Номер провадження: 22-ц/813/3964/21
Номер справи місцевого суду: 522/4020/20
Головуючий у першій інстанції Чернявської Л.М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Хухрова С.В.,

апелянта ОСОБА_1 ,

представника апелянта ОСОБА_1 адвоката Перова А.П.,

представника КЗ «Одеський обласний ліцей № 6 Одеської обласної ради» -

адвоката Мороз А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Одеський обласний ліцей № 6 Одеської обласної ради» про поновлення на роботі, оплати за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди,

встановив:

10.03.2020 року позивачка звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Комунального закладу Одеської загальноосвітньої санаторної школи інтернат № 6 І-ІІ ступенів (на даний час - Комунального закладу «Одеський обласний ліцей № 6 Одеської обласної ради») про поновлення на роботі, оплати за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди (а.с. 2-5), в якому просила:

- визнати незаконним та скасувати наказ директора Одеської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат № 6 І-ІІ ступенів №26к/тр від 04.03.2020 р. про звільнення ОСОБА_1 за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків, покладених трудовим договором;

- скасувати запис в трудовій книжці ОСОБА_1 : «Звільнено з займаної посади у зв`язку з систематичним порушенням трудових обов`язків без поважних причин (п.3 ст. 40 КЗпП України)»;

- поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді вчителя музики Одеської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат № 6 І-ІІ ступенів (на даний час - Комунального закладу «Одеський обласний ліцей № 6» Одеської обласної ради ) з 04.03.2020 р.;

- стягнути з Одеської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат № 6 І-ІІ ступенів (на даний час - Комунального закладу «Одеський обласний ліцей № 6» Одеської обласної ради) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.03.2020 р. по день поновлення на роботі;

- стягнути з Одеської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат № 6 І-ІІ ступенів (на даний час - Комунального закладу «Одеський обласний ліцей № 6» Одеської обласної ради) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 150 000,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона з 2001 року перебувала у трудових відносинах з Одеською загальноосвітньою санаторною школою-інтернат № 6 І-ІІ ступенів та згідно до наказу № 169 від 01.10.2001 року обіймала посаду вчителя музики. Наказом директора Одеської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат № 6 І-ІІ ступенів № 26к/тр від 04.03.2020 р. її було звільнено за п.3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що її було звільнено незаконно, з грубим порушенням норм трудового законодавства, про притягнення до дисциплінарної відповідальності її не повідомляли, з жодними наказами її не ознайомлювали, надати письмові пояснення не пропонували, що є підставою для визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення її судом на вищевказаній посаді і підставою для виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, починаючи з 04 березня 2020 року та стягнення моральної шкоди в розмірі 150 000 грн.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 30 жовтня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено (т.1, а.с. 175-177).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2020 року, та постановлення нового, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі (т.1, а.с. 181-185).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 працювала у Комунальному закладі «Одеський загальноосвітній санаторній школі-інтернат № 6 І-ІІ ступенів» з 01.10.2001 року на посаді вчителя музики.

На теперішній час, а саме: 08 вересня 2020 року Комунальний заклад «Одеська загальноосвітня санаторна школа-інтернат № 6 І-ІІ ступенів» перейменований в Комунальний заклад «Одеський обласний ліцей № 6 Одеської обласної ради», про що мається відповідний Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т.1, а.с.143-148).

26 грудня 2019 року на адресу директора Одеської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат № 6 І-ІІ ступенів надійшла колективна заява від батьків 6 класу (вх.№220) на дії вчителя музики ОСОБА_1 (т.1, а.с.42), в якій повідомлялось про відсутність контакту вчителя з учнями та батьками, про невідповідність оцінок по виконаним роботам учнів, про низький рівень навчання учнів, відсутність у них знань, зазначались факти заниження оцінок по конкретним учням, вчитель виставляє оцінки за поведінку, а не за знання предмету. Звернено увагу на те, що незадовільні оцінки за урок отримують діти, які відсутні на цьому уроці. Оцінки, поставлені учням в журналі, не відповідають дійсності та встановити їх «походження» не представляється можливим. Вчитель не може знайти порозуміння з учнями, часто принижує честь та гідність учнів, негативно впливає на загальний психоемоційний стан дітей, що призводить до небажання дітей відвідувати уроки музики.

