РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Тимощука О.Я.

при секретарі Ковальчука О.Б.,

за участю представника позивача адвоката Воронюк К.Ю.,

представника відповідача адвоката Коновалової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітей,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітей.

В обгрунтування позовних вимог вказує на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15.03.2016 року по справі № 569/14131/15-ц.

Рiшенням Рівненського міського суду від 25.12.2015 року по справі № 569/14286/15-ц стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі по 1 200 грн. на кожну дитину щомісячно i до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову - 12 жовтня 2015 року.

Діти проживають з нею та перебуваю на її повному утриманні. Зазначає, що діти талановиті, відвідують народний аматорський театр живих скульптур «Галатея», беруть участь у змаганнях, конкурсах різного рівня, відвідують гімназію з помісячною платою та щомісячною платою за харчування. Донька Христина має талант до написання поезій i бере участь у конкурсах, фестивалях.

Протягом 2019 року нею було забезпечено дітям відпочинок в Угорщині, Австрiї та Польщi.

Відповідач в добровільному порядку участі в додаткових витратах на утримання та виховання дітей не приймає, а тому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, посилаючись на ст. ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 185 СК України, просить стягнути з відповідача понесені додаткові витрати на утримання малолiтнiх дiтей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у загальному розмірі 40 243,74 грн.

Представник позивача - адвокат Воронюк К.Ю. в судовому засіданні збільшені позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала повністю, просить їх задоволити.

Представник відповідача адвокат Коновалова А.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просить відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у відзиві на позов. Крім того, пояснила, що саме по собі навчання дитини у шкільному навчальному закладі не може безумовно свідчити, що вказані витрати пов`язані з навчанням у ньому викликані особливими обставинами. Вказує, що докази оплати благодійних внесків та оплати за навчальні послуги Рівненській гімназії «Гармонія» не є додатковими витратами на утримання дитини. Крім того, участь у додаткових витратах на дитину визначається на кожну дитину конкретно, а не спільно на двох дітей.

Зазначає, що додаткові витрати мають бути викликані особливими обставинами, доказів чого в даній справі позивач не надала, а відтак кошти на відпочинок, навчання у Рівненській гімназії «Гармонія», придбання підручників, канцтоварів або заняття доньки іноземною мовою не є додатковими витратами, а входять до складу аліментів, які відповідач сплачує на утримання дітей щомісяця.

Щодо витрат на відпочинок, зазначає, що всупереч ч. 1 ст. 157 СК України, позивачка не погоджувала з відповідачем умови відпочинку дітей, а самостійно приймала рішення щодо вибору місця, способу та вартості відпочинку, крім того, надані докази оплати відпочинку в Польщі 2019 року не містять інформації щодо оплати відпочинку саме дітей, надані розрахункові документи не мають прямого зв`язку із обставинами, на які посилається позивачка, ряд квитанцій виданих ФОП ОСОБА_5 не містять призначення платежу, що пов`язаний з витратами на дітей, в зв`язку з чим відсутній зв`язок здійснених позивачкою витрат з витратами на навчання дітей. Також покликається на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02.08.2019 року по справі № 569/20907/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про включення сум платежів до загального розміру платежів, в якості аліментів.

Заслухавши думку сторін, дослідивши в судовому засіданні надані письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15.03.2016 року по справі № 569/14131/15-ц шлюб між сторонами розірвано та визначено місце проживання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю (а.с. 9).

На час розгляду справи діти проживають з позивачкою.

Заборгованість зі сплати аліментів у відповідача перед позивачкою відсутня, що визнається сторонами та підтверджено розрахунком заборгованості по аліментам № 61322 від 03.03.2020 року виданого Рівненським міським відділом державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) (а.с. 75-75).

Період, за який позивачка просить стягнути додаткові витрати на дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , останні навчались у Рівненській гімназії «Гармонія» згідно угоди про умови навчання та утримання дитини в Рівненській гімназії «Гармонія» від 01.09.2016 року, укладеній щодо навчання ОСОБА_3 та угоди про умови навчання та утримання дитини в Рівненській гімназії «Гармонія» від 01.09.2016 року, укладеній щодо навчання ОСОБА_4 .

