Справа №265/337/18
Провадження №2/265/15/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2021 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі

головуючого судді Шиян В. В.,

за участю секретаря судового засідання Себко Г.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Маріуполя Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права спільної сумісної власності, витребування 1/2 частини квартири з чужого незаконного володіння

за участю сторін:

представника позивача ОСОБА_3 ,

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_4 ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

12 січня 2018 року позивач ОСОБА_6 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права спільної сумісної власності, витребування 1/2 частини квартири з чужого незаконного володіння. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 1986 року по 2012 рік проживала з ОСОБА_7 однією сім`єю, з яким була пов`язана спільним побутом, вони мали взаємні права та обов`язки, але не перебували в зареєстрованому шлюбі. 28.12.2010 року за спільні грошові кошти придбали однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Протягом 2011 року разом з ОСОБА_7 за сумісні гроші проводили в квартирі ремонтні роботи. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. Спірна квартира після смерті ОСОБА_7 за спадковим договором перейшла у власність ОСОБА_2 . Позивач, посилаючись на норми ст. 57, 60, 63, 70, 74 Сімейного кодексу України, ст.ст. 321, 355, 386, 387 Цивільного кодексу України, зазначала, що має право на 1/2 частку квартири як придбану під час проживання з чоловіком у фактичному шлюбі.

Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позовних вимог заперечувала, надала суду відзив на позов. Зазначала, що вона є законним власником спірної квартири, яку отримала за спадковим договором від 07 лютого 2017 року. ОСОБА_7 , будучи єдиним власником, розпорядився нею на власний розсуд відповідно до закону. Придбання ОСОБА_7 квартири здійснювалось за особисті грошові кошти. Після її придбання, ОСОБА_7 проживав в квартирі сам, та самотужки робив ремонт. Зазначала, що зі слів ОСОБА_7 , придбання спірної квартири ним здійснювалось за грошові кошти, отримані ним від продажу квартири у місті Запоріжжя, яка була успадкована ним раніше. ОСОБА_2 познайомилась з ОСОБА_7 у грудні 2010 року.

Рух справи:

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 січня 2018 року позовну заяву залишено без руху, надано час для усунення недоліків.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31 січня 2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 лютого 2018 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 123), яка на праві приватної власності належить ОСОБА_2 .

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 травня 2018 року витребувано у приватного нотаріуса Шаповалової О.Г. інформацію щодо укладення договору купівлі продажу квартири АДРЕСА_2 , підписаного між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 14.12.2010 року.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 вересня 2018 року скасовано ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 лютого 2018 року про забезпечення позову, в частині накладення арешту на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 квітня 2019 року витребувано з Центрального районного у місті Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області дані щодо наявності в ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Новогупалівка Вільнянського району Запорізької області - дітей.

- З КЛПУ «Міський міжрайонний онкологічний диспансер міста Маріуполя» інформацію щодо перебування ОСОБА_7 на лікуванні у вказаному закладі з приводу онкологічного захворювання, із зазначенням періоду лікування, діагнозу, та лікарських препаратів.

- У приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Демко М.Л. витребувано спадковий договір від 07 лютого 2017 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 ;.

- У приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Шабадаш Л.С. документи, що стосуються заяви ОСОБА_6 від 28 грудня 2010 року, реєстр. № 2621, про надання згоди ОСОБА_7 на укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження у справі.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 березня 2020 року витребувано з КЛПУ «Міський міжрайонний онкологічний диспансер міста Маріуполя медичну картку та інші медичні документи відносно перебування та лікування в онкологічному диспансері ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , інформацію призначених препаратів що містять наркотичні речовини.

- З Центру первинної медико-санітарної допомоги № 5 Амбулаторія № 1 медичну картку та інші медичні документи відносно перебування та лікування у медичному закладі ОСОБА_7 , інформацію призначених препаратів що містять наркотичні речовини

-В приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Шабадаш Л.С. інформацію та документи за 28 грудня 2010 рік щодо заяви ОСОБА_1 (зареєстрована в реєстрі № 2621 від 28 грудня 2010 року), а саме оригінал заяви, журнал реєстрації в реєстрі, журнал реєстрації вхідної кореспонденції.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 листопада 2020 року витребувано у приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Шабадаш Л.С. засвідчені належним чином копії журналів реєстрації нотаріальних дій, копії номенклатурних справ, витребуваний для огляду в судовому засіданні реєстр для реєстрації нотаріальних дій за 2010 рік за номенклатурним №02-33, в якому містяться записи посвідчення 28 грудня 2010 року договору купівлі-продажу квартири за реєстровим №2622, між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 .

Позивач ОСОБА_1 , повідомлена належним чином про дату, місце та час судового засідання, до суду не з`явилась, надала заяву, якою просила розгляд справи проводити за її відсутності, за участі її представника.

Представник позивача адвокат Косенко С.С., в судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Вважає повністю доведеним в судовому засіданні факт спільного проживання та ведення спільного домогосподарства позивачки ОСОБА_1 разом з ОСОБА_7 на протязі тривалого часу з 1986 року по березень 2012 року. В подальшому в судове засідання не з`явився, надав суду про розгляд справи за його відсутності.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 , заперечувала проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування заперечень пояснювала, що з ОСОБА_7 вона познайомилася в грудні 2010 року. З цього часу вона часто спілкувалася з ОСОБА_7 , а вже з лютого 2012 року він запропонував їй проживати разом. В травні 2012 року вони зійшлися та проживали однією родиною до смерті ОСОБА_7 .. В лютому 2017 року, ОСОБА_7 став почувати себе погано, а тому пройшов медичне обстеження, та в нього виявили онкологічне захворювання. З початку квітня 2017 року йому стало ще гірше а в травні 2017 року йому почали колоти морфій. Оскільки вони разом проживали в її квартирі, а квартиру ОСОБА_7 здавали в оренду, то на обліку у лікаря він стояв саме за її адресою. Морфій йому видавали в лікарні саме за її адресою, і помер він у неї в квартирі. Спадковий договір було укладено до того часу, коли ОСОБА_7 , було прописано морфій, і це було його добровільне волевиявлення. За весь час спільного проживання вона жодного разу не чула про ОСОБА_1 , і дізналася про неї тільки після смерті ОСОБА_7 .

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Звонарьов В.В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки на його думку, жодним чином не підтверджено факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_7 однією сім`єю. Також не підтверджено факт придбання квартири за спільні кошти. Просить суд повністю відмовити позивачу ОСОБА_1 , у задоволенні позовних вимог.

Суд вислухав позицію сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено наступне.

Відповідно до свідоцтва про шлюб виданого 3 лютого 2017 року Центральним районним у місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецький області, ОСОБА_7 уклав шлюб зі ОСОБА_2 .. Актовий запис №70 від 03.02.2017 року (том 1 а.с. 78) .

28 грудня 2010 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Шабадаш Л.С., за реєстровим №2622 (том 1 а.с. 176).

Відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів № 9462828 від 28.12.2010 року, договір купівлі-продажу зареєстровано до реєстру приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області 28.12.2010 року о 15:14 год. (том а.с. 178).

07 лютого 2017 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Демко М.Л., за реєстровим №163. Предметом спадкового договору є квартира АДРЕСА_1 (том 1 а.с.171-173 )

В матеріалах справи міститься копія довідки №136 від 06.02.2017 р., видана КЛПУ «Міська психіатрична лікарня №7» про те, що ОСОБА_7 на обліку у лікаря- психіатра не перебуває, на момент огляду психічні розлади відсутні (том 1 а.с. 174).

Відповідно до заяви ОСОБА_7 приватному нотаріусу Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Демко М.Л. від 07.02.2017 р. Квартира АДРЕСА_1 , є його особистою власністю. Приватним нотаріусом зміст заяви ОСОБА_7 до відома ОСОБА_2 , доведено (том 1 а.с. 175).

Відповідно до відповіді від 06.06.2018 за №99/01-16 приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Шаповалової О.Г. (том 1 а.с. 93), 14.12.2010 року нею посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 . Договір за реєстровим №2097 від 14.12.2017 р. Підписано продавцем ОСОБА_7 та покупцем ОСОБА_8 .

Вирішуючи питання щодо встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю, суд виходить з наступного.

Згідно позовних вимог, позивачка ОСОБА_1 посилається на ті обставини, що вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_7 з 1986 року по 2012 рік, у зв`язку з чим просить суд встановити факт спільного проживання за вказаний період.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).

Водночас Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

Пунктом 1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України визначено,що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», до сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

Таким чином, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності СК України та ЦК України з 01 січня 2004 року.

Кодекс про шлюб та сім`ю УРСР, що діяв раніше, не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу.

Крім того, частиною другою статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Постановою Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року № 6-97цс11, сформульовано правову позицію щодо визначення ознак сім`ї при встановленні наявності чи відсутності фактичних шлюбних стосунків та визначено, що положення частини другої статті 3 СК України стосуються лише офіційно зареєстрованих шлюбів.

Встановлення факту проживання однією сім`єю у період до 01 січня 2004 року не передбачено Кодексом законів про шлюб та сім`ю України.

Отже, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлено судом лише з 01 січня 2004 року, оскільки законодавством України, яке діяло до 2004 року, встановлення такого факту не було передбачено.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2020 року по справі №554/2491/17, провадження №61-12011св18, у постанові від 02.07.2020 року у справі №488/508/15, провадження №61-2255св20. Відповідно до частини другої статті 3СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 3 червня 1999 року у справі № 1-8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки як ознака наявності сім`ї на законодавчому рівні не визначена. Водночас строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Отже, законодавство визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю.

Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Верховного Суду від 23.05.2020 року у справі №686/8440/16- ц, провадження №61-15699св19).

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Згідно із статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВСУ від 12 грудня 2012 року (справа № 6-148цс12).

Таким чином обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19).

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарством є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.

На підтвердження факту проживання однією сім`є, представник позивача адвокат Косенко С.С. надав суду заяву ОСОБА_1 про надання згоди ОСОБА_7 на укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . За заявою ОСОБА_1 свідчить, що перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_7 з 1986 року.

Суд розглядаючи зазначене питання приходить до наступного.

За змістом статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-81, 83, 84, 189, 197, 198, 200, 228, 229, 230, 235, 237, 264, 265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Допитана в судовому засіданні приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Шабадаш Л.С. пояснила, що 28.12.2010 року до неї звернувся ОСОБА_9 , та ОСОБА_7 з питанням укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_3 , який було нею посвідчено за реєстровим №2622. У зв`язку з тим, що в день укладення договору покупець ОСОБА_7 з`явився до нотаріальної контори з ОСОБА_1 , яку представив як свою дружину, пояснив, що вони однією сім`єю, як подружжя проживають з 1986 року, ведуть спільне господарство, разом розглядали варіанти і вибирали квартиру, спілкувались з ріелтором, і купують її за сумісні грошові кошти, але шлюб не оформляли тому, що їм це не потрібно. ОСОБА_1 не мала статусу подружжя і нотаріус не повинна була оформлювати згоду подружжя, як того вимагали правила нотаріального діловодства. Нотаріусом прийнято рішення зафіксувати такі факти заявою ОСОБА_1 від 28.12.2010 року, порядок якої не було встановлено діючими правилами нотаріального діловодства.

В судовому засіданні досліджено заяву ОСОБА_1 приватному нотаріусу Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Шабадаш Л.С. (том 1 а.с. 159) за реєстровим №2621 від 28.12.2010 року. Відповідно до змісту заяви ОСОБА_1 надає згоду ОСОБА_7 на укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 свідчить, що у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_7 перебуває з 1986 року.

Також в судовому засіданні було досліджено оригінал реєстру для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Шабадаш Л.С., справа №02-33 Том №3, за реєстраційним № 2622, де міститься запис про реєстрацію 28.12.2010 року договору купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 .

За реєстраційним №2621 в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, заява ОСОБА_1 від 28.12.2010 року не зареєстрована. За даним реєстраційним номером міститься реєстрація іншої нотаріальної дії.

В судому засіданні також було досліджено оригінали матеріалів нотаріальної справи № 02-03 Том №6 «Договори відчуження квартир та документи, на підставі яких вони посвідчувались» приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Шабадаш Л.С., за період з 26.11.2010 року по 28 грудня 2010 року. За внутрішнім описом документів на аркушах 147- 160 міститься договір купівлі-продажу квартири від 28.10.2010, за реєстровим №2622, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 . Заява ОСОБА_1 від 28.10.2010 року за реєстровим №2621 - відсутня.

В судому засіданні приватний нотаріус Шабадаш Л.С. пояснила, що після вчинення посвідчувального напису на заяві ОСОБА_1 від 28.12.2010 року, за реєстровим №2621, нею прийнято рішення не вносити відповідний запис до реєстру для реєстрації нотаріальних дій, справа №02-33 Том№3.

Вирішуючи питання щодо належності або не належності наданого доказу суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про нотаріат» (в редакції на час посвідчення договору 28.12.2010 р.) нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, зокрема, посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності тощо).

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про нотаріат» (в редакції на час посвідчення договору 28.12.2010 р.) порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про нотаріат» (в редакції на час посвідчення договору 28.12.2010 р.) про всі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами або посадовими особами органів місцевого самоврядування, робиться запис у реєстрах для реєстрації нотаріальних дій після того, як нотаріус зробить посвідчувальний напис на документі або підпише документ, що ним видається. Кожна нотаріальна дія реєструється під окремим порядковим номером. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована, зазначається на документі, що видається нотаріусом, чи в посвідчувальному написі.

Запис у реєстрі є доказом вчинення нотаріальної дії.

Порядок ведення реєстрів для реєстрації нотаріальних дій та їх форма встановлюються Міністерством юстиції України.

Згідно п. 1 Порядку ведення та заповнення реєстрів для реєстрації нотаріальних дій, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 15.07.2003 №87/5 (далі Порядок №87/5) (в редакції на час посвідчення договору 28.12.2010 р.) відповідно до вимог статті 52 Закону України «Про нотаріат» ( 3425-12 ) усі нотаріальні дії, учинені нотаріусами, реєструються в реєстрах для реєстрації нотаріальних дій.

Відповідно до п. 8 - 10 Порядку №87/5 запис до реєстру здійснюється щодо вже вчиненої нотаріальної дії (тобто після підписання нотаріусом посвідчувального напису та проставляння печатки). Номер за реєстром, що проставляється на нотаріально оформленому документі, повинен відповідати номеру, під яким нотаріальна дія записана в графі 1 реєстру. Дата вчинення нотаріальної дії, указана в графі 2 реєстру, має збігатися з датою, зазначеною в посвідчувальному написі, у свідоцтві чи іншому документі, що оформлюється нотаріусом.

Відповідно до п. 13.4. Порядку №87/5 запис до реєстру має бути зроблений таким чином, щоб він давав змогу ідентифікувати документ без перекручень викладених у ньому відомостей.

Відповідно до п. 6.2 - 6.5 Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 31.12.2008 №2368/5 (далі Правила №2368/5), (в редакції на час посвідчення договору 28.12.2010 р) реєстрація документів здійснюється в: журналі реєстрації вхідних документів (додаток 10); журналі реєстрації вихідних документів (додаток 11); книзі реєстрації наказів (додаток 12). Заяви від осіб, у яких немає чоловіка або дружини (неодружена/неодружений, удова/удівець), викладаються на нотаріально оформлюваному документі, примірник якого залишається у справах нотаріуса, і не підлягають реєстрації у журналі вхідних документів.

Відповідно до п. 8.1 Правил №2368/5 номенклатура справ контори, приватного нотаріуса - це систематизований перелік назв справ, що формуються в процесі діяльності контори, приватного нотаріуса із зазначенням строків їх зберігання, складений за встановленою формою. Номенклатура справ призначена для групування документів у справи, їх систематизації та обліку, індексації справ та визначення строків їх зберігання.

Відповідно до п. 8.4 Правил №2368/5 справи формуються у такому порядку: у справи вміщуються тільки оригінали документів та (або) у випадках, передбачених чинним законодавством, копії з таких документів, оформлених та засвідчених в установленому порядку, які необхідні для вчинення нотаріальних дій. До справ включаються документи лише одного діловодного року.

Відповідно до п. 8.7 Правил №2368/5 нотаріальні документи (за винятком документів, пов`язаних з оформленням спадкових прав) підшиваються у справи в такому порядку: першим підшивається примірник нотаріально оформленого документа, який залишається у справах контори, приватного нотаріуса, за ним - документи, на підставі яких він виданий чи посвідчений.

Відповідно до п. 176 Розділу 18 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 №20/5 порядок розпорядження майном, що перебуває у спільній сумісній власності осіб, які проживають однією сім`єю, передбачений статтями 369, 370, 372 Цивільного кодексу України.

Таким чином заява ОСОБА_1 від 28.12.2010 року щодо надання згоди ОСОБА_7 на придбання спірної квартири, отримана та посвідчена приватним нотаріусом Шабадаш Л.С. суперечить вимогам законодавства, що регулює нотаріальне діловодство, а тому суд не може приймати її до уваги як належний та допустимий доказ.

Крім того, суд звертає увагу що за змістом договору купівлі-продажу квартири від 28.12.2010 року відсутні умови, за якими покупець ОСОБА_7 сплачує продавцеві ОСОБА_9 грошові кошти за квартиру, права на які мають треті особи.

Відповідно до змісту п. 18 договору купівлі-продажу від 28.12.2010 р., підписанням договору сторони свідчать, що умови повністю відповідають волевиявленню сторін, дійсним намірам, а також те, що договір не носить характеру мнимої та удаваної угоди, а також не є зловмисною угодою.

Отже, покупець ОСОБА_7 підписанням договору підтвердив нотаріусу своє волевиявлення на придбання квартири у особисту власність. Інших доказів, які б спростовували ці обставини, позивачем по справі ОСОБА_1 , суду не надано.

На підтвердження спільного проживання та ведення спільного господарства позивачкою було надано суду копію квитанції Приватбанку від 18.01.2012 ( том1 а.с. 46), а також копію виписки Приватбанку за період з 21.09.2011 по 12.11.2012р. ( том1 а.с. 45), яка містить запис про списання грошових коштів у розмірі 6 050,00 гривень за придбання товара/оплата послуги «Махі-Мебель».

Суд критично ставиться до наданих квитанцій, оскільки з них не вбачається можливим встановити конкретний вид товару чи послуги, за який сплачено грошові кошти, а також для якої мети вони були витрачені, що також не підтверджує спільного придбання товару на нужди родини. Крім того, вони не знайшли свого підтвердження в сукупності з іншими доказами під час розгляду справи.

Судом досліджено копії фотознімків, долучених позивачем до позовної заяви (том 1 а.с. 47, 48, 57, 58, 59). На фотознімках зображено осои, які спільно відпочивають. Які саме особи, та в який час, в якому місці, зафіксовано на фотознімках позивачем пояснено не було, у зв`язку з чим не приймає їх як доказ спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_7 .

