Справа № 495/9497/18
№ провадження 2/495/397/2021
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

01 листопада 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі :

головуючого одноособово судді Прийомової О.Ю.

за участю секретаря Іванченко А.С.,

справа № 495/9497/18,

позивача особисто ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист особистих немайнових прав та відшкодування моральної шкоди,

представника позивача адвоката Шаркевич Я.В. на підставі ордеру серії ОД № 354382,

представника відповідача адвоката Братінова І.П. на підставі ордеру серії ОД № 278234,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до ОСОБА_2 , про захист особистих немайнових прав та відшкодування моральної шкоди, у відповідності до ст. ст. 4, 16, 269, 301, 317, 319 ЦК України, уточнивши свої позовні вимоги 12.03.2019 року остаточно просить суд: зобов`язати ОСОБА_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , припинити дії, спрямовані на порушення особистих немайнових прав ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , щодо втручання в її особисте життя, шляхом демонтування камери відео спостереження з будинку АДРЕСА_3 ; стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_4 .

По сусідству з нею, у квартирі АДРЕСА_5 мешкає відповідач ОСОБА_2 .

Стверджує, що на протязі року між сторонами склались неприязні відносини, що проявилось у систематичних погрозах, вчиненні протиправних дій у вигляді спричинення тілесних ушкоджень з боку відповідача відносно неї.

Зазначила, що на даний час у відношенні ОСОБА_2 знаходиться кримінальна справа у скоєнні щодо неї кримінального правопорушення, передбаченого ч 1 ст. 125 КК України.

Разом з тим, вказала, що 13.07.2018 року ОСОБА_2 , не питаючи дозволу у неї та сусідів встановив на своєму будинку відеокамеру, яка направлена на вхід до будинку ОСОБА_1 та сараю.

На неодноразові її звернення щодо демонтажу або перенесення відеокамери в інше місце, ОСОБА_2 категорично відмовляється.

Вважає вказані дії відповідача втручанням у її особисте приватне життя, та порушення її немайнових прав, у зв`язку з чим і звернулась до суду з даним позовом.

ОСОБА_2 03 грудня 2018 року надав письмовий відзив на позовні вимоги та письмові пояснення, відповідно до яких просить суд у задоволені позову відмовити, вказуючи, що у 2017 році з його гаражу, який знаходиться у спільному дворі будинку була скоєна крадіжка та викрадений його мопед; двір спільний, ніякої охорони не має, доступ громадян до двору, до їх будинку вільний, багато громадян вільно ходять по двору, серед них є люди, які намагаються щось вкрасти.

Саме в зв`язку з чим він і вирішив встановити камери відео спостереження за його часткою будинку та сараю.

Другою підставою встановлення відеокамер стали неправомірні дії ОСОБА_1 стосовно його власності та членів сім`ї.

Вона обернула їх життя у пекло, вони втратили спокій, його жінка із за вказаних дій постійно хворіє, нервує.

Саме установка відеокамер допомогла приструнити дії ОСОБА_3 , вона тепер вже не може робити те, що робила, так як її дії біля його власності відео стережуться.

Відеокамери які встановлені ні у якій мірі не направлені на втручання у особисте життя ОСОБА_3 , її особисте життя не викликає ніяких інтересів з його боку, камери встановлені з метою забезпечення безпеки його сім`ї.

Відео спостереження за квартирою, сараєм, підвалом ОСОБА_3 , як вона зазначає у позові взагалі не здійснюється, камери направлені так, що вони тільки слідкують за обстановкою біля його квартири та сараю, а також спостерігають спільний двір перед його квартирою.

Наведені обставини підтверджуються схемою установки відеокамер, які він використовує при дачі пояснень.

Ділянка надана для будівництва та обслуговування спільного будинку, власниками будинку не приватизована, не поділена та не встановлений порядок користування.

Тобто простір, якій підпадає під відео спостереження не відноситься до власності ОСОБА_4 ..

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

12 жовтня 2018 року Ухвалою суду по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження з призначенням справи до її підготовчого розгляду.

15 травня 2019 року Ухвалою суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті.

16 липня 2019 року Ухвалою суду розглянуто заяву про відвід судді, провадження по справі було зупинено.

24 липня 2019 року Ухвалою судді Боярського О.О. у задоволені заяви позивача про відвід судді було відмовлено.

08 серпня 2019 року Ухвалою суду провадження по справі було поновлено та продовжений її розгляд по сутті справи.

Представник позивача адвокат Шаркевич Я.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, наведених у позові.

Позивач свої позовні вимоги підтримала та наполягає на їх задоволені.