У зв`язку з цим, того ж дня, тобто 26 грудня 2019 року директором Одеської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат № 6 І-ІІ ступенів (на даний час - Комунальний заклад «Одеський обласний ліцей № 6 Одеської обласної ради») видано наказ № 20 к/тм про перевірку колективної заяви батьків 6 класу, яким наказано провести службове розслідування (ть.1, а.с.33-звор. 34).

На підставі вказаного наказу, 27 грудня 2019 року ОСОБА_1 було запропоновано надати пояснення щодо фактів викладених у заявах, про що складено відповідний акт (т.1, а.с.40-звор.).

Крім того, 27 грудня 2019 року на адресу директора Одеської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат № 6 І-ІІ ступенів надійшла заява матері учня 6 класу ОСОБА_3 , в якій вона посилалась на неправомірні дії вчителя музики ОСОБА_1 відносно її сина ОСОБА_4 (т.1, а.с.41-звор.).

В свою чергу, 15 січня 2020 року на адресу директора Одеської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат № 6 І-ІІ ступенів надійшла скарга ОСОБА_5 на дії вчителя музики ОСОБА_1 відносно її доньки ОСОБА_6 (т.1, а.с.43).

15 січня 2020 року вищевказані заяву ОСОБА_3 та скаргу ОСОБА_5 було зареєстровано та видано наказ № 4к/тм «Про розгляд скарги ОСОБА_7 та заяви ОСОБА_3 на дії вчителя музики ОСОБА_1 », яким наказано комісії з перевірки колективної заяви батьків 6 класу (голова ОСОБА_8 ) взяти до розгляду вищезазначені скаргу ОСОБА_5 та заяву ОСОБА_3 розглянути всі скарги і заяви у сукупності. За результатами перевірки надати довідку директору до 23 січня 2020 року (т.1, а.с.34).

У зв`язку з численними скаргами батьків учнів, члени комісії, для перевірки вказаних у скаргах фактів, почали відвідувати уроки, які проводила позивач ОСОБА_1 .

Під час здійснення відвідування уроків членами комісії з службового розслідування було виявлено, що ОСОБА_1 не дотримувалась обов`язкової структури уроку, перевірка відсутніх учнів на уроці не проводилась, оголошена на початку уроку тема була змінена через 10 хвилин, вчитель не володіє теоретичним матеріалом тому читає його з підручника, обов`язкова фізична хвилинка не проводилась, що є порушенням ортопедичного режиму який є невід`ємною складовою в санаторній школі-інтернаті, урок закінчився на 12 хвилин пізніше, через незнання прізвищ та імен учнів класу, оцінки отримали 3 учнів, не дотримується поурочного плану, не знає рівнів оцінювання навчальних досягнень учнів, не знає учнів в обличчя і їх прізвищ, не володіє державною мовою на достатньому рівні, домашні завдання ОСОБА_1 надавала без конкретики, без пояснень учням, тощо.

У зв`язку з виявленими фактами, 21 січня 2020 року директором Одеської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат № 6 І-ІІ ступенів винесено наказ № 9 к/тр «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 », яким ОСОБА_1 було оголошено догану за порушення трудової дисципліни, вчинені при проведенні уроків у 8-а, 8-б, 9-а, 1-а, 1-б класах. Про ознайомлення ОСОБА_1 з даним наказом свідчить її власноручний підпис (т.1, а.с.34-звор. - 35).