За клопотанням позивача на підтвердження її позовних вимог, в судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_10 який пояснив, що знає позивача ОСОБА_1 як свою тітку, а ОСОБА_7 як її чоловіка. Вони раніше проживали в місті Запоріжжя, а потім з 2005 року, коли придбали двокімнатну квартиру в місті Маріуполі, де проживати до тих пір поки не посварились у 2012 році. Він бував у цій квартирі не більше 2 - 3 разів на рік на днях народження обох. Зазначав що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 проживали однією родиною, вели спільний бюджет, все робили разом. ОСОБА_1 працювала лікарем-епідеміологом, а ОСОБА_7 був військовим пенсіонером. Розмір доходу кожного з них не знає. Потім вони придбали іншу квартиру, дату придбання не знає. Сам він до 1993 року проживав у місті Маріуполі, а потім переїхав де села в Нікольському районі Донецької області. Після того як переїхав до села, то рідше став бачитися з тіткою, але періодично телефонував їй. Йому відомо, що спільних дітей у ОСОБА_1 та ОСОБА_7 не було. Вік ОСОБА_7 не знає. Різницю у віці між ОСОБА_1 та ОСОБА_11 не знає. Дату смерті ОСОБА_7 не знає, на його похованні присутній не був.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що знала ОСОБА_1 та ОСОБА_7 як сусідів, які проживали поруч з 2005 року. Спільно робили ремонт у квартирі. Зі слів ОСОБА_1 знає, що вони приїхали з міста Запоріжжя. Зі слів ОСОБА_1 знає, що в 2012 році вони посварились і припинили спільне проживання. Сама точно не може згадати коли саме ОСОБА_7 пішов від ОСОБА_1 . Наразі продовжує спілкуватись з ОСОБА_1 як з сусідкою. Рівень доходу ОСОБА_1 не знає, а ОСОБА_7 був військовим пенсіонером. Від ОСОБА_1 знає, що вони планували придбати квартиру в 2010 році. Але придбали чи ні вона не знає. В цій квартирі жодного разу не була, її вартість не знає. Дату смерті ОСОБА_7 не знає. Про смерть ОСОБА_7 дізналась влітку 2021 року, коли до неї звернулася ОСОБА_1 та попросила бути свідком в суді. Востаннє бачила ОСОБА_7 до 08 березня 2012 року. Дату пам`ятає зі слів ОСОБА_1 .

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що знає ОСОБА_1 з 8 класу, з дитинства. Після закінчення школи у 1964 році свідок вона залишилась в Маріуполі, а ОСОБА_1 вихала до міста Донецька на навчання. Зустрілась з нею за місцем своєї роботи в 2005 році, до цього вона проживала у м. Запоріжжя. Зараз ОСОБА_1 проживає у місті Маріуполі. З 2000 року ОСОБА_1 , як і вона сама, перебуває на пенсії. Про дату припинення взаємовідносин ОСОБА_1 та ОСОБА_7 не знає, сама про це дізналась зі слів ОСОБА_1 у 2015 році. Вперше побачила ОСОБА_7 в 2010 році, але пояснити за яких обставин, не змогла. До цього часу особисто його жодного разу не бачила. В квартирі ОСОБА_1 до 2010 року жодного разу не була. Про придбання спірної квартири по справі відомостей не надала. Востаннє з ОСОБА_7 бачилась до 2012 року, але пояснити за яких обставин, не змогла. На похованні ОСОБА_7 свідок присутня не була.

