Справа № 610/1929/20
№ провадження 2/646/500/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.07.2021 м.Харків

Червонозаводський районний суд м.Харкова у складі:

головуючий суддя Теслікова І.І.

при секретарі Бєлівцової О.А.

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка представляє інтереси малолітнього сина ОСОБА_6 , про встановлення юридичного факту спільного проживання, визнання об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності, визнання частково недійсним заповіт,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка представляє інтереси ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання частково недійсним заповіт та визнання право власності.

Разом з позовною заявою надійшла заява про забезпечення позову.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01.09.2020 року вищезазначена позовна заява залишена без руху.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01.09.2020 року заява про забезпечення позову повернута.

10.09.2020 року після усунення недоліків до Червонозаводського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ( уточнена) ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка представляє інтереси ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 в якій просить суд :

- встановити юридичних факт спільного проживання ОСОБА_3 з померлим ОСОБА_7 в період з 24.01.2017 року по 07.05.2020 року однією сім`єю без укладання та перебування у фактичних шлюбних відносинах;

- визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 ;

- визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 на підставі визначення частки у праві спільної сумісної власності подружжя;

-визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 на підставі визначення частки у праві спільної сумісної власності подружжя;

- визнати частково недійсним заповіт складений 04 травня 2020 року ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жиляєвою Ніною Володимирівною в частіні розпорядження майном, припинивши право на спадкування !6 частки квартири АДРЕСА_2 та квартири квартири АДРЕСА_1 , синові заповідача ОСОБА_7 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та онукові заповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 в рівних частинах.

Позов мотивований тим, що після розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , в якому останні перебували з 04.04.1981 року по 24.01.2017 року, сімейні стосунки між ними фактично не припинялися, а стали ще міцнішими і 04 лютого 2017 року вони вирішили придбати двокімнатну квартиру.

За угодою з ріелторською конторою 04 лютого 2017 року їм була запропонована двокімнатна квартира в новобудові по АДРЕСА_3 , після огляду квартири вони погодилися її придбати і 23 лютого 2017 року за договором купівлі продажу придбали вказану квартиру на ім`я чоловіка. Договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Машковою С.Л., реєстровий номер № 849. Договір був внесений до державного реєстру речових прав на нерухоме майно 23.02.2017 року, номер запису про право власності 19173173.

15 січня 2018 року вони придбали ще одну квартиру за адресою АДРЕСА_2 для того, щоб здавати її в подальшому в оренду та розраховувати на ці грошові кошти як матеріальний додаток до невеликої пенсії.

Навесні 2017 року самопочуття чоловіка значно погіршилося. Після довготривалого обстеження був встановлений діагноз про наявність онкологічного захворювання нейроендокринної карциноми. Під час проведення лікування позивач приймала активну участь, весь цей час вона була поряд із чоловіком, підтримувала його і морально і фізично.

07 травня 2020 року вони вдруге зареєстрували наш шлюб в Балаклії, свідоцтво про шлюб НОМЕР_1 , актовий запис про реєстрацію шлюбу №36 від 07.05.2020 року, місце реєстрації Балаклійський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_8 помер.

Невдовзі після смерті чоловіка стало відомо про складений заповіт відповідно до якого ОСОБА_7 одноособово розпорядився без її на те згоди спільною сумісною власністю подружжя таким чином: Всю квартиру АДРЕСА_1 та всю квартиру АДРЕСА_2 він заповів сину ОСОБА_4 та онуку ОСОБА_6 у рівних частках кожному. Грошові заощадження в АТ «Райффайзен Банк Аваль» розрахунковий НОМЕР_2 IBAN заповів рахунок ОСОБА_4 та онуку ОСОБА_6 в рівних частках кожному. Увесь належний мені житловий будинок АДРЕСА_4 з надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку, на якій розташований означений будинок заповів ОСОБА_3 .

