеної платіжної операції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для застосування приписів пункту 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», тобто, про обов`язок банку передати на рахунок позивача 37997 грн 61 коп. за рахунок власних коштів.

В той же час, колегія суддів вважає, що позовна вимога про визнання транзакцій щодо переказу 22.02.2021 року коштів з рахунку ОСОБА_1 на інший рахунок нечинними є безпідставною і задоволенню не підлягає з таких підстав:

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Визнання судом транзакцій щодо переказу з належного ОСОБА_1 рахунку НОМЕР_1 на інший рахунок грошових коштів у загальній сумі 37997 грн нечинними не має своїм наслідком повернення безпідставно списаних коштів, тому ці позовні вимоги не відповідають ефективному способу захисту прав та інтересів у цих правовідносинах.

Зважаючи на характер спірних відносин, належним і достатнім для відновлення порушеного права способом захисту інтересу ОСОБА_1 є саме зобов`язання банку повернути кошти на рахунок позивача.

Також колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення на користь позивача пені.

Зокрема встановлено, що грошові кошти, які були незаконно списані з рахунку позивача належали банку, а не ОСОБА_1 , а тому неповернення їх відповідачем у добровільному порядку після звернення позивача, не призвело до порушення його прав на це майно.

Щодо скасування відсотків та штрафних санкцій, то вони не узгоджуються з положенням п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Крім того, позивачем не було надано доказів на підтвердження нарахування цих платежів банком.

За таких обставин, враховуючи те, що висновки суду першої інстанції про недоведеність факту несанкціонованого здійснення відповідачем АТ «ТАСКОМБАНК» спірних операцій з переказу іншим особам коштів з кредитної карти ОСОБА_1 не відповідають обставинам справи, тому рішення суду у зазначеній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову в частині зобов`язання АТ «ТАСКОМБАНК» повернути на картковий рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_1 , грошові кошти у розмірі 37997 грн 61 коп.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, а позов та вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, з АТ «ТАСКОМБАНК» на користь держави підлягає стягненню, пропорційно до задоволених позовних вимог, судовий збір в сумі 908 грн за розгляд справи в суді першої інстанції та 1362 грн 00 коп. за апеляційний перегляд рішення суду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка була подана її представником - адвокатом Пулинцем Богданом Анатолійовичем, задовольнити частково.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 12 серпня 2021 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» повернути на картковий рахунок НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 за договором № 410/7903150-СК від 10 березня 2020 року, грошові кошти у розмірі 37997 гривень 61 копійку.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» на користь держави судовий збір у розмірі 908 гривень 00 копійок за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» на користь держави судовий збір у розмірі 1362 гривень 00 копійок за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складене 20 жовтня 2021 року.

Головуючий - О.І. Собина

Судді: О.Ю. Кононенко

С.С. Ткачук