Представник відповідача - адвокат Братінов І.П. в судовому засіданні наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог, вказуючи на їх безпідставність.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Вислухавши представника позивача, позивача, представника відповідача, допитавши в якості свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що дійсно згідно довідки № 424 про склад сім`ї та реєстрацію, складеної КП «ЖЕО №1» від 25.09.2018 року, ОСОБА_1 постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказана квартира належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 16.10.1978 року.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, та не заперечується сторонами по справі, по сусідству з ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_3 мешкає сім`я ОСОБА_2 .

Так, 13.07.2018 року відповідачем над його квартирою було змонтовано камеру спостереження.

У відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Факт наявності над квартирою АДРЕСА_5 наведеної позивачем камери спостереження не заперечує і сам відповідач.

Оцінка аргументів, сторін, нормативне обґрунтування, висновки суду.

В якості надання доказу позивачем приєднано до матеріалів справи копію фото фіксації відеокамери, яка встановлена на будинку АДРЕСА_5 .

Окрім того, з матеріалів справи вбачається численні звернення ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області з приводу протиправних дій ОСОБА_2 щодо встановлення камери спостереження над його квартирою.

Згідно листів-відповідей Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області, з ОСОБА_2 було проведено профілактичні бесіди з метою недопущення скоєння протиправних дій відносно ОСОБА_1 .

У висновку Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області від 21.08.2018 року зокрема зазначається, що в ході опитування ОСОБА_2 останній пояснив, що ніяких протиправних дій, будь-яких сварок з ОСОБА_1 він не вчиняв.

Дійсно встановив відеокамеру біля своєї квартири з метою сприяння безпеці належного йому майна від протиправних посягань, та в особисте життя ОСОБА_1 жодним чином не втручався.

Так само і у відзиві на позовну заяву, що надійшла до суду 03.12.2018 року відповідач пояснив, що жодних протиправних дій відносно позивачки не здійснює.

Навпаки, ОСОБА_1 посварилась майже з усіма сусідами, а відносно сім`ї відповідача постійно скоює протиправні дії, ображає, постійно скоює провокаційні дії, кидає під вхідну двір у квартиру відповідача та перед гаражем різного роду нечистоти, сміття, скоює магічні обряди тощо.

Крім того, у липні 2018 року постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду за порушення ОСОБА_1 ст.. 173 КУпАП винесено попередження.

Відповідач вказує, що після набрання постановою законної сили, його дружина звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з неї моральної шкоди, суддею відкрито провадження, справа призначена до розгляду по суті.

Що стосується кримінального провадження відносно ОСОБА_2 , то обвинувальний акт повертався судом прокурору для усунення недоліків, апеляція прокуратури на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду про повернення обвинувального акту апеляційним судом відхилена, на даний час матеріали кримінального провадження перебувають у слідчого.

Відповідач вказує, що ОСОБА_1 не надала суду жодних доказів завдання їй саме відповідачем моральної шкоди відеокамерою.

Більш того, матеріалами перевірок та висновками відділу поліції не встановлено порушень з боку ОСОБА_2 при встановленні камери відео спостереження.

Стверджує, що камера встановлена з метою захистити свою власність від крадіжки та інших кримінальних правопорушень відносно власності.

Установкою камери спостереження він жодним чином у особисте життя ОСОБА_1 не втручався, за її власністю і особисто за нею камера не веде спостереження.

В якості обґрунтування своїх заперечень відповідач приєднав до матеріалів справи копії талонів-повідомлення, заяви, пояснення, протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення щодо вчинення відносно його рідних протиправної поведінки з боку ОСОБА_1 , схему розстановки камер.

Також, з копій документів, що приєднані до відзиву вбачається, що ОСОБА_7 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди за вчинення нею хуліганських дій, що проявилось в образах відносно ОСОБА_7 на очах сусідів, що підтверджується копією позову та ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області про відкриття провадження від 12.09.2018 року.

Дійсно відносно відповідача щодо вчинення ним кримінального правопорушення за ч.1 ст. 125 КК України, 28.02.2018 року було винесено ухвалу про повернення обвинувального акту, відповідно до якої Білгород-Дністровський міськрайонний суд задовольнив клопотання захисника та повернув обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_2 за ст. 125 ч.1 КК України у зв`язку з невідповідністю вимогам КПК України.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10.05.2018 року ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.02.2018 року про повернення прокурору обвинувального акту залишено без змін.

Разом з тим, з матеріалів відзиву вбачається, що 20.08.2018 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було розглянуто протокол про адміністративне правопорушення, складений 04.04.2018 року відносно гр. ОСОБА_1 за вчинення нею адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173 КУпАП та винесено постанову, згідно якої звільнено ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

Задля повного та всебічного розгляду справи, судом у судове засідання були викликані свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які підтвердили факт неодноразових протиправних дій з боку позивача.

З приводу встановленої над будинком відповідача камери відео спостереження пояснили, що вона жодним чином не порушує прав сусідів, не направлена на зйомку особистого приватного життя ОСОБА_1 .