Крім того, відповідно до наказу № 20 к/тм від 26.12.2019 «Про перевірку колективної заяви батьків 6 класу» було створено комісію, яка 22 січня 2020 року надала акт службового розслідування (т.1, а.с.35-36).

Також, 22 січня 2020 року ОСОБА_1 було надано лист-повідомлення № 11 про проведення засідання комісії з проведення розслідування колективної заяви та скарги батьків учнів 6 класу, яке відбудеться 24 січня 2020 р., про факт ознайомлення ОСОБА_1 з даним повідомленням свідчить її підпис.

Однак, надати пояснення щодо фактів викладених у заявах, ОСОБА_1 відмовилась, також відмовилась надати будь-які письмові пояснення.

Зазначені обставини підтверджується актом «Про відмову учителя музики ОСОБА_1 надати письмове пояснення за заявами та скаргами батьків 6 класу» від 23 січня 2020 року.

Цим же актом спростовуються доводи заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що їй не надали змоги надати свої пояснення з приводу неіснуючих порушень.

Більше того, на засідання комісії з проведення розслідування колективної заяви та скарги батьків учнів 6 класу, яке проводилось 24 січня 2020 року, ОСОБА_1 не з`явилась, хоч і була належним чином повідомлена про дату та місце проведення такого засідання, що підтверджується актом «Про відсутність вчителя музики ОСОБА_1 на засіданні комісії з проведення розслідування колективної заяви та скарги батьків учнів 6 класу» від 24.01.2020 р. (т.1, а.с.31-звор.) Жодних заяв щодо перенесення розгляду засідання від ОСОБА_1 не надходило. Крім того, засобами телефонного зв`язку позивач не повідомила про причини своєї неявки на засідання комісії.

За результатами службового розслідування було встановлено, що позивач ОСОБА_1 , працюючи в Одеській загальноосвітній санаторній школі-інтернат № 6 І-ІІ ступенів на посаді вчителя музики з 02.10.2001 р., протягом роботи на посаді отримала три догани - у 2012 році за порушення вимог до ведення шкільної документації (наказ №109к від 03.09.2012 р.), у 2015 році - за порушення вимог до організації та проведення сучасного уроку (наказ №16 від 06.03.2015 р.), у січні 2020 року - за порушення правил трудової дисципліни та Посадових обов`язків (наказ №9 к/тр від 21.01.2020р.) та загалом зарекомендувала себе як вчитель самовпевнений, який не бажає прислуховуватись до порад та зауважень як адміністрації, так і колег по роботі (т.1, а.с.35-36).

Зазначеними обставинами спростовуються доводи заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що з 2001 року вона не мала з боку керівництва жодних претензій, до дисциплінарної відповідальності її не притягували, а її звільнення пов`язано лише з неприязними стосунками з директором Одеської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат № 6 І-ІІ ступенів ОСОБА_9 , який бажав розправитись з нею, у зв`язку з чим вона стала жертвою переслідувань з боку директора ОСОБА_9 , який хотів її звільнити, щоб надати її посаду іншій людині своїй родичці.

Крім того, комісією з проведення службового розслідування було встановлено, що за підсумками перевірки класних журналів, виявлено, що в учнів 6 класу переважають оцінки «2» або «12», що вказує на незнання вчителем ОСОБА_1 критеріїв оцінювання навчальних досягнень учнів з музичного мистецтва або упереджене ставлення вчителя до учнів цього класу, згідно анонімного анкетування учнів 6 класу стосовно комфортного перебування на уроці музичного мистецтва, учні 6 класу відмічають, що їм нецікаво відвідувати уроки музичного мистецтва через те, що вони нічого не роблять на ньому (крім слухання гучної музики); 50% учнів відповіли, що вчитель не знає їх імен та часто запізнюється на уроки; також відмітили, що ОСОБА_10 вживає в спілкуванні з учнями образливі слова «дурочка», «ненормальні», «тупі», «неадекватні». Для більшості учнів відвідування уроків музичного мистецтва ОСОБА_1 є «примусовим» та «обов`язковим», вони відчувають дискомфорт на уроках.

Також виявлено, що вчитель ОСОБА_1 не дотримується обов`язкової структури уроку, перевірка відсутніх не проводиться, оголошена на початку уроку тема через 10 хвилин змінюється вчителем, вчитель не володіє теоретичним матеріалом, тому читає його з підручника, фізична хвилинка не проводиться, що є порушенням ортопедичного режиму, який є невід`ємною складовою уроку в санаторній школі-інтернаті, вчитель недотримується норм моралі і професійної етики в своїй педагогічні діяльності, уроки закінчуються раніше/пізніше, що є неприпустимим порушенням режиму школи за Статутом школи-інтернату №6. Вчитель ОСОБА_1 не дотримується рекомендованої структури уроків музичного мистецтва, не знає фактичного матеріалу, що викладається на уроці, та не дотримується поурочного плану, який не співпадає з календарним плануванням, не знає змісту рівнів оцінювання навчальних досягнень учнів та не знає більшість учнів в обличчя і їх прізвищ, що не дає їй можливість реально оцінити знання учнів; не володіє державною мовою на достатньому рівні.

Таким чином, вирішуючи даний трудовий спір, суд першої інстанції зазначив, що все перелічене є порушенням Методичних рекомендацій щодо викладання предметів художньо-естетичного циклу, критеріїв оцінювання навчальних досягнень учнів з предмету «Музичне мистецтво», посадової інструкції вчителя музичного мистецтва (п.2.1, п.5.10), п.1 ст.7, Закону України «Про освіту», Правил внутрішньо-шкільного розпорядку, прав дитини згідно ст.ст. 19, 28 Конвенції ООН про права дитини.

Так, за підсумками роботи комісії з проведення службового розслідування «Про перевірку колективної заяви батьків учнів 6 класу» директору Одеської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат № 6 І-ІІ ступенів рекомендовано відсторонити учителя ОСОБА_1 від викладання до вирішення питання подальшої роботи, застосувати до учителя ОСОБА_1 адміністративне стягнення у відповідності до п.3 ст. 40 КЗпП України.

Крім того, та на вимогу ст. 43 КЗпП України, 24 січня 2020 року на адресу Голови профспілки Одеської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат № 6 І-ІІ ступенів надано подання № 13 про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 з посади вчителя музики за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку (т.1, а.с.44-звор.).

Проте, по 03 березня 2020 року апелянт ОСОБА_1 перебувала на лікарняному після чого вийшла на роботу, де її і було повідомлено, що її відсторонено від виконання трудових обов`язків, ознайомлено із актом службового розслідування та запропоновано надати пояснення та отримати даний акт під підпис. ОСОБА_1 від підписання акту та отримання його під підпис відмовилась, що підтверджується наявним в матеріалах справи актом від 03.03.2020 року (т.1, а.с.38-звор.).

Більш того, в суді першої інстанції голова профспілкового комітету ОСОБА_11 повідомила, що 03 березня 2020 року ОСОБА_1 під підпис було ознайомлено про проведення засідання профспілкового комітету. При цьому, про проведення даного засідання ОСОБА_1 не заперечувала, жодних заяв про відкладення розгляду засідання для надання пояснень, заяв, чи додаткових документів ОСОБА_1 не надавала та була присутня під час проведення вказаного засідання.

04.03.2020 р. Повідомленням № 6 профспілкового комітету Одеської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат № 6 І-ІІ ступенів (на даний час - Комунальний заклад «Одеський обласний ліцей № 6 Одеської обласної ради») надано згоду на звільнення вчителя музики та мистецтвознавства ОСОБА_1 (т.1, а.с.44-звор.)

З огляду на викладені обставини, наказом № 26к/тр «Про звільнення ОСОБА_1 » від 04 березня 2020 року позивача ОСОБА_1 було звільнено з посади вчителя музики Одеської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат № 6 І-ІІ ступенів за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків, покладених на неї трудовим договором, п. 3 ст. 40 КЗпП України. З даним наказом позивача було ознайомлено під підпис 04 березня 2020 року (т.1, а.с.11).

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, апелянт ОСОБА_1 зазначила, що копію акту службового розслідування для ознайомлення їй ніхто не надавав.

Дані доводи спростовуються актом від 03 березня 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовилась від підпису акту службового розслідування «Про перевірку колективної заяви батьків 6 класу», тобто маючи реальну можливість ознайомитись та отримати акт службового розслідування, позивачка таку можливість проігнорувала (т.1, а.с.39-звор.). Заяв від ОСОБА_1 щодо перенесення засідання профспілкового комітету 04 березня 2020 року не надходило.

Також апелянт ОСОБА_1 зазначала, що між нею і відповідачем відсутній укладений трудовий договір.

Суд не взяв ці доводи до уваги, з чим повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 23 КЗпП України Трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Підставою для видання наказу є трудовий договір, укладений у письмовій формі, або заява працівника про прийняття на роботу з відповідною резолюцією керівника організації.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем укладався безстроковий трудовий договір. Підставою для прийняття наказу № 169 від 01.10.2001 р. про прийняття ОСОБА_1 на роботу була заява самої ОСОБА_1 та наказ управління освіти № 561 від 01.10.2001 р. З вказаним наказом № 169 від 01.10.2001 р. про прийняття на роботу позивач була ознайомлена, про що свідчить її особистий підпис в наказі.

Так, ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції, з посиланням у тому числі на показання свідків, дійшов правильного і обгрунтованого висновку про те, що відповідно до п. 1 ст. 54 Закону України «Про освіту» № 1060-XII від 23.05.1991 р. педагогічною діяльністю можуть займатися особи з високими моральними якостями, які мають відповідну освіту, професійно-практичну підготовку, фізичний стан яких дозволяє виконувати службові обов`язки.

Пунктом 78 «Положення про загальноосвітній навчальний заклад», затвердженого Постановою КМУ № 96 від 21.02.2018 р. встановлено, що педагогічним працівником повинна бути особа з високими моральними якостями, яка має відповідну педагогічну освіту, належний рівень професійної підготовки, забезпечує результативність та якість своєї роботи, фізичний та психічний стан здоров`я якої дає змогу виконувати професійні обов`язки в навчальних закладах системи загальної середньої освіти.

Працівник, який виконує виховні функції, повинен постійно слідкувати за собою, відчувати, що його поведінка перебуває під неослабним контролем тих, кого він виховує.

Крім того, за змістом п. 1 ст. 51а, ст. 56 Закону України «Про освіту» № 1060-XII від 23.05.1991 р. учні мають гарантоване державою право на захист від психічного і фізичного насильства, від дій педагогічних працівників, які порушують права або принижують їх честь і гідність. педагогічні працівники зобов`язані додержуватися педагогічної етики, моралі, поважати гідність дитини. Педагогічні працівники закладу зобов`язані дотримуватися педагогічної етики, моралі, поважати особисту гідність учнів та їх батьків.

Більше того, ст. 56 даного Закону визначені обов`язки педагогічних працівників, відповідно до яких педагогічний працівник зобов`язаний настановленням і особистим прикладом утверджувати повагу до принципів загальнолюдської моралі: правди, справедливості, відданості, патріотизму, гуманізму, доброти, стриманості, працелюбства, поміркованості, інших доброчинностей; додержувати педагогічної етики, моралі, поважати гідність дитини, учня, студента; захищати дітей, молодь від будь-яких форм фізичного або психічного насильства тощо. Відповідно до п. 86 «Положення про загальноосвітній навчальний заклад», затвердженого Постановою КМУ № 778 від 27.08.2010 р., яке було чинним на момент виникнення трудових правовідносин, педагогічні працівники закладу зобов`язані дотримуватися педагогічної етики, моралі, поважати особисту гідність учнів та їх батьків.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи та поясненнями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 повністю підтверджуються факти систематичних порушень трудової дисципліні з боку позивача ОСОБА_1 .