Зазначеними угодами передбачено обов`язок матері вносити оплату за навчання та харчування кожної дитини. Підпису батька угода не містить. Позивачка здійснювала на користь РГ «Гармонія» оплату за навчання дітей - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , внески на потреби класу, сплату благодійних внесків.

Згідно квитанції б/н від 29 березня 2019 року вбачається, що позивач здійснила оплату на користь ФОП ОСОБА_6 в розмірі 7 601,40 грн. за договором про надання туристичних послуг № Р000036 від 29.03.2019 року. Предметом вказаного договору згідно п. 2.1. є забезпечення надання комплексу туристичних послуг, строк перебування у місці надання туристичних послуг з 14.03.2019 року по 17.03.2019 року.

Позивач зазначає, що вказані витрати є додатковими витратами на дитину з метою оздоровлення та відпочинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

До стягнення додаткових витрат на дитину позивач віднесла витрати пов`язані з відпочинком за 2019 рік, навчанням, оплатою благодійних внесків, придбанням шкільного приладдя, підручників в період 2016-2020 років, оплатою тренінгу з іноземної мови для ОСОБА_3 у 2020 року.

Згідно ст.ст. 180, 182 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до положень ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Аналіз наведених норм закону вказує на те, що базові постійні потреби дитини покриваються за рахунок аліментів. Проте, в окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку або хронічну хворобу, тощо.

Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 по справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що "СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення". Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, а тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Позивачкою не доведено та матеріали справи не містять доказів про наявність рекомендацій лікарів щодо відпочинку в обраних позивачкою умовах.

Належних та допустимих доказів оплати відпочинку дітей в Республіці Польща матеріали справи не містять. Суд критично оцінює, поданий на доведення понесених витрат на відпочинок дітей у Республіці Польща витяг з сайту про бронювання готелю на 4-х осіб з зазначенням приблизної ціни та виписки з карткового рахунку позивачки, оскільки такі не містять інформації про оплату витрат понесених на відпочинок дітей (а.с. 52).

Поряд із цим, суд вважає обґрунтованим стягнення на користь позивачки, понесених нею витрат на оплату тренінгів з іноземної мови, оскільки заняття іноземною мовою, а саме тренінгу, доводить наявність відповідних здібностей у дитини і обумовлює їх подальший розвиток. Факт понесення витрат підтверджено належними та допустимим доказами, а саме договір про надання інформаційно-консультативних послуг у формі тренінгу б/н від 01.07.2020 року, укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , квитанції № 084079 від 03.07.2020 року на суму 850,00 грн., № 084082 від 27.08.2020 року на суму 850,00 грн., № 084076 від 18.08.2020 року на суму 350,00 грн., № 0.0..1 від 2020-10-19 на суму 1 700 грн., на загальну суму 3 750,00 грн.

Відповідно до висновку Верховного Суду викладеного в ухвалі Верховного Суду від 30.07.2018 року по справі № 522/6424/16-ц витрати з придбання канцелярських товарів, одягу та взуття є такими, що не відносяться до додаткових в розумінні ст. 185 СК України, а входять до складу аліментних платежів, які відповідач сплачує щомісячно та своєчасно.

Наведена правова позиція є сталою і сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду.

Зокрема, у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року по справі № 761/6933/17, скасовуючи рішення апеляційного суду про стягнення додаткових витрат і залишаючи в силі рішення суду першої інстанції про відмову у стягненні цих витрат, Верховний Суд послався, що позивачка не навела особливих обставин, які б свідчили про необхідність стягнення з відповідача додаткових витрат, які викликані розвитком здібностей дитини, хворобою, каліцтвом тощо. У свою чергу, відвідування музичної школи дитиною не свідчить про її подальше відвідування, а в переважній більшості це відноситься до загального розвитку дитини, і є не обов`язковим, а добровільним волевиявленням одного із батьків, у даному випадку матері. Також судом першої інстанції не встановлено, що витрати позивача на літній відпочинок дитини зумовлені особливими обставинами, а витрати на вивчення англійської мови зумовлені із розвитком її здібностей в цьому. Позивачка самостійно, на власний розсуд, обрала заклад, у якому донька сторін провела літній відпочинок, та заклади, в яких остання навчається.

У постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року по справі № 369/11745/16-ц, залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції про відмову у стягненні додаткових витрат на дитину, Верховний Суд зазначив, що оскільки витрати на відвідування дитиною приватного дитячого садка не викликані особливими обставинами, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову в частині стягнення додаткових витрат.

У постанові Верховного Суду від 17 січня 2019 року по справі № 720/1119/17, залишаючи без змін судові рішення про відмову у стягненні додаткових витрат на дитину, Верховний Суд зазначив, що вартість поїздки та відпочинку на морі, придбаних медикаментів першої необхідності і харчування не є особливими обставинами, які потребують додаткових витрат з боку іншого з батьків.

У постанові Верховного Суду від 26 серпня 2020 року по справі № 336/1488/19, скасовуючи судові рішення про стягнення додаткових витрат на дитину і ухвалюючи нове рішення про відмову у стягненні додаткових витрат, Верховний Суд зазначив, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже, такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні ст. 185 СК України.

У постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року по справі № 201/15248/16-ц Верховний Суд зазначив, що навчання дитини в приватній школі за бажанням одного з батьків; придбання музичного інструменту без надання доказів, що придбання інструменту, спрямовано на розвиток здібностей дитини (наприклад, навчання в музичній школі, досягнення в музиці) і не є способом забезпечення дозвілля; оздоблення кімнати дитини та придбання меблів не є особливими обставинами, які тягнуть покладення на іншого з батьків додаткових витрат.

Відтак, витрати на оплату навчання та сплату благодійних внесків в РГ «Гармонія» та шкільного приладдя не можуть бути віднесені до додаткових витрат.

Позивачем не доведено, що вказані витрати на дитину були викликані особливими обставинами, не наведено особливих обставин, які б свідчили про необхідність стягнення з відповідача додаткових витрат, які викликані розвитком здібностей дитини, хворобою, каліцтвом тощо. Витрати заявлені позивачкою до відшкодування в якості додаткових витрат, в переважній більшості відносяться до загального розвитку дитини та є складовими аліментних платежів.

Витрати позивача на відпочинок не відносяться до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.

Позивач самостійно, на власний розсуд, обрала місце, у якому доньки сторін провели відпочинок та заклади, в яких останні навчаються.

Позивачем не доведено того, що вона спільно з відповідачем обирали місце відпочинку їхніх дітей, а тому у розумінні ст. 185 СК України та з урахуванням вищевказаної позиції Верховного Суду України, понесені витрати позивакою на відпочинок дітей не був зумовлений особливими обставинами, а тому така вимога не підлягає до задоволення.

Оскільки, наявні в матеріалах справи докази не містять медичних рекомендацій та лікарського призначення щодо потреб дітей в санаторно-курортному лікуванні або іншому виді оздоровлення, а тому суд відмовляє в їх задоволенні і вважає, що вони не можуть бути стягнуті з відповідача, оскільки поїздки, про які вказує позивачка були її власною ініціативою, тобто не були узгоджені з відповідачем, у зв`язку із чим останній не може нести тягар відшкодування їх вартості.

Суд також бере до уваги, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02.08.2019 року по справі № 569/20907/18 досліджено та встановлено факт отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_2 платежів на загальну суму 31 350,00 грн. без зазначення призначення платежу, які нею спрямовано на додаткові витрати стосовно спільних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Системно аналізуючи норми матеріального права та надані сторонами докази, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням положень ст. 185 СК України, враховуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

З урахуванням ст. 141 СК України, яка визначає, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо дітей, сума додаткових витрат яка підлягає стягненню з відповідача становить 1 875,00 грн. (3 750,00 грн. : 2 = 1 875,00 грн.).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення; а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Аналізуючи наведену норму, суд приходить до висновку, що судові витрати необхідно стягнути з відповідача.

На підставі ст.ст. 141, 180, 185 СК України, ст.ст. 12, 76, 81, 141, 263- 265, 268, 273, 354, ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітей задоволити частково.

Стягнути ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1 875 (одна тисяча вісімсот сімдесят п`ять) грн. 00 коп. одноразово.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) в прибуток держави судові витрати в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області 18.08.2005 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ((ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ).

Суддя Рівненського

міського суду О.Я. Тимощук