ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7672/21 Справа № 176/344/21 Суддя у 1-й інстанції - Крамар О. М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого- судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 24 травня 2021 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2021 року акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 12 березня 2012 року було укладено договір б/н, відповідно до умов якого, останній отримав грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Зазначали, що ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та "Тарифами", складає між ним і банком договір, про що свідчить його підпис у заяві.

Вказувало, що відповідно до п.2.1.1.2.3 договору клієнт дає свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку, у зв`язку з чим в подальшому кредитний ліміт було збільшено до 20 000 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 допустив значне порушення взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 28 лютого 2021 року виникла заборгованість у загальному розмірі 25 148,29 грн., яка складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 20 286,89 грн. та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 4 861,40 грн., а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути заборгованість за кредитним договором без номеру від 12 березня 2012 року, станом на 28 лютого 2021 року, у загальному розмірі 25 148,29 грн.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 24 травня 2021 року позов АТ КБ "ПриватБанк" залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк", посилаючись на порушення судом норм процесуального права, та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, відмовляючи в позові, залишив поза увагою, що з анкети-заяви від 10 листопада 2006 року вбачається, що відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 20 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 3,6% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, тобто до березня 2023 року. При цьому, доказом фактичного отримання відповідачем кредитних коштів та їх користування є долучена до матеріалів справи виписка про рух коштів відповідача, яка судом першої інстанції не досліджена та якій оцінки надано не було.

Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ "ПриватБанк" відповідач по справі не скористався.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі 25 148,29 грн. та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 березня 2012 року ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву.

Відповідно до заяви, позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана нею заява разом з "Пам`яткою клієнта", «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», з якими останній ознайомлений та згоден, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с.14).

Станом на 28 лютого 2021 року виникла заборгованість у загальному розмірі 25 148,29 грн., яка складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 20 286,89 грн. та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 4 861,40 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк", суд першої інстанції виходив із недоведеності та необґрунтованості позовних вимог. Зазначав, що підписана відповідачем анкета-заява від 12 березня 2012 року містить інформацію щодо отримання на підставі заяви саме зарплатної картки, докази отримання кредитної картки із встановленим на ній кредитним лімітом та визначеним розміром відсотків за користування кредитом в матеріалах справи відсутні. Тарифи обслуговування кредитних карт "Універсальна" як і Витяг з Умов та правил надання банківських послуг відповідачем не підписані. Доказів фактичного отримання кредитної картки позивачем не надано, що у свою чергу свідчить про відсутність доказів укладення між сторонами 12 березня 2012 року кредитного договору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження наявності заборгованості та її розміру було надано суду розрахунок заборгованості, виписку по карткових рахунках та анкету-заяву (а.с.5-11,14,49-56).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та заборгованості за простроченими відсотками, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та витягом з Умов

та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника)

і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг

з