Справа № 462/5263/19 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/3467/20 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Жукровської Х.І.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 22 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Міхнов Олег Володимирович, про розірвання договору довічного утримання,

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати договір довічного утримання, укладений 13 вересня 2013 року між ним ( ОСОБА_2 ), його дружиною ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Міхновим О.В., та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 5851803 від 13.09.2013 року, прийняте державним реєстратором приватним нотаріусом Міхновим О.В., на квартиру АДРЕСА_1 та припинити і вилучити запис про державну реєстрацію заборони на відчуження зазначеного майна.

Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що за умовами вказаного договору довічного утримання, він та його дружина ОСОБА_4 передали у власність відповідача ОСОБА_3 належну їм на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , а відповідач, сплативши при укладенні договору одноразово кожному із них по 20000 грн., в подальшому, зобов`язувався надавати їм щомісячне грошове утримання у розмірі 800 грн. (по 400 грн. кожному), щомісячно оплачувати житлово-комунальні послуги та абонентську плату за телефон, кабельне телебачення та домофон, а також здійснити поховання після їх смерті. Однак, відповідач, не виконав взяті на себе зобов`язання, зокрема, не оплатив витрати на поховання ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 13715 грн., а тому позивач припинив отримання матеріальної допомоги від відповідача і просив розірвати договір. Крім того, зазначає, що відповідач частково не виконував ще однієї умови договору (п.8) щодо індексації грошового утримання за попередній рік, яку необхідно було вносити щорічно у лютому місяці.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 22 жовтня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2 , просить його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права і ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що відповідач не виконував своїх зобов`язань за договором, зокрема, не надавав йому належного грошового утримання, не звертав уваги на його потреби в силу віку та стану здоров`я, не виявляв моральної підтримки та піклування, крім того, не виконав свого зобов`язання щодо оплати витрат на поховання ОСОБА_4 .

Зазначає, що про смерть дружини він повідомив відповідача по телефону, однак, не отримав належного реагування, а тому всі витрати поніс за рахунок власних коштів, і у зв`язку з цим, з серпня 2018 року він відмовився від отримання грошового утримання від відповідача, оскільки за ці кошти він не має можливості задовольнити свої потреби та створити умови для нормальної життєдіяльності, забезпечити себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами, необхідними послугами та всім необхідним для повноцінного життя.

Також звертає увагу, що відповідач не проводив перерахунку грошового утримання з урахуванням індексу інфляції, як це передбачено пунктом 8 договору.

Вважає помилковими й такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, висновки суду про те, що відповідач належно та в повній мірі виконував умови договору.

Апелянт зазначає, що пропозицію відповідача про компенсацію понесених на поховання дружини витрат не можна вважати належним виконанням умов договору, оскільки договором визначено обов`язок відповідача здійснити поховання відчужувача, що включає організацію поховання та усі витрати, які з цим пов`язані.

Звертає увагу, що підставою для розірвання договору довічного утримання може бути як повне невиконання набувачем взятих на себе обов`язків, так і їх неналежне виконання, і саме на відповідача покладається обов`язок доведення факту належного виконання умов договору.

29.03.2021 року відповідач ОСОБА_3 в особі свого представника адвоката Кушнарьова Є.І. надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи та вимоги апелянта.

Зазначає, що відповідно до умов договору (п.7), відповідач зобов`язувався довічно утримувати відчужувачів, шляхом забезпечення їх грошовими ресурсами, а не особистим доглядом, розмір якого було погоджено при укладенні договору, виходячи з волевиявлення відчужувачів, що визначене грошове утримання буде достатнім для підтримання їхнього повноцінного та якісного життєвого рівня і не потребуватиме подальшого перегляду сторонами умов договору.

Звертає увагу, що згідно з умовами договору (п.11), при надходженні грошового переказу на поштове відділення за місцем проживання відчужувачів, зобов`язання набувача за цим договором вважається виконаним.

Наголошує, що надходження від відповідача грошових переказів у встановленому в договорі порядку на поштове відділення за адресою відчужувача і відмова у їх отриманні підтверджена доказами і визнається самим позивачем.

Також зазначає, що відповідач не знав про смерть дружини позивача, оскільки про цей факт його ніхто не повідомляв, а тому він фізично не міг здійснити поховання, натомість, відповідач як по телефону, так і листом від 07.09.2018 року повідомив позивача про готовність компенсувати всі витрати на поховання, однак, позивач відмовився від такої пропозиції.

Просить врахувати, що відповідач вже протягом 7,5 років сумлінно виконує умови договору і за цей період ним понесено витрат на суму, більше 152000 грн., а тому одностороння та безпідставна відмова позивача від договору довічного утримання не є підставою для його розірвання за п.1 ч.1 ст.755 ЦК України за рішенням суду.

У судове засідання апеляційного суду, після оголошеної перерви, представник відповідача не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності та відповідача, а тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у відсутності сторони відповідача.

Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Згідно зі статтею 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду), одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до частини першої статті 747 ЦК України, майно, що належить співвласникам на праві спільної сумісної власності, зокрема майно, що належить подружжю, може бути відчужене ними на підставі договору довічного утримання (догляду).

У разі смерті одного із співвласників майна, що було відчужене ними на підставі договору довічного утримання (догляду), обсяг зобов`язання набувача відповідно зменшується.

Статтею 748 ЦК України визначено, що набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу, з дня державної реєстрації права на нерухоме майно.

Статтею 749 ЦК України передбачено, що у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

Якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності.

Набувач зобов`язаний у разі смерті відчужувача поховати його, навіть якщо це не було передбачено договором довічного утримання (догляду).

У статті 750 ЦК України зазначено, що набувач може бути зобов`язаний забезпечити відчужувача або третю особу житлом у будинку (квартирі), який йому переданий за договором довічного утримання (догляду).

Згідно із статтею 751 ЦК України, матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом.

Підстави припинення договору довічного утримання (догляду) визначені статтею 755 ЦК України.

Так, зокрема, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача.

Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача (ч.2 ст.755 ЦК).

Статтею 756 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.

Судом встановлено, що 13 вересня 2013 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_4 (відчужувачами) та ОСОБА_3 (набувачем) укладено договір довічного утримання, за яким ОСОБА_2 , ОСОБА_4 передали у власність ОСОБА_3 належну їм на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з двох кімнат і кухні, житловою площею 28,0 кв.м., загальною площею 42,8 кв.м. Загальна вартість квартири згідно звіту про оцінку майна 276637 грн., а визначена відчужувачами ціна квартири за договором 277000 грн.

За умовами договору (п.7), відповідач ОСОБА_3 зобов`язався довічно утримувати відчужувачів, тобто забезпечувати їх грошовими ресурсами для задоволення потреб та створення умов для нормальної життєдіяльності, на які відчужувач самостійно буде забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами, необхідними послугами та всім необхідним для повноцінного життя. Сторони домовились, що утримання, в тому числі забезпечення харчуванням, одягом, необхідною допомогою, включаючи і медичну, має грошовий еквівалент і оцінений сторонами за спільною згодою у розмірі 800 грн. на місяць, які повинні щомісячно надаватись відчужувачам шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку в рівних частинах кожному, а саме по 400 грн. У разі смерті одного відчужувача, грошове утримання відчужувача, який залишився складатиме 400 грн.

Крім вказаної суми, набувач зобов`язаний щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того з ким такі договори укладені. Кошти на оплату комунальних послуг повинні щомісячно надаватися відчужувачам шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку.

У випадку виникнення, в майбутньому, потреби забезпечення відчужувачів іншими видами матеріального забезпечення чи догляду, відчужувачі самостійно, на свій розсуд несуть всі витрати на ці види забезпечення в межах грошового утримання, передбаченого договором, згідно обумовлених сум.

Також у пункті 7 договору передбачено, що набувач зобов`язується здійснити поховання відчужувачів квартири після їх смерті.

У п.8 договору вказано, що грошове утримання буде щомісячно виплачуватись, починаючи з моменту укладення цього договору до 10 числа поточного місяця поштовим переказом за адресою: АДРЕСА_2 , або готівкою на руки під розписку, або на вказані у договорі рахунки, відкриті у ВАТ «Державний ощадний банк».

У випадку зміни способу отримання щомісячного грошового утримання відчужувачі зобов`язані вчасно (за 15 днів до наступного платежу) в письмовій формі повідомити про це набувача за адресою: АДРЕСА_3 .

Також п.8 договору передбачено, що сума грошового утримання підлягає індексації та нараховується щорічно в лютому місяці чергового року за попередній рік.

