Справа № 487/2321/20
Провадження № 2/487/291/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Сухаревич З.М., за участю секретарі судового засідання Рафальської Т.В., Оцабера М.С., Драчинської О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат по сплаті комунальних послуг, утриманню та збереженню спільного майна,

ВСТАНОВИВ:

27 квітня 2020 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якій просить стягнути з відповідача витрати по сплаті комунальних послуг, утриманню та збереженню спільного майна у сумі 74717,12 грн. і судові витрати.

Позовна заява мотивована тим, що сторони є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Однак відповідач не приймає участі по утриманню та збереженню зазначеного житла, не несе ніяких витрат для підтримки його в належному для проживання стані, а також не сплачує житлово-комунальні послуги. Вся відповідальність по утриманню житла лежать на позивачці. Загальна сума витрат по сплаті житлово-комунальних послуг, проведенню ремонту в квартирі, який був початий під час шлюбу, утриманню та збереженню спільного майна склала 77637,49 грн. Також, від шлюбу між сторонами залишилась позика (кредит) Приватбанку, взятий спільно, але на ім`я позивача в розмірі 3000 грн., саме для проведення ремонту. Але відповідач проігнорував спільний обов`язок погашати кредит. Через погіршення стану здоров`я, значні витрати на придбання медичних препаратів та відсутності коштів, позивач почала порушувати умови кредитування, за що нараховувались санкції. Витрати позивача перевищували доходи. Позивач вимушено звернулась до банку і збільшила кредитний ліміт, заборгованість за тілом станом на 03.10.2018 склала 25 000 грн. Крім того, позивачем сплачено відсотки за користування даними кредитними коштами в сумі 4295,81 грн. Станом на 05.09.2019 позивачем повністю погашено кредит. Позивач повірила, що відповідач також прийматиме участь по утриманню спільного майна та буде фінансово допомагати, тому у травні 2017 взяла кредит в АТ «Альфа банк», заборгованість за яким на сьогоднішній день складає 32144,87 грн. У березні 2019 позивач також отримала кредит в АТ «Альфа Банк», за період з квітня по липень 2019 сплатила 18038,02 грн., а відсотки склали 3038,02 грн. На даний час кредит погашено. Через те, що всі особові рахунки оформлені на відповідача, позивач обмежена у вирішення таких термінових питань, як знаття або установка пломби до будь-якого лічильника, його перевірки, виклик аварійної служби. Така ситуація створює катастрофічні незручності Відповідач, як власник особових рахунків, не цікавиться їх станом протягом більше 3-х років, не сплачує ні копійки, але створює складності своєю бездіяльністю, у зв`язку з чим позивач звертається до суду. Тому просить стягнути з відповідача Ѕ частину витрат, понесених позивачем (77637,49 +4295,81+32318,06+32144,87+3038,02=149434,25), а саме 74717,12 грн.

30 квітня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

03 червня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що з 2016 року він розлучений з позивачкою. Дізнавшись про те, що він звернувся із позовом про розлучення, ОСОБА_1 створювала йому перешкоди у користуванні власністю, у зв`язку з чим він звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користування власністю, який був задоволений. З 2016 року він створив іншу сім`ю і ніяких згод на ремонт та кредити не надавав. Крім цього до цього часу позивач не виконала рішення суду і не надала доступ до квартири, де знаходяться його особисті речі. Щодо відсутності у позивача коштів на існування, не відповідає дійсності, оскільки вони є власниками фірми ТОВ «Екос-Сателіт», приміщення якого позивач надає в оренду і кошти витрачає на власний розсуд.

22 червня 2020 року до суду надійшло пояснення відповідача, підписане його представником адвокатом Зозулею О.М. В поясненнях відповідач зазначає, що позивач надає не достеменні відомості, перекручуючи факти та обставини. У рішенні суду про розірвання шлюбу зазначено, що спільно подружжя проживало до квітня 2015 року. В подальшому, у зв`язку зі створенням позивачем перешкод, відповідач звернувся із позовом про усунення перешкод у користування житловим приміщенням, який був задоволений. Але тільки у червні 2020 року через виконавче провадження позивач виконала рішення суду і передала ключі відповідачу. А витрати просить з квітня 2017 року по березень 2020 року. Враховуючи що відповідач не може користуватися власністю, відповідач заявляє клопотання про відмову у задоволенні позову. Щодо проведення ремонтних робіт та кредитів, відповідач зазначає, що будь-яких зобов`язань відповідач не приймав і доказів цього не надано.