Відповідно до позовної заяви ОСОБА_3 частково не погоджується з вищезазначеним заповітом, оскільки вважає, що квартира АДРЕСА_1 та квартира АДРЕСА_2 , є спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , яке було придбано під час перебування у фактичних спільних сімейних відносинах та є спільною сумісною власністю подружжя у рівних частках .

Вона не надавала згоди чоловікові на те, що він буде розпоряджатися спільною сумісною власністю подружжя на свій розсуд без урахування її прав та інтересів.

Розірвання шлюбу з ОСОБА_7 24 січня 2017 року було суто формальним. Ведення спільного господарства та спільного сімейного бюджету не зупинялось. Подальші три роки вони фактично перебували у шлюбних відносинах.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14.09.2020 року відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка представляє інтереси малолітнього сина ОСОБА_6 про визнання заповіту частково недійсним, визнання право на подружню частку у спільному сумісному майні подружжя з призначення підготовчого судового засідання.

30.09.2020 року на адресу суду надійшов відзив ОСОБА_4 в якому він не заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, та просив суд розглянути справу за його відсутністю.

15.10.2020 року на адресу суду надійшов відзив ОСОБА_5 , яка представляє інтереси малолітнього сина ОСОБА_6 в якому зазначила, що викладені в якості обґрунтування позовних вимог події, факти та їх підстави є, здебільшого, надуманими, недостовірними, спотвореними, позовні вимоги - незаконними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Факт спільного проживання з 24.01.2017 року по 07.05.2020 року спростовується не зазначенням в п.2.2 Інформація про членів сім`ї суб`єкта декларування щорічної декларації за 2017 рік та перед звільненням з 01.01.2018 по 02.07.2018 року, які заповнювала позивач відповідно до ЗУ « Про запобігання корупції».

У разі придбання нерухомості за спільні кошти для спільного користування людей, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі, зазначити при укладанні правочину в якості покупців обох осіб у відповідних частках. Позивачем не зазначено жодних причин нездійснення вищезазначеної процедури щодо придбання квартири АДРЕСА_1 . Вважається очевидним, що доцільність зазначення в якості покупця спірної квартири одноособово ОСОБА_7 , обумовлена єдиною підставою - набуттям ним квартири за його особисті кошти для особистих потреб. Про наведене, свідчать, зокрема, документи щодо посередницьких послуг з пошуку об`кту нерухомості, від 04.02.2017 року, та розписка від 23.02.2017 року, додані до позову - на усіх документах міститься підпис ОСОБА_7 , одноособово.

ОСОБА_7 пішов з життя 05.07.2020 року. З 23 лютого 2017 року по 05.07.2020 року минуло більше трьох років. У разі спільного набуття нерухомості Позивачка мала повну та вільну можливість визначити відповідну пропорцію спільного володіння майном у будь-який зручних спосіб. Вважається за очевидне єдина причина такого невизначення - відсутність реальних підстав та волі самого набувача - ОСОБА_7 .

Вільну можливість свідомого вибору ОСОБА_7 та його здатності здійснювати вчинки, які мають юридичні наслідки, свідчить повторне укладення шлюбу між ним та Позивачкою, здійснене 07 травня 2020 року - таким чином, є непряме, але переконливе підтвердження здатності ОСОБА_7 виконувати вчинки, які він вважав доцільними.

Таким самим проявом вільного волевиявлення ОСОБА_7 стало і складання та посвідчення заповіту 04 травня 2020 року, без відома та узгодження із позивачкою. Вважається, такий факт безсумнівно доводить відсутність тих щирих та довірливих відносин між заповідачем та позивачкою, про які свідчить ОСОБА_3 .

Про сумнівну щирість почуттів свідчить, також, і Акт обстеження від 09 липня 2020 року, складений колишньою колегою позивачки, ОСОБА_9 , сусідкою, ОСОБА_10 , яка викликана в якості свідка в даному процесі, та депутатом Савинської селищної ради, через три дні після смерті коханого позивачкою чоловіка.