Відповідачка на підтвердження своїх заперечень надала суду акт КСН «Новий Східний» №211 від 14.05.2018 року , відповідно до якого, ОСОБА_7 з початку 2011 року мешкав один, а з початку 2012 року проживав зі ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4 . (том 1 а.с. 74),

Враховуючи вищенаведене, суд оцінюючи письмові докази а також покази свідків, вважає, що зазначені пояснення не підтверджують факту спільного проживання та ведення домогосподарства ОСОБА_1 , та ОСОБА_7 , оскільки з пояснень свідків не можливо встановити їх особисту систематичну присутність протягом тривалого часу, за обставин ведення ОСОБА_1 та ОСОБА_7 спільного побуту та інших обставин, що витікають з поняття подружжя. При цьому свідки не пам`ятають дат коли в останнє бачили ОСОБА_7 разом з ОСОБА_1 , але при цьому точно називають дату 8 березня 2012 року, коли вони нібито припинили відносини. Також свідки визнають, що про дату припинення відносин між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , їм відомо саме зі слів ОСОБА_1 .

Отже, на думку суду позивачем на підтвердження існування між нею та ОСОБА_7 відносин, притаманних подружжю, зокрема, фактів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї не надано достатньо належних та допустимих доказів. Вказані обставини судом не встановлено, а лише покази свідків, які теж не можуть достовірно підтвердити період часу з якого ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_7 а також дату коли ці відносини припинилися, та які не підкріплені письмовими доказами, за відсутності й інших доказів не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаних фактів.

Аналогічна правова позиція щодо недопустимості показів свідків, як єдиних доказів підтвердження фактичних шлюбних відносин, викладена Верховним Судом у постанові від 14 лютого 2018 року у справі №129/2115/15-ц, у постанові від 06 квітня 2020 року у справі №738/1452/17 (провадження №61-13412св19).

За таких обставин, вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю не підлягають задоволенню, оскільки встановлені обставини справи та ті підстави, на які вона посилалась в позові не є такими, з якими закон пов`язує правовий статус жінки та чоловіка, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, та на майно яких поширюються положення СК України про спільність сумісної власності подружжя.

Враховуючи позицію суду щодо недоведеності факту спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_7 на час придбання квартири АДРЕСА_1 , похідні вимоги про визнання права спільної сумісної власності та витребування 1/2 частини квартири з чужого незаконного володіння - не підлягають задоволенню.

15 квітня 2019 року представником відповідача адвокатом Лук`яновою О.Г. до суду було подано заяву про застосування до позовних вимог ОСОБА_1 строків позовної давності. В обґрунтування клопотання представник відповідача посилалася на ті обставини, що після придбання спірної квартири, припинення сімейних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 до звернення до суду пройшов досить великий час. На протязі тривалого часу позивачка не зверталася до суду з позовними вимогами до ОСОБА_7 ( ще живого на той час) про визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири. Що в свою чергу також може свідчити про визнання нею на той час права особистої власності на квартиру за ОСОБА_7 , враховуючи отримання ним на передодні угоди, значної суми від продажу квартири в місті Запоріжжя. До суду позивачка ОСОБА_1 звернулася лише 12 січня 2018 року тоб то зі спливом строків позовної давності.

Питання пропуску строків судом не досліджується, оскільки підчас розгляду позовних вимог ОСОБА_1 суд прийшов до переконливого висновку щодо їх необґрунтованості по суті.

Під час звернення позивача до суду з позовною заявою сплачено судовий збір у розмірі 704,80 гривень.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, то судові витрати залишаються за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 209, 213-215, 218, 224- 226 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права спільної сумісної власності, витребування 1/2 частини квартири з чужого незаконного володіння відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України від 15 грудня 2017 року апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися в Єдиному реєстрі судових рішень за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення було складено 28 жовтня 2021 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована та проживає в АДРЕСА_5 .

Представник позивача адвокат Косенко Сергій Сергійович, свідоцтво № 2157 від 15 березня 2006 року, адреса для листування: АДРЕСА_6 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 зареєстрована в АДРЕСА_7 .

Представник відповідача - адвокат Звонарьов Валентин Вадимович, свідоцтво ДН № 5448 від 27 березня 2019 року, адреса для листування: 87515 місто Маріуполь, вулиця Торгова, 24.

Суддя: