РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2021 року

м.Вовчанськ Харківської області

Справа 617/1534/21

Провадження 2/617/675/21

Вовчанський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Петрової Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Павлюкової С.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Вовчанську Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, -

встановив:

15 вересня 2021 ОСОБА_1 звернувся до Вовчанського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просить суд змінити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі наказу Вовчанського районного суду Харківської області від 21.12.2018 на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, та рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 19.02.2021 на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно до закінчення ОСОБА_5 навчання у Харківському національному автомобільно-дорожньому університеті, але не більше ніж до досягнення ним двадцятитрирічного віку, на 1/3 частину всіх видів заробітку (доходу) на двох дітей.

Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що у період з 23.10.1999 23.05.2008 перебував у шлюбі з ОСОБА_2 . Від вказаного шлюбу сторони мають спільну дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є студентом Харківського національного автомобільно-дорожнього університету. На підставі рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 19.02.2021 він сплачує аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно до закінчення ОСОБА_5 навчання у Харківському національному автомобільно-дорожньому університеті, але не більше ніж до досягнення ним двадцятитрирічного віку.

У період з 09.12.2011 01.02.2016 перебував у шлюбі з ОСОБА_3 . Від вказаного шлюбу сторони мають спільну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі наказу Вовчанського районного суду Харківської області від 21.12.2018 він сплачує аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно.

Позивач вважає, що розмір аліментів є завищеним і просить суд зменшити їх розмір до 1/3 частини його заробітку на утримання двох дітей, що є, на його думку, необхідним і достатнім розміром аліментів для забезпечення гармонійного розвитку обох дітей та відповідатиме принципу справедливості, враховує баланс інтересів всіх його дітей. У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Ухвалою Вовчанського районного суду Харківської області від 17 вересня 2021 року зазначена позовна заява була залишена без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків, які усунуто 20 вересня 2021 року (а.с.11).

21.09.2021 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання (а.с. 18).

ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити його, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала проти його задоволення, оскільки не бачить підстав для зменшення аліментів, посилаючись на те, що їх син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є студентом Харківського національного автомобільно-дорожнього університету, навчається в іншому місті, тому багато коштів витрачається задля забезпечення дитини необхідними умовами для його розвитку та навчання, харчуванням, проїзду до місця навчання тощо. ОСОБА_1 не допомагає в додаткових витратах, сплачує лише аліменти. Під час ухвалення рішення суду від 19.02.2021 про стягнення аліментів на утримання їх спільного сина, позивач не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання сина в розмірі ј частини від його заробітку, його матеріальний стан не змінився, тому не вбачає підстав для зменшення розміру аліментів.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала проти його задоволення, зазначила, що окрім сплати аліментів, позивач більше ніяк не допомагає їхній донці ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Якщо зменшиться сума аліментів, то погіршиться рівень життя їхньої доньки.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що у період з 23.10.1999 23.05.2008 позивач ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_2 .

Від вказаного шлюбу сторони мають спільну дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 19.02.2021 з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно до закінчення ОСОБА_5 навчання у Харківському національному автомобільно-дорожньому університеті, але не більше ніж до досягнення ним двадцятитрирічного віку (а.с.4).

У період з 09.12.2011 01.02.2016 позивач ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_3 .

Від вказаного шлюбу сторони мають спільну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно судового наказу Вовчанського районного суду Харківської області від 21.12.2018 стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 26.11.2018 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.3).

Згідно рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 22.04.2019, від 19.02.2021 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_6 , станом на 2019 рік позивач працював інженером на ПАТ «Вовчанський агрегатний завод», отримував заробітну плату у розмірі 4000 грн., зазначав, що сплачує аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_8 , 2012 року народження, має батьків, які отримують пенсію та проживають окремо від нього, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_6 в розмірі ј частини заробітку (доходу) (а.с.25-27).

Відповідно довідки про доходи від 14.09.2021, наданої ПРАТ «Вовчанський агрегатний завод», ОСОБА_1 працює у ПРАТ «Вовчанський агрегатний завод» на посаді інженера з інструменту, за період березень 2021 серпень 2021 отримав дохід у розмірі 51 318,44 грн., середній місячний дохід складає 8 553 грн. (а.с.6).

Таким чином, судом встановлено, що матеріальне становище позивача ОСОБА_1 не тільки не погіршилося, а й значно поліпшилося.

Крім того, як вбачається з рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 19.02.2021 року, яким було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання їх повнолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу відповідача, судом під час його ухвалення вже було враховано, що на утриманні позивача зняходиться його неповнолітня дочка від другого шлюбу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечував проти стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частки від його доходу (а.с.4).

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.1, 2 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Стаття 141 СК України, встановлює рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991 - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, в зазначеній статті закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів.

Отже, в Законі закріплено можливість зменшення чи збільшення розміру сплачуваних аліментів та вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів за рішенням суду: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я, інші випадки, прямо передбачені СК України.

Свідченням матеріального становища платника аліментів є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 липня 2019 року, справа № 415/4386/16-ц, провадження № 61-21056св18.

Судом встановлено, що сімейне становище позивача не змінилося, матеріальне становище не погіршилося, а навпаки дохід ОСОБА_1 зріс порівняно з 2019 роком, коли розмір аліментів на утримання ОСОБА_5 , 2000 року народження, за рішенням суду встановлено у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу. Крім того, на час ухвалення рішення, суду було відомо, що на утриманні позивача зняходиться ще неповнолітня донька від другого шлюбу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якої позивач сплачує аліменити у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу щомісяця.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, чим зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Нести відповідальність по утриманні дитини повинні обидва батьки.

Зі змісту вищевказаного та аналізу зазначених статей слідує, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Розмір аліментів у разі спору у всіх випадках встановлюється судом, при цьому статтею 182 СК України передбачений перелік найбільш вагомих обставин, які мають братися до уваги при визначенні розміру аліментів на дитину. А саме, зокрема, матеріальне становище дитини та загальний матеріальний стан того з батьків, з якого будуть стягуватися аліменти, свідченням чого є величина витрат на утримання себе та членів своєї родини.

Також судом встановлено, що діти позивача проживають разом з матерями - відповідачами по справі, та знаходяться на їх утриманні, позивач сплачує лише аліменти у розмірі 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, іншої допомоги не надає.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів позивач як на підстави позову зазначив, що його матеріальне становище змінилося, у зв`язку з чим він вважає справедливим і достатнім сплачувати аліменти на утримання двох дітей аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але жодним чином не обгрунтував та не довів свої вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального Кодексу України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ст. 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Таким чином, надання доказів, які мають бути належними, допустимими та достовірними з метою підтвердження своїх вимог та заперечень є процесуальним обов`язком сторін у справі.

При цьому, відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З наведених норм процесуального закону вбачається, що сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

В даному випадку стороною позивача не надано суду доказів, які б підтверджували б погіршення його майнового стану, неможливість позивачем сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця.

Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що задоволення позовних вимог позивача призведе до порушення цивільних прав відповідачів, їх спільних з позивачем дітей, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити у зв`язку з його недоведеністю.

Зазначене не позбавляє права позивача повторно звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням результату розгляду справи, суд вважає за необхідне покласти їх на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 265 ЦПК України, ст.ст. 180, 182, 183, 192 СК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Сторони:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_3 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 19.10.2021

СУДДЯ Петрова Н.М.