15.10.2020 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив в якому ОСОБА_3 просить позов задовольнити у повному обсязі, оскільки відзив на позовну заяву необґрунтований.

23.10.2020 року на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив в який ОСОБА_5 просить у задоволенні позову відмовити з посилання на те, що перед розірванням шлюбу подружжя вже вирішили питання щодо поділу спільного майна.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18.11.2020 року клопотання представника позивача задоволено та витребувано з Балаклійської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16.12.2020 року клопотання позивача ОСОБА_3 про долучення до матеріалів справи доказів, поданих разом з клопотанням від 15.12.2020 року залишено без розгляду. Письмові докази, долучені до вказаного клопотання, до розгляду судом не приймати повернувши особі, що їх подала. Клопотання представника позивача про витребування задоволено. Витребувано Балаклійської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04.02.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Клопотання позивача про виклик свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 задоволено . Клопотання позивача про долучення до матеріалів справи доказів, поданих разом з поясненнями від 16.12.2020 року, яке надійшло до суду 19.12.2020 року та від 05.11.2020 року залишити без розгляду. Письмові докази, долучені до вказаного клопотання, до розгляду судом не приймати повернувши особі, що їх подала.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримала позовні вимоги та просили суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник другого відповідача та відповідач проти задоволення позову заперечували, просили у задоволенні позовних вимог відмовити.

Перший відповідач надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, проти задоволення позову не заперечує.

Суд заслухавши пояснення позивача представника позивача, другого відповідача, представника другого відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

За приписами ч.2 ст.3 СК сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 3.06.99 №5-рп/99 установлено, що до членів сімї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних звязках. Обовязковою умовою для визнання їх членами сімї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно із чч.1, 2 ст.21 СК шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч.1 ст.36 цього кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно ч.3 ст.12 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст.76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які, за законом, повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно як установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

У постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки».

Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Судом встановлено, що рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 24.01.2017 року по справі № 610/43/17 шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 зареєстрований 04.04.1981 року в Савинській селищній раді Балаклійського району Харківської області, актовий запис № 11 розірвано. Рішення набрало законної сили 22.02.2017 року.

04.02.2017 року ОСОБА_16 уклав з ФОП ОСОБА_17 договір посередницьких послуг з пошуку об`єкта нерухомості.

Крім того, 04.02.2017 року ОСОБА_7 уклав з ОСОБА_14 договір про наміри укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . 16.02.2017 року між сторонами був укладений додатковий договір до договору про наміри укласти договір купівлі-продажу від 04.02.2017 року.

З матеріалів справи вбачається, що 23.02.2017 року ОСОБА_7 передав ОСОБА_14 1461500,00 грн, що складає 54130 дол. США, а остання прийняла та немала будь яких претензій.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 23.02.2017 року ОСОБА_7 придбав за 631000,00 грн. квартиру АДРЕСА_1 , що і підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності .

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 15.01.2018 року ОСОБА_7 придбав за 26000,00 грн. квартиру АДРЕСА_2 , що і підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

04.05.2020 року ОСОБА_7 склав заповіт, який був посвідчений Жиляєвою Н.В. нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, відповідно до якого на випадок своєї смерті зробив розпорядження наступним чином:

- всю належну квартиру АДРЕСА_1 , та квартиру АДРЕСА_2 заповів сину ОСОБА_4 та онуку ОСОБА_6 в рівних частках кожному.

- грошові заощадження в АТ « Райффайзен Банк Аваль», розрахунковий рахунок НОМЕР_3 , заповів сину ОСОБА_4 та онуку ОСОБА_6 в рівних частках кожному.

- весь належний ОСОБА_7 житловий будинок АДРЕСА_4 , з надвірними будівлями та спорудами на земельну ділянку, заповів ОСОБА_3 .

07.05.2020 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 укладений шлюб Балаклійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків) серія НОМЕР_4 .

Відповідно до свідоцтва про смерть від 06.07.2020 року серія НОМЕР_5 ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Відповідно до спадкової справи на майно померлого ОСОБА_7 звернулись ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_18 .

Відповідно до довідки від 06.07.2020 року селищного голови дружина померлого ОСОБА_3 за свій рахунок поховала свого чоловіка з яким тривалий час проживала разом та вели спільне господарство.

З вищезазначеної довідки не вбачається саме з якого часу вони разом проживали та вели спільне господарство.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 під час перебування на посаді начальника виробничо технологічної лабораторії ДП Ново покровського комбінат хлібопродуктів будучі суб`єктом декларування подавала щорічну декларацію охоплюючи 2017 рік та перед звільненням.

Відповідно до декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік ОСОБА_3 в п.2.2 Інформація про членів сім`ї суб`єкта декларування не зазначила ОСОБА_7 , як особу з якою спільно проживає, пов`язана спільним побутом, маючі взаємні права та обов`язки із суб`єктом декларування, у тому числі як особу, яка спільна проживає із суб`єктом декларування, але не перебуває з ним у шлюбі.

Крім того, така інформація і не зазначена у декларації на виконання функцій держави або місцевого самоврядування ОСОБА_3 перед звільненням, за охоплюємий період з 01.01.2018-02.07.2018 відповідно до ст. 45 ЗУ « Про запобігання корупції ».

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що працює виконавчим директором ОСМД де має право власності на квартиру ОСОБА_3 . Декілька разів бачив ОСОБА_3 разом з ОСОБА_7 , коли останній відвозив ОСОБА_19 на работу, за покупками.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що працює з 2015 року головним бухгалтером ОСМД де має право власності на квартиру та гараж ОСОБА_3 . Під час допиту ОСОБА_11 зазначила, що подружжя ОСОБА_20 були завжди разом, десь років 3 тому, їй стало відомо, що вони розлучились та було переоформлена квартира та гараж на ОСОБА_3 . Якись період часу ОСОБА_7 вона не бачила. В останній раз бачила десь наприкінці весни 2020 року.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона була сімейним лікарем з 2014 року ОСОБА_7 . Останній мешкав у будинку АДРЕСА_4 . З 2017 року вона дізналась про тяжку хворобу свого пацієнта. На прийом приходив сам. Коли йому вже було дуже важко вона приїздила до нього до дому де бачила ОСОБА_3 , яка турбувалась про нього, консультувалась з нею. Також ОСОБА_3 самостійно привозила її до ОСОБА_7 .

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_21 пояснила, що вона раніше працювала ріелтором в агентстві нерухомості та надавала послуги з пошуку об`єкта нерухомості та була присутня коли подружжя ОСОБА_20 разом розраховувались за договором купівлі -продажу квартиру АДРЕСА_1 .

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що вона перебуває у дружніх відносинах з ОСОБА_3 та є родичем ОСОБА_5 . Вона була свідком конфлікту в 2017 році, через те, що відповідач ОСОБА_5 вступила в інтимні стосунки з ОСОБА_7 що і було підставою для розлучення, але разом вони і залишилися жити. Після розірвання шлюбу ОСОБА_7 приїздив до неї отримати допомогу зберегти родину. Пізніше вони приїздили до неї додому у двох.

Від допиту свідка ОСОБА_14 позивач відмовився, про що сторони не заперечували.

Згідно з ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу .

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК поширюється на правовідносини між чоловіком і жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносинах, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності в сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сімї.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Згідно із ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Враховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обовязків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-2253цс15 від 08 червня 2016 року.

Таким чином, позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що квартира АДРЕСА_1 , та квартира АДРЕСА_2 була куплена за спільні кошти обох сторін в інтересах сім`ї.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя (зазначений правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-612цс15).

Показання свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_11 не можуть свідчити про факт спільного проживання сторін однією сімєю без державної реєстрації у період з після розірвання попереднього шлюбу та укладання іншого шлюбу та не можуть бути визначальними у вирішенні даного питання.

Отже, показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, що узгоджується з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 466/3769/16 та ВС/КЦС у справі № 129/2115/15-ц від 14.02.2018.

Власне ставлення позивача до нині померлого подружжя, періодична участь позивача в сплаті комунальних послуг за майно яке належало померлому, не є підтвердженням факту спільного проживання, що узгоджується з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 552/196/20.

Суд критично відноситься до свідчень ОСОБА_21 , оскільки відповідно до матеріалів справи вбачається, що 04.02.2017 року ОСОБА_16 уклав з ФОП ОСОБА_17 договір посередницьких послуг з пошуку об`єкта нерухомості. У вищезазначеному договорі не міститься посилання на те, що послуги буде надавати ріелтор ОСОБА_21 . Крім того, з матеріалів справи також вбачається, що розрахунок за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 був здійснений особисто ОСОБА_7 , що підтверджується розписком ОСОБА_7 та ОСОБА_14 .

Крім того, у договорі купівлі-продажу квартири від 23.02.2017 року та у договорі купівлі-продажу квартири 15.01.2018 відсутні застереження, що вищезазначене майно придбано за спільні кошті ОСОБА_7 та ОСОБА_3 відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік ОСОБА_3 в п.2.2 Інформація про членів сім`ї суб`єкта декларування не зазначила ОСОБА_7 , як особу з якою спільно проживає, пов`язана спільним побутом, маючі взаємні права та обов`язки із суб`єктом декларування, у тому числі як особу, яка спільна проживає із суб`єктом декларування, але не перебуває з ним у шлюбі.

Крім того, така інформація і не зазначена у декларації на виконання функцій держави або місцевого самоврядування ОСОБА_3 перед звільненням, охоплює мий період з 01.01.2018-02.07.2018.

Крім того, позивач просить суд встановити юридичний факт спільного проживання ОСОБА_3 з померлим ОСОБА_7 в період з 24.01.2017 року по 07.05.2020 року однією сім`єю без укладання, разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що вже 07.05.2020 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 укладений шлюб Балаклійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків).

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позов в частині встановлення юридичного факту спільного проживання ОСОБА_3 з померлим ОСОБА_7 в період з 24.01.2017 року по 07.05.2020 року однією сім`єю без укладання та перебування у фактичних шлюбних відносинах, визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 , визнання за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 на підставі визначення частки у праві спільної сумісної власності подружжя, визнання за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 на підставі визначення частки у праві спільної сумісної власності подружжя задоволенню не підлягає.

Крім того, у позовній заяві позивач просить суд визнати частково недійсним заповіт складений 04 травня 2020 року ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жиляєвою Ніною Володимирівною в частині розпорядження майном, припинивши право на спадкування 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 та квартири АДРЕСА_1 , синові заповідача ОСОБА_7 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та онукові заповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 в рівних частинах.

Заповіт це розпорядження, зроблена на випадок смерті, яке укладається у передбаченій законом формі, містить призначення спадкоємця (стаття 1233 ЦКУ).

Відповідно до статті 202 ЦКУ заповіт є одностороннім правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Глава 16 ЦКУ встановлює поняття правочинів, підстави визнання їх недійсними та правові наслідки їх вчинення і це є загальні норми права. Проте ст. 1257 ЦКУ містить норми щодо недійсності заповіту, які є спеціальними нормами і унеможливлюють застосування загальних норм для визнання недійсності правочинів (статті 215, 225 ЦКУ).

Недійсні заповіти діляться на нікчемні та оспорювані.

Згідно з частиною першою статті 1257 ЦКУ нікчемним є заповіт, складений особою, яка не мала права на це майно, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (статті 1247, 1248 ЦКУ).

До нікчемних заповітів відносяться: заповіти, складені фізичною особою, яка не має повної цивільної дієздатності; вчинені через представника; посвідчені уповноваженою особою, але з порушенням вимог, встановлених законом; посвідчені не уповноваженою на це особою;

секретні заповіти, посвідчені нотаріусом з порушенням вимог, встановлених законом (стаття 1249 ЦКУ); посвідчені за відсутності свідків у випадках, коли їх присутність є обов`язковою (стаття 1253 ЦКУ); заповіт, який відчужувач склав щодо майна, вказаного у спадковому договорі (стаття 1307 ЦКУ). Однак - чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Заповіт щодо майна, вказаного у спадковому договорі, складений і посвідчений під час дії спадкового договору, який в подальшому було розірвано в судовому порядку, не може бути визнаний недійсним на підставі частини другої статті 1307 ЦК України.

Для встановлення нікчемності заповіту не має необхідності звертатися до суду, оскільки обов`язок щодо перевірки нікчемності заповіту покладено на нотаріуса. Якщо нотаріус при відкритті спадщини встановить, що заповіт є нікчемним, він відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину. Якщо ж дії нотаріуса не відповідають нормам законодавства, тоді є можливість оскаржити їх у судовому порядку.

За позовом заінтересованої особи суд може визнати заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (частина друга статті 1257 ЦКУ), тобто якщо суд прийде до переконання, що документ складено людиною, не здатною усвідомлювати значення своїх дій або керувати ними або заповідач перебував під чиїмось тиском, впливом обману, погрози насильства, якщо оформлення його було вимушеним, написаним під час небезпечної для життя хвороби або внаслідок важких обставин, тоді цей заповіт буде визнано недійсним.

Суд може визнати заповіт частково недійсним і в тому випадку, якщо в нього не включені особи, які мають право на обов`язкову частку у спадщині.

Чинним цивільним законодавством не передбачено можливості скасування заповіту за позовом заінтересованої особи в судовому порядку. Право скасувати заповіт належить лише заповідачу (стаття 1254 ЦКУ). Законом не допускається відчуження права на складання заповіту, його обмеження або відмова від права на заповіт. Принцип свободи заповіту в якості свого невід`ємного елементу включає можливість для особи, яка склала заповіт, в будь-який час змінити його або повністю скасувати. Причому таке рішення заповідач має право приймати неодноразово, керуючись виключно своїми міркуваннями та інтересами, не беручи до уваги ні думку спадкоємців, зазначених у заповіті, ні нотаріуса, який посвідчив заповіт. Заповідач, скасовуючи або змінюючи заповіт, не повинен вказувати причини його зміни або скасування.

Крім того, відповідно до заповіту від 04.05.2020 року ОСОБА_7 склав заповіт, який був посвідчений Жиляєвою Н.В. нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, відповідно до якого на випадок своєї смерті зробив розпорядження наступним чином, а саме весь належний ОСОБА_7 житловий будинок АДРЕСА_4 , з надвірними будівлями та спорудами на земельну ділянку, заповів ОСОБА_3 .

Враховуючи те, що судом не було встановлено факту спільного проживання, майно придбане померлим під час розірваного шлюбу не визнано спільним сумісним майном, та позивачем не доведені підстави визнання заповіту частково недійсним з підстав передбачених норм чинного законодавства, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову і в частині визнання частково недійсним заповіту складеного 04 травня 2020 року ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жиляєвою Ніною Володимирівною в частіні розпорядження майном, припинивши право на спадкування !6 частки квартири АДРЕСА_2 та квартири АДРЕСА_1 , синові заповідача ОСОБА_7 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та онукові заповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 в рівних частинах.

Керуючись ст. ст.12,13,76,80,81,141,259,263,264,265ЦПК України, ст.ст. 3,21,60,74 СК України, ст. 368 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка представляє інтереси малолітнього сина ОСОБА_6 , про встановлення юридичного факту спільного проживання, визнання об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності, визнання частково недійсним заповіт залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 30.07.2021 року.

Суддя Теслікова І.І.