Так, свідок ОСОБА_6 , вказувала, що відповідач є її зятем. Сім`я ОСОБА_2 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 вже давно, більше 20 років.

Оскільки за цей час мало місце викрадення майна сім`ї, ОСОБА_2 вирішив монтувати камеру.

В свою чергу, жодному з сусідів, окрім ОСОБА_1 , яка до цього часу зливала нечистоти під двері відповідача, ворожила, підкидувала землю, свавільно себе поводила, не заважає.

Отже, з метою безпеки свого життя та майна відповідач змонтував камеру відео нагляду, яка виключно направлена на загальний двір та не порушує прав інших осіб, зокрема позивача.

В свою чергу свідок ОСОБА_7 , яка є дружиною відповідача, підтвердила факт крадіжки їх мопеду, внаслідок чого її чоловік вирішив змонтувати камеру відео нагляду.

Крім того, зауважила, що до цього часу ОСОБА_1 , яка є їх сусідкою всіляко вчиняла протиправні дії відносно їх сім`ї, била посуд, підкидувала відходи, землю та інший бруд під їх двері.

Наразі, після встановлення камери відео нагляду подібні дії припинились.

В свою чергу, камера не направлена на зйомку особистого чи приватного життя позивачки, а лише спрямована на захист майна відповідача, та фокус її нагляду виходить на загальний двір сторін, адже земля біля будинку не приватизована.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Статтею 275 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Відповідно до чч.1, 2 ст.32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Також, ст.17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію.

Кожна людина має право на захист закону від такого втручання чи таких посягань.

Так, статтею 270 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України, фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

Цим Кодексом та іншим законом можуть бути передбачені й інші особисті немайнові права фізичної особи.

Перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, цим Кодексом та іншим законом, не є вичерпним.

Відповідно до ст. 291 ЦК України, ніхто не має права втручатися у сімейне життя фізичної особи, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ст. 301 ЦК України, фізична особа має право на особисте життя. Фізична особа сама визначає своє особисте життя і можливість ознайомлення з ним інших осіб. Фізична особа має право на збереження у таємниці обставин свого особистого життя. Обставини особистого життя фізичної особи можуть бути розголошені іншими особами лише за умови, що вони містять ознаки правопорушення, що підтверджено рішенням суду, а також за її згодою.

Згідно ст. 302 ЦК України збирання, зберігання, використання, поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускається, крім випадків, визначених законом і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Під поняттям «особисте життя» розуміється поведінка фізичної особи поза межами виконання нею різноманітних суспільних обов`язків, тобто поведінка і діяльність людини у сфері сімейних, побутових, особистих, інтимних та інших стосунків, що звільнена від «тягаря суспільних інтересів», спрямована на досягнення особистої мети та задоволення власних потреб.

Як вбачається з наданої позивачем фото фіксації встановленої над квартирою АДРЕСА_5 камери відео спостереження, вона розташована над вхідними дверима, спрямована на відео зйомку обставин, що відбуваються у загальному дворі будинку АДРЕСА_3 .

Доказів, що земельна ділянка є приватизованою позивачем матеріали справи не містять.

Також, жодних доказів порушення встановленою камерою будь-яких майнових прав ОСОБА_1 судом не встановлено, більш того вона не спрямована на відео фіксацію особистого приватного чи сімейного життя, не змонтована у власності позивача, де вона звільнена від «тягаря суспільних інтересів», може виконувати особисті потреби.

Як зазначено самим відповідачем по справі, метою встановлення даної камери є захист від незаконних посягань над його власністю, що є правом відповідача, а задоволення вимог щодо демонтажу камери спостереження може призвести до порушення прав відповідача, оскільки захист права власності захищається на законодавчому рівні.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Згідно роз`яснень, викладених у п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року (із змінами та доповненнями), у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Пунктом 5 даної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної(немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями(бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Всупереч вищенаведених норм позивачем не надано жодного належного та об`єктивного доказу спричинення їй моральної шкоди встановленням камери спостереження над будинком відповідача, не аргументовано в чому полягає протиправність діяння відповідача, не надано жодного доказу, яким чином встановлення камери відео спостереження зумовило понесення нею втрати немайнового характеру, тобто яким чином встановлення камери взаємопов`язане із понесенням нею будь-якої шкоди, в тому числі моральної.

У відповідності до ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У сенсі розуміння ст. 77-80 ЦПК України, докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

У відповідності до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. ч. 1,2,5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За таких обставин, у відповідності до вимог чинного законодавства, на основі повно та всебічно досліджених доказів, з урахуванням фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист особистих немайнових прав та відшкодування моральної шкоди є недоведеними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 32 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 23, 270, 275, 291, 301, 302, 1167 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛ И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист особистих немайнових прав та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складений 02 листопада 2021 року.

Суддя: