Справа № 359/9475/21
Провадження № 2/359/3177/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 року суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Яковлєва Л.В. вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» про захист прав споживачів та визнання недійсним договору позики, -

ВСТАНОВИВ:

01 жовтня 2021 року до суду з вказаним позовом звернувся ОСОБА_1 , в якому вказує на те, що між ним та відповідачем було укладено договір, відповідно якого він отримав позику, однак ознайомившись із змістом договору, вважає що укладений договір є недійсним, оскільки він (позивач) не підписував цього договору, відповідач письмово не повідомив йому (позивачу) всю необхідну інформацію щодо умов договору; порядок акцептування пропозиції Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (далі про тексту ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА») не відповідає положенням абзацу третього частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», в оспорюваному договорі не була вказана ціна та сукупна вартість кредиту, умови договору, який укладено на умовах фінансового кредиту, є несправедливими.

За змістом позову ОСОБА_1 просить суд визнати договір позики, укладений між ним та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» недійсним, посилаючись на положення ст. ст.203, ст.215, 1046, 1047 ЦПК України та норми закону «Про електронний цифровий підпис».

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, судом встановлено наступне.

В обґрунтування підстав подачі позову до Бориспільського міськрайонного суду Київської області за місцем свого проживання, позивач послався на правила альтернативної підсудності, встановлені ч. 5 ст. 28 ЦПК України, та на норми Закону «Про захист прав споживача», проте жодних вимог в межах вказаного закону не заявляє.

У відповідності до вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Судовий захист прав споживачів здійснюється загальними судами за правилами цивільного судочинства в порядку позовного провадження за позовами фізичних осіб - споживачів товарів, робіт і послуг.

Відповідно п. 11 ч. 1ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У п. 2 ч. 1 ст. 12 цього закону вказано, що у договорі про споживчий кредит зазначаються тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту.

Статтею 3 Закону України «Про споживче кредитування» визначено сферу його дії. У підпункті 1 ч. 2 цієї статті указано, що цей закон не поширюється на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця.

Звернувшись до суду за місцем свого проживання із зазначеним позовом, позивач ОСОБА_1 посилається на порушення його прав, як споживача фінансових послуг, у зв`язку із укладенням договору позики на умовах фінансового кредиту.

Проте, при цьому не надає суду доказів того і не зазначає в позові даних про те, коли і за яким номером укладено оспорюваний договір, що у спірному договорі наявні тип кредиту та мета використання коштів, за наявності яких на правовідносини, що виникли між сторонами при укладенні цього договору поширюється дія положень Закону України «Про захист прав споживачів». Позивачем також не надано доказів тогто, що строк погашення кредиту за оспорюваним договором становить більше одного місяця.

Таким чином, з урахуванням положень п. 1 ч. 2ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування», за якими цей закон не поширюється на кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця, та положень ст. 11 Закону України «Про споживчий кредит», яка визначає, що цей закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування», суд приходить висновку, що позивачем в позові не наведено даних і не додано відповідних доказів, що оспорюваний договір містить умови, визначені законодавством для споживчого кредиту, що давало б можливість визначити, що на спірні відносини поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Фактично із змісту позовної заяви вбачається, що позивач отримав від відповідача позику, а доказів іншого позивачем не надано.

Таким чином, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання договору позики недійсним, в якому не виклав зміст позовних вимог - про захист прав споживача та не виклав обставин, якими обґрунтовує свої вимоги про захист прав споживача із зазначенням підтверджуючих ці обставини доказів.

Незазначення позивачем таких обставин позбавляє суд можливості визначити підсудність згідно положення частини 5 статті 28 ЦПК України, за яким позивач вправі пред`явити позов про захист прав споживача за своїм зареєстрованим місцем проживання чи перебування.

З огляду на вищевикладене та враховуючи те, що позивач, звертаючись з даним позовом до суду, вказує на те, що він не підписував спірний договір, підстави для визначення підсудності справи за вибором позивача у суду відсутні.

Як визначено ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

За відомостямиз Єдиного державного реєструюридичних осіб, фізичних осіб-підприємцівта громадських формувань адресою місцезнаходження відповідача ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ - 42753492) є : м. Київ, вул. Дніпровська набережна, 25, приміщення 318 (Дарницький район м. Києва), що не відноситься до територіальної підсудності Бориспільського міськрайонного суду Київської області.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно ч. 3 ст. 31 ЦПК України передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

З урахуванням викладеного, дослідивши матеріали справи, суддя приходить висновку, що дана справва не підсудна Бориспільському міськрайонному суду Київської області та підлягає переданню для судового розгляду до Дарницького районного суду м. Києва (02068, м. Київ, вул. Олександра Кошиця, 5-А).

Враховуючи наведене та керуючись ст.27, 28, 31, 353 - 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» про захист прав споживачів та визнання недійсним договору позики передати для судового розгляду за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва (02068, м. Київ, вул. Олександра Кошиця, 5-А).

Копію ухвали суду направити ОСОБА_1 для відома.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками її розгляду.

Ухвала може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручене у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л.В. Яковлєва