Згідно з п.9 договору, одноразове грошове утримання становить 40000 грн., які відчужувачі повністю отримали в рівних частинах, по 20000 грн. кожен із них, від набувача перед підписанням цього договору.

Наведене підтверджується розписками відчужувачів.

У п.10 договору відчужувачі засвідчили, що визначене сторонами грошове утримання є достатнім для отримання повноцінного та якісного життєвого рівня відчужувачів та не потребуватиме подальшого перегляду сторонами умов договору.

У п.11 договору визначено, що при надходженні грошового переказу на поштове відділення за місцем проживання відчужувачів коштів відповідно до п.7 цього договору, зобов`язання набувача за цим договором за відповідний місяць вважається виконаним в повному обсязі.

У договорі передбачено (п.12), що набувач гарантує, що відчужувачі залишають за собою довічне право на проживання у вказаній квартирі.

У п.14 договору визначено, що істотними умовами договору вважатимуться вчасна проплата щомісячних платежів і довічне право на проживання відчужувачів у вказаній квартирі.

Пунктом 15 договору передбачено, що цей договір може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку невиконання його істотних умов і відмови від добровільного розірвання однієї із сторін у судовому порядку.

З матеріалів справи встановлено і ця обставина позивачем визнається, що відповідач щомісячно надсилав грошове утримання у порядку, визначеному умовами договору, яке після смерті відчужувача ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач відмовлявся отримувати у поштовому відділенні, а отже, відповідно до п.11 договору, зобов`язання відповідача за цим договором вважається виконаним в повному обсязі.

Не заперечується позивачем й виконання відповідачем обов`язку щодо гарантування проживання відчужувачів у спірній квартирі.

Таким чином, істотні умови договору, які визначені пунктом 14 договору, відповідачем виконано, а тому визначених договором підстав для його розірвання немає.

Посилання позивача на те, що за кошти грошового утримання він не має можливості задовольнити свої потреби та створити умови для нормальної життєдіяльності, забезпечити себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами, необхідними послугами та всім необхідним для повноцінного життя, не можуть слугувати підставою для розірвання договору довічного утримання, оскільки пунктом 7 договору визначено, що у випадку виникнення, в майбутньому, потреби забезпечення відчужувача іншими видами матеріального забезпечення чи догляду, відчужувач самостійно, на свій розсуд несе всі витрати на ці види забезпечення в межах грошового утримання, передбаченого договором, згідно обумовлених сум.

Крім того, у пункті 10 договору відчужувачі засвідчили, що визначене сторонами грошове утримання є достатнім для отримання повноцінного та якісного життєвого рівня відчужувачів та не потребуватиме подальшого перегляду сторонами умов договору.

Обов`язок здійснити поховання відчужувача квартири після його смерті не визначено договором, як істотну умову, тому невиконання цього зобов`язання не може бути підставою для розірвання договору.

Разом з тим, після отримання від позивача інформації про смерть дружини ОСОБА_4 , відповідач пропонував позивачеві надати підтверджуючі документи понесених витрат на поховання для здійснення компенсації таких витрат, однак, позивач відмовився від такої компенсації.

Також необхідно зазначити, що договір довічного утримання належним чином виконувався відповідачем упродовж п`яти років і жодних претензій до відповідача до моменту смерті відчужувача ОСОБА_4 не було.

Посилання позивача на невиконання відповідачем пункту 8 договору щодо індексації грошового утримання не може враховуватись при вирішенні даного спору, оскільки позивач визнав неналежним виконання відповідачем умов договору і виявив намір його розірвати у серпні 2018 року, позаяк, за умовами договору індексація грошового утримання нараховується у лютому місяці чергового року, а тому на той момент зобов`язання відповідача сплатити індексацію грошового утримання ще не настало.

Крім того, позивач не називає суми індексації яку, на його переконання, повинен був сплатити відповідач за попередній рік, а тому не можна дійти висновку про обґрунтованість такої вимоги та про істотність невиконаного зобов`язання, якщо таке мало місце.

За встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставність заявлених позивачем вимог, оскільки правових підстав для розірвання укладеного між сторонами договору довічного утримання не було.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, давши належну правову оцінки доказам, які подали сторони на підтвердження своїх вимог та заперечень, застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, не допустив порушень норм процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 22 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 24 вересня 2021 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.