Справа № 216/6057/16-ц
провадження №2/216/2022/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Бутенко М.В.,

за участю секретаря судового засідання Клименко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 в місті Кривому Розі Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

СУТЬ СПОРУ:

08 грудня 2016 року позивач ТОВ "ОТП Факторинг Україна" звернулось до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, зазначаючи, що 16 серпня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту № за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 7482,16 гривень. Відповідач не здійснив чергове погашення кредиту за кредитним договором, порушив умови укладеного договору, у зв`язку з чим існує заборгованість за кредитним договором № від 16 серпня 2012 року у розмірі 29 156,71 грн. Згідно з умовами договору факторингу №22/12/14/2 від "22" грудня 2014 року Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" у відповідності ст.ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу України відступило, а ТОВ "ОТП Факторинг Україна" (надалі - Позивач) прийняло право вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № від 16 серпня 2012 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" та ОСОБА_1 , а отже позивач є правонаступником.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій просив суд справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю та в разі неявки відповідача проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач та її представник - ОСОБА_2 у судове засідання не з`явились, були повідомлені належним чином, представник відповідача надав заяву з проханням розглянути справу без їх участі, проти задоволення позову заперечував, просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Свої пояснення виклав у відзиві та просив застосувати строк позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, надавши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

16 серпня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту № за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 7482,16 гривень. За умовами даного кредитного договору банк зобов`язався надати відповідачу кредитні кошти, а останній зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання у строки і на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 1.4.6. договору: "Платежі по Кредиту нараховуються щомісячно, виходячи зі строку Кредиту, в розмірі вказаному в графіку платежів".

Відповідно до наданого розрахунку, у зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором, станом на 21 листопада 2016 р., існує заборгованість перед банком яка складає 3464,65 гривень, з яких: 2547,82 гривень - залишок заборгованості за тілом кредиту; залишок заборгованості за відсотками - 0,25 гривень; сума комісії - 916,58 гривень. Також, позичальнику відповідно до умов укладеного договору було відкрито кредитну лінію, заборгованість за якою, станом на 21 листопада 2016 р., складає 25 692,06 грн., з яких: залишок заборгованості за тілом кредиту - 24 349,48 гривень; залишок заборгованості за відсотками - 1342,58 гривень. Загальна заборгованість відповідача за кредитним договором № від 16 серпня 2012 року відповідно до наданого розрахунку становить 29 156,71 грн.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу.

Звернення банку з позовом, вимогою про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом (заявою) вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором платежі припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Аналогічні правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц та від 31 жовтня 2018 р. в справі №202/4494/16-ц.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно до позиції Великої Палати Верховного Суду викладеної у Постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19, з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов і правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Згідно з умовами договору факторингу №22/12/14/2 від "22" грудня 2014 року Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" у відповідності ст.ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу України відступило, а ТОВ "ОТП Факторинг Україна" прийняло право вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № від 16 серпня 2012 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" та ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Отже, відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

За загальним правилом, закріпленим у ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язань клієнта перед фактором.

Згідно ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

22 грудня 2014 року між ПАТ "ОТП Банк" та ТОВ "ОТП Факторинг Україна" було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого клієнт (первісний кредитор) передає, а фактор (новий кредитор) приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками, в розмірі портфеля заборгованості.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами.

У статті 77 ЦПК України зазначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не надано та в судовому засіданні не встановлено доказів у підтвердження сплати ТОВ "ОТП Факторинг Україна" грошових коштів ПАТ "ОТП Банк" за передачу права грошової вимоги.

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, але ним не надані первісні документи обліку заборгованості за кредитним договором, а саме: витяг з особового рахунку, витяги по рахунку обліку простроченої заборгованості по тілу кредиту; витяги по рахункам, нарахованих та прострочених відсотків по кредитному договору тощо.

До матеріалів справи також не додана копія акту прийому-передачі прав вимоги, підписання якого, за умовами договору факторингу, свідчить про перехід права вимоги. Ухвалою суду від 20 вересня 2021 року вирішено витребувати у ТОВ "ОТП Факторинг Україна" копію акту приймання-передачі прав вимоги за договором факторингу №22/12/14/1-1 від 22 грудня 2014 року, укладеного між публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" та товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна", та встановлено строк до 28 жовтня 2021 року. У зазначений строк до суду відповідні документи не надані.

Відсутність зазначених документів позбавляє суд права перевірити правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором та визначити дійсний розмір заборгованості за вказаним кредитним договором на дату постановлення рішення у даній справі.

В обґрунтування позовних вимог щодо стягнення кредитної заборгованості до позову додано витяг за підписом представника ТОВ "ОТП Факторинг", але позивачем не надано суду первинні бухгалтерські документи за підписом відповідальних посадових осіб.

Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач в позові, як на підставу для його задоволення, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо пропуску позивачем строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції. При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, мають, зокрема, право заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення судові. Згідно зі статтею 31 ЦПК України сторони мають рівні процесуальні права і обов`язки. Відтак заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання - письмового чи усного, що відповідає вимогам наведених статей процесуального законодавства.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків.

Позовна давність встановлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Оскільки метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Статтею 258 ЦК України для стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Тобто, після першої несплати встановленого щомісячного платежу, кредитор знав про порушення свого права та мав можливість звернутись до суду з вимогою щодо звернення стягнення заборгованості (штрафних санкцій), але своїм правом не скористався, тим самим пропустив строк позовної давності для звернення до суду з вимогою про захист свого начебто порушеного цивільного права.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 525, 526, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-257, 268, 289 ЦПК України

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_1 , - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про сторін:

Позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ОТП ФАКТОРИНГ УКРАЇНА", ід. код 36789421, адреса: Україна, 03150, місто Київ, ВУЛИЦЯ ФІЗКУЛЬТУРИ, будинок 28Д, засоби зв`язку 044-495-9393, електронна пошта

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1

Суддя М.В. Бутенко