Доводи останньої про те, що відповідач створював перешкоди у виконанні позивачем своїх посадових обов`язків та змушував звільнитись з займаної посади, переслідував її, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи жодними належними та допустимими доказами.

Крім того, як вбачається із позовної заяви ОСОБА_1 , остання вважає, що їй було завдано моральну шкоду при звільненні з посади вчителя музики Одеської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат № 6 І-ІІ ступенів, яку вона оцінює в 150 000.00 грн. В суді апеляційної інстанції вона оцінила завдану їй моральну шкоду, із врахуванням витрат на лікування в сумі не менше 15 000 грн. (т.2, а.с.27). Позивач зазначила, що її моральні страждання виразилися у порушенні нормальних життєвих зв`язків, неможливості продовження активного побутового та громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, депресивному стані, безсонні та ін.

Проте, оскільки в задоволенні позовних вимог позивачу ОСОБА_1 , а також в задоволенні її апеляційної скарги слід відмовити, то колегії суддів зазначає що моральна шкода їй не може бути відшкодована, враховуючи, що дана вимога є похідною від основної визнання незаконним та скасування наказу директора Одеської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат № 6 І-ІІ ступенів №26к/тр від 04.03.2020 р. про її звільнення за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків, покладених трудовим договором,; скасування запису в трудовій книжці ОСОБА_1 : «Звільнено з займаної посади у зв`язку з систематичним порушенням трудових обов`язків без поважних причин (п.3 ст. 40 КЗпП України)»;поновлення її на роботі на посаді вчителя музики Одеської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат № 6 І-ІІ ступенів (на даний час - Комунального закладу «Одеський обласний ліцей № 6» Одеської обласної ради ) з 04.03.2020 р.

При вирішенні даного спору, суд першої інстанції також обгрунтовано послався на Постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року по справі № 766/8638/16-ц, якою встановлено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, судам необхідно з`ясувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Так, як було вказано вище, і встановлено наявними в матеріалах справи доказами, 21 січня 2020 року ОСОБА_1 оголошено догану № 9к/тр за порушення трудової дисципліни при проведенні уроків у 8-а, 8-б, 9-а, 1-а, 1-б класах.

Проте, позивач ОСОБА_1 вчинила ще один дисциплінарний проступок, що зафіксовано в акті службового розслідування від 22 січня 2020 року та який полягав у порушенні окремих пунктів посадової інструкції, інструкції з ведення ділової документації, критеріїв оцінювання учнів на уроках музичного мистецтва, положень статуту закладу, колективного договору, ЗУ «Про освіту», тощо.

Таким чином, враховуючи порушення трудової дисципліни, які були допущені позивачем, а також застосування за попередній проступок догани, наказом № 26к/тр від 04 березня 2020 року, позивача ОСОБА_14 було обгрунтовано і правомірно звільнено з посади на підставі ч. 3 ст. 40 КЗпП України.

Крім того, у разі поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У зв`язку з цим, та на виконання ухвали Одеського апеляційного суду від 31.03.2021 року відповідач надав суду апеляційної інстанції копію бухгалтерської довідки про середню заробітну плату ОСОБА_1 , копію колективного договору на 2017-2021 року, копію Правил внутрішнього трудового розпорядку, копію наказу № 19 к/тм від 18.12.2019 року про надання відпустки ОСОБА_1 , копію заяви ОСОБА_1 від 11.12.2019 року про надання їй вихідних днів за свій рахунок (т.2, а.с.2-20).

Разом з тим, враховуючи, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення її на роботі суд обгрунтовано відмовив, з чим погоджується колегія суддів, то і позовні вимоги про стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу також задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26.07.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Т.В. Цюра