25.11.2020 до суду надійшло письмове пояснення ОСОБА_1 , в якому вона зазначає, що відповідач недбало ставиться до своїх обов`язків щодо утримання житла, що у разі відсутності дій позивачки призведе до руйнування житла. Від набуття права власності на майно фактично між надавачами послуг та сторонами по справі виникли правовідносини, за якими співвласники спірного майна відповідно до частки їх у власності у даному випадку солідарно зобов`язані сплачувати витрати на утримання спільного майна. Доводи стосовно розміру нарахування оплати за надані послуги через не проживання відповідача у майні не можуть прийматися до уваги оскільки з матеріалів справи вбачається, що розмір плати встановлено відповідним рішенням набувачів послуг.

19 травня 2021 року до суду надійшли письмові пояснення позивача, в яких вона зазначає, що відповідач навмисно перекручує рішення суду про розлучення «на даний момент сторони проживають окремо..», бо такий вираз треба розуміти окремо як члени сім`ї (родини), але в своєму помешканні, адже ніякі інші адреси проживання будь-якої сторони в рішення не вказані. В квартирі достатньо кімнат для проживання окремо. Щодо рішення суду про передачу ключів, на яке посилається відповідач, то воно було прийнято без участі позивача і у цій справі взагалі не відбувалось будь-якого з`ясування чи дослідження обставин. Ніяких доказів того, що позивач забрала ключі чи поміняла замки, у справі немає. Відповідач на праві співвласника за своїм бажанням вільно, цілодобово володіє та користується власністю, відповідно до чинного законодавства. Щодо пояснень відповідача по ремонту житла, позивач зазначає, що Рішенням виконавчого комітету ММР від 26 січня 2011 року за №105 «Про одержання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вихідних даних на проектування реконструкції нежитлового приміщення по АДРЕСА_2 для розміщення житлових приміщень з улаштуванням окремого входу», відповідальність за виконання даного рішення покладалось на обох Термін дії даного рішення встановлено до 26.01.2016 р. Основні роботи було зроблено спільно. На той час, коли відповідач припинив будь-яку свою участь у закінченні ремонту, на підлозі була тільки цементна стяжка; на стелі старі несправні офісні світильники; в стінах вирвані розетки; на вікнах брудні, не справні офісні жалюзі; перестінки, які були спільно встановлені, були не дофарбовані; постійно зникало електропостачання. Також, з метою безпеки проживання в квартирі на одному з вікон була життєва необхідність переустановлення металевої решітки з дверцятами та замком для евакуації. Також необхідно було усунути незручність, яка полягає у відсутності можливості сушити білизну. Крім того, відповідач не ремонтував двері, замки та ручки, які власноруч пошкодив. Так як не вистачало коштів для залучення будівельної бригади, позивач придбала деякі інструменти, будівельні матеріали і власними силами з доньками та їх чоловіками здійснювали ремонтні роботи. Також прийшли у непридатність меблі, які через відсутність коштів на придбання нових, позивач обновила.

07 червня 2021 року до суду надійшли письмові пояснення відповідача, які аналогічні за змістом попереднім поясненням. Просить відмовити у позові, судове засідання провести у відсутність відповідача.

19 травня 2021 року до суду надійшла заява позивача про уточнення правових підстав позову.

26.07.2021 до суду надійшла заява позивача про розгляд справи за її відсутності, долучає письмові дебати.

Враховуючи клопотання сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, на підставі поданих ними доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить на праві спільної часткової власності (по Ѕ) кв. АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.02.2012 р., виданого на підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради.

Сторони зареєстровані у вказаній квартирі.

Позивач, звертаючись із позовом, вказує, що відповідач як співвласник майна не приймає жодної участі по утриманню та збереженню житла, не несе витрат для підтримки його в належному для проживання стані, а також не сплачує житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

А згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно зі статтею 13 Конституції України власність зобов`язує. Вказана норма кореспондується зі статтею 322 ЦК України, відповідно до якої власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції чинній на час виникнення спірних відносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18), від 18 серпня 2020 року № 703/2200/15.

Судами встановлено, що сторони є співвласниками оспорюваної квартири і відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

ОСОБА_1 у період з квітня 2017 року до березня 2020 року сплачено за воду та водовідведення 3626,82 грн., за газопостачання 11270,79 грн., за транспортування газу 155,02 грн., за електроенергію 4588,81 грн., на утримання будинку та прибудинкової території 11156,23 грн., за перевірку лічильника води 63,00 грн., за ремонт 2-х контурного котла 1507,54 грн., за придбання картриджу для ремонту котла 210,00 грн., а всього 32578,21 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи квитанціями.

Ці витрати об`єктивно необхідні для належного функціонування спільного майна, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних, ергономічних та естетичних характеристик будинку, які визначають його експлуатаційні якості.

Отже, ОСОБА_1 сплатила замість відповідача грошові кошти у розмірі 16289,11 грн (32578,21/2) за надані комунальні послуги та на утримання майна, а тому вказана сума підлягає стягненню із ОСОБА_2 на користь позивача.

Щодо вимог про стягнення з відповідача витрат на ремонт квартири та кредитних коштів, суд дійшов такого:

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 360 ЦК України співвласник, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

При цьому маються на увазі витрати, об`єктивно необхідні для належного функціонування спільного майна, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних, ергономічних та естетичних характеристик будинку, які визначають його експлуатаційні якості.

Виходячи з аналізу наведених норм, у разі ухилення співвласника від участі у витратах на утримання спільної власності, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно й вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутися до суду з позовом про примусове стягнення зі співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна. У свою чергу, такий співвласник може висунути відповідні заперечення, вважаючи здійснені співвласниками витрати надмірними або зайвими.

Отже, в разі доведеності одним зі співвласників понесення ним витрат на управління, утримання та збереження спільного майна, участь у ньому (управлінні, утриманні, збереженні) пропорційно своїй частці зобов`язаний приймати інший співвласник, який ухиляється від свого обов`язку, особа, яка зазнала втрат, має право на їх відшкодування у передбаченому законом порядку.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язання - це правовідносини, в яких одна сторона ( боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора) певну дію, саме передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання виконуються відповідно до умов договору про спільну діяльність, який повинно було укладати в письмовій формі, так як він регулює спільні витрати та збитки.

Ураховуючи, що кожному учаснику спільної власності належить обмежене право власності на спільну річ, змістом внутрішніх правовідносин спільної власності є право і обов`язок кожного співвласника узгоджувати свою поведінку щодо володіння, користування і розпорядження спільним майном з іншими власниками.

Такий висновок викладено у постанові Верховного суду від 08 травня 2020 року у справі № 635/516/18-ц провадження № 61-22559св19.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 не зверталась до ОСОБА_2 з приводу необхідності проведення ремонту належної їм на праві спільної часткової власності квартири, провела ремонт без його згоди, на свій ризик, не погодивши вартість ремонту.

Також позивач не надала доказів про те, що квартира потребувала поліпшення з метою недопущення її руйнації або неможливістю проживання, користування, аварійного стану квартири та необхідності негайного, обов`язкового проведення ремонтних робіт.

Проаналізувавши вказані норми закону та встановлені у справі обставини, оцінивши доводи сторін та зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача витрат на ремонт належної сторонам на праві спільної часткової власності квартири у зв`язку з недоведеністю необхідності таких витрат та узгодження ремонту з співвласником.

Також судом не встановлено підстав для стягнення з відповідача заборгованість позивача за кредитом в АТ «Альфа Банк» та відсотки за кредитами в АТ КБ «Приват Банк» та в АТ «Альфа Банк», оскільки правовідносини за цими договорами виникли між позивачем і Банком.

Відповідач не є учасником цих правовідносин і ці договори не створюють для нього обов`язків.

Укладення таких договорів є волевиявленням виключно позивача та не створює правових наслідків для відповідача в розумінні ст.ст.1046, 1047, 1049 ЦК України.

Відтак, відсутні підстави для стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом в АТ КБ «ПриватБанк» з вересня 2017 року по вересень 2019 року 4295 грн., відсотків за користування кредитом та витрати на розрахунково-касове обслуговування в АТ «Альфа Банк» 32318,06 грн., заборгованість за кредитом 32144,87 грн., відсотків 3038,02 грн.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача на користь позивача витрати на житлово-комунальні послуги та утримання житла у сумі 16289,11 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог, а саме у сумі 183,31 грн.

Керуючись ст. ст.4, 7, 12, 89, 211, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заявузадовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті житлово-комунальних послуг та утримання житла у сумі 16 289,11 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 183,31 грн.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Повне судове рішення складено 18 жовтня 2021 року.

Суддя: З.М. Сухаревич