КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

при секретарі Гайворонському В. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс», Акціонерного товариства «РВС Банк» про визнання договорів факторингу недійсними, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Остащенко Олесі Миколаївни на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 11 серпня 2021 року в складі судді Жука М.В.,

встановив:

06.08.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» (далі - ТОВ «ФК «Вектор плюс»), Акціонерного товариства «РВС Банк» (далі - АТ «РВС Банк»), в якому просив:

- визнати недійсним договір факторингу №15 від 28.11.2012, укладений між АТ «Сведбанк», правонаступником якого є АТ «РВС Банк», та ТОВ «ФК Вектор плюс» в частині відступлення права вимоги за кредитним договором №2706/0908/71-579 від 16.09.2008, укладеним між ОСОБА_1 та АТ «Сведбанк».

- визнати недійсним договір факторингу №15 від 28.11.2012, укладений між АТ «Сведбанк», правонаступником якого є АТ «РВС Банк», та ТОВ «ФК Вектор плюс» в частині відступлення права вимоги за кредитним договором №2706/0908/71-579 від 16.09.2008, укладеним між ОСОБА_1 та АТ «Сведбанк».

Посилався на ті підстави, що укладення договору факторингу, за яким відступається право вимоги за валютним зобов`язанням, можливе лише за наявності ліцензії на здійснення валютних операцій, за відсутності якої укладений правочин може бути визнаний недійсним в силу ст.227 ЦК України.

На дату укладення оскаржуваних договорів у відповідачів ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «Вектор плюс» були відсутні генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які давали б їм право укладати договори факторингу в частині відступлення права вимоги за кредитним договором щодо валютного зобов`язання, що укладений з ОСОБА_1 , а також прийняти виконання валютного зобов`язання.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 11 серпня 2021 року у відкритті провадження у вказаній справі відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Остащенко О. М. просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до Оболонського районного суду м. Києва. Також просить стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати в сумі 12 704 грн, з яких: судовий збір в сумі 454 грн та витрати на правову допомогу в сумі 12 250 грн, пропорційно задоволеним вимогам.

Свої доводи мотивує тим, що підставою відмови у відкритті провадження став необґрунтований висновок суду, що спір щодо визнання договорів факторингу недійсними, незалежно від його суб`єктного складу підвідомчий господарському суду та не може розглядатись в порядку цивільного судочинства.

При цьому суд не проаналізував та не дослідив, що господарські суди розглядають спори, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності. Предметом позову в даній справі є оскарження даних правочинів - визнання їх недійсними.

Оскільки предметом спору є договори факторингу, на підставі яких відступлено право вимоги за кредитним договором №2706/0908/71-579 від 16.09.2008, укладеним з фізичною особою - ОСОБА_1 , а не з юридичною особою, чи фізичною особою підприємцем, а тому спір не підпадає під господарську юрисдикцію.

Суд невірно витлумачив норму, на яку послався, обмеживши доступ позивача до захисту порушеного права в судовому порядку.

В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Остащенко О. М. просила розглядати справи без участі позивача та його представника.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвалу суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані договори є господарськими, а тому незалежно від суб`єктного складу спір підвідомчий господарському суду.

Апеляційний суд не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України.

З огляду на пункт 1 частини першої статті 20 ГПК України до юрисдикції господарських судів відносяться справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Наведена норма свідчить, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Із змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до місцевого загального суду з позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи», ТОВ «ФК «Вектор плюс» та АТ «РВС Банк» про визнання частково недійсними договорів факторингу в частині відступлення права вимоги за кредитним договором №2706/0908/71-579 від 16.09.2008, укладеним між ОСОБА_1 та АТ «Сведбанк», правонаступником якого є АТ «РВС Банк».

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду подібних справ визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір. Суб`єктний склад спірних правовідносин є формальним критерієм, який має бути оцінений належним судом.

Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 серпня 2019 року у справі № 646/6644/17 (провадження № 14-352цс19).

У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Положення пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України не зумовлюють належність до господарської юрисдикції справ виключно необхідністю здійснення господарської діяльності всіма учасниками справи, цілком достатнім для їх належності до господарської юрисдикції є те, що сторонами основного зобов`язання мають бути юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Із справи слідує, що ОСОБА_1 оспорюються договори факторингу від 28 листопада 2012 року, укладені між АТ «Сведбанк» і ТОВ «ФК «Вектор плюс», а також між ТОВ «ФК «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині відступлення права вимоги за кредитним договором №2706/0908/71-579 від 16.09.2008, укладеним між фізичною особою ОСОБА_1 та АТ «Сведбанк».

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції помилково виходив з того, що спір підвідомчий господарському суду та з огляду на пункт 1 частини першої статті 20 ГПК України розгляд цієї справи відноситься до юрисдикції господарських судів, оскільки предметом позову є договори факторингу, за якими відступлені права вимоги за кредитним договором, стороною якого є фізична особа - ОСОБА_1 .

З огляду на те, що між позивачем та відповідачами існує спір щодо визнання недійсними правочинів, яким передано право грошової вимоги за кредитним договором, стороною якого є фізична особа, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у цій справі.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

З огляду на те, що предметом оскарження є ухвала суду про відмову у відкритті провадження у справі, яка підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, судові витрати підлягають відшкодуванню на підставі ст. 141 ЦПК України, за результатами розгляду справи по суті.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Остащенко Олесі Миколаївни задовольнити частково.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 11 серпня 2021 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс», Акціонерного товариства «РВС Банк» про визнання договорів факторингу недійсними направити до Оболонського районного суду м. Києва для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 жовтня 2021 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк