Справа № 128/1667/21
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

13 жовтня 2021 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Васильєвої Т.Ю.,

секретар Кострюкова Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 23.05.2009 вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 24.01.2019 розірвано. В шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходиться на утриманні позивачки.

Позивач вказує, що відповідач нехтує своїми батьківськими обов`язками, ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє зацікавленості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти.

Також позивач зазначає, що відповідач будь-якої участі у вихованні сина не бере, покладених законом на батьків обов`язків не виконує, а всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачкою самостійно. Позивач вказує, що їй довелось сплатити відповідачу 2 000 грн., щоб він надав згоду на виїзд дитини за межі України. Зазначає, що відповідач ніде не працює, має великі борги по кредитам, грає в казино, вказує її поручителем по кредитам, тому вона не зверталась із позовом про стягнення з відповідача аліментів. Крім того, позивач вказує, що в липні 2016 року була придбана квартира в м. Києві, яка була записана на дитину, однак позивач не має змоги зареєструвати дитину за місцем проживання, так як потрібний дозвіл батька, натомість відповідач готовий надати такий дозвіл лише у разі допомоги йому сплатити кредит. Позивач вважає, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків та 10.03.2021 надав письмову згоду про позбавлення батьківських прав.

За вказаних обставин позивач просить суд позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав щодо дитини ОСОБА_3 .

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 18.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, зобов`язано Службу у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, як орган опіки та піклування, надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору(а.с. 35).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 07.09.2021 закрито підготовче провадження в справі та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 59).

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, начальник Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації до суду також не з`явився, надіслав до суду заяву, згідно якої просив розглядати справу без участі представника третьої особи.

Положеннями ч. 3 ст. 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином і в установленому законом порядку повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, згідно положень п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Заяв про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачем у визначений судом строк до суду не подано.

Згідно з п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У зв`язку з викладеним, суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що судовий розгляд справи можливо провести без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних матеріалів.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи.

Сторони по справі з 23.05.2009 перебували в шлюбі, який рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 24.01.2019 розірвано, що підтверджується копією відповідного рішення суду (а.с. 13, 14).

В шлюбі у сторін по справі народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 09.10.2009 (а.с. 15).

Відповідно до заяви ОСОБА_2 про згоду на позбавлення батьківських прав, посвідченої в нотаріальному порядку 10.03.2021, ОСОБА_2 заявив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , нотаріусом роз`яснено зміст ст. 166 Сімейного кодексу України (а.с. 16).

Згідно з копією листа КНП «ЦПМСД №3» Шевченківського району м. Києва від 20.04.2021, адресованого ОСОБА_1 , дитина ОСОБА_3 перебуває під наглядом лікаря педіатра ОСОБА_5 , в декларації про вибір лікаря дитини довіреною особою пацієнта для повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтом зазначена ОСОБА_1 , останній візит до лікаря педіатра 29.09.2020, на амбулаторному прийомі дитина була у супроводі матері, на момент огляду соматично здоровий, проведена вакцинація (а.с. 17).

Відповідно до копії довідки директора ліцею-інтернату № 23 «Кадетський корпус» з посиленою військово-фізичною підготовкою Шевченківського району міста Києва № 84 від 19.04.2021, дитина сторін ОСОБА_3 дійсно навчається в 5-А класі ліцею-інтернату № 23 «Кадетський корпус» Шевченківського району міста Києва та перебуває на неповному державному забезпеченні, за час навчання батько учня до ліцею не приходив, не спілкувався з вчителями, не цікавився навчанням дитини, батьківські збори не відвідував (а.с. 18).

Згідно з копією заяви ОСОБА_2 , посвідченої в нотаріальному порядку 16.09.2020, ОСОБА_2 надав свою згоду на зняття з реєстрації місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а також надав згоду на реєстрацію його місця проживання разом з матір`ю - ОСОБА_1 в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 19).

Згідно з копією заяви ОСОБА_2 , посвідченої в нотаріальному порядку 16.09.2020, ОСОБА_2 надав свою згоду на тимчасовий виїзд за кордон з території України до Арабської Республіки Єгипет, з метою відпочинку малолітнього сина ОСОБА_3 на період з 17.09.2020 по 17.10.2020 (а.с. 20).

Відповідно до копії Акту обстеження умов проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженого заступником начальника Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації 28.05.2021, на підставі заяви ОСОБА_1 , комісією встановлено, що умови проживання дитини задовільні, квартира облаштована всім необхідним, дитина повідомила, що батько не займається його вихованням, навчанням та розвитком, за цією адресою проживають ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 (а.с. 21, 22).

Згідно з копією договору купівлі-продажу частки квартири від 13.07.2016, ОСОБА_7 («Продавець») та ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що діяли як законні представники від імені свого малолітнього сина ОСОБА_3 («Покупець») уклали договір купівлі-продажу 51/100 частки квартири АДРЕСА_2 (а.с. 23).

Позивач надала роздруківки з телефону про надходження повідомлень з вимогами про погашення боргу, в яких зокрема вказано про необхідність ОСОБА_2 оплатити борг (а.с. 24 - 28).

З висновку Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністраціївід 09.07.2021 встановлено, що керуючись інтересами дитини, відповідно до статей 164, 165 Сімейного кодексу України, Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно його малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 48 - 49).

Оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами.

Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Положеннями ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Положеннями ч.ч.1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, та в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім враховані права батьків.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Положеннями ст. 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд вважає, що при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «С.С. проти Словенії» дійшов висновку, що оскільки розуміння потреб дитини було обмеженим, а також не існувало емоційного зв`язку між матір`ю та дитиною, позбавлення батьківських прав у такому випадку відповідало конвенційним гарантіям, оскільки інтерес дитини до забезпечення постійного догляду та емоційної стабільності перевищив інтерес матері у збереженні правових зв`язків з дитиною.

В справі «Суур проти Естонії» Європейський суд з прав людини також дійшов висновку про відповідність інтересам дитини позбавлення батька батьківських прав щодо неї в зв`язку з втратою контакту з дитиною, а примушування дитини до спілкування могло б бути контрпродуктивним.

Суд враховує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає встановленим, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не бере участі у вихованні та утриманні дитини, долею сина не цікавиться, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не піклується про його фізичний, духовний і моральний розвиток, не створює умов для отримання ним освіти, виявляє байдужість до дитини, при цьому об`єктивних перешкод для реалізації відповідачем його батьківських обов`язків в судовому засіданні не встановлено. Тобто суд вважає, що відповідач свідомо ухилявся протягом тривалого часу від участі в житті дитини за відсутності перешкод для цього, жодних дієвих заходів, спрямованих на встановлення зв`язку з дитиною, не вживав.

Крім того, на даний час відповідач в нотаріальному порядку заявив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його малолітнього сина ОСОБА_3 , що також свідчить про втрату ним інтересу до дитини, та обставин, які б свідчили, що він може та бажає відповідними дієвими заходами змінити свою поведінку стосовно відносин з сином, а також відсутність негативного впливу на емоційний стан дитини внаслідок такого спілкування, під час судового розгляду не встановлено. Будь-яких клопотань стосовно відновлення відповідного спілкування з сином від відповідача до суду не надходило.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Водночас в даній справі відповідач, отримавши виклик до суду, до судового засідання взагалі не з`явився, проти позову не заперечував, обставин, викладених у позовній заяві не спростував.

Суд також враховує висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, тому суд приходить до висновку, що існують достатні підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо дитини ОСОБА_3 та такий захід відповідатиме якнайкращим інтересам дитини.

Також суд звертає увагу, що згідно з ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, внаслідок чого суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

При цьому, що в даному випадку суд не застосовує положення ч. 3 ст. 166 СК України, відповідно до якої, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дітей, оскільки позивачем такої вимоги не заявлено.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 грн. (а.с. 1, 2).

Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 19, 150, 155, 164 - 166, 169, 171 СК України, ст.ст. 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 13, 81, 141, 211, 259, 263, 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьківських прав щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Вінницьким районним судом Вінницької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, місце знаходження: б-р Шевченка, 26/4, м. Київ, 01030.

Повний текст рішення складено 13.10.2021.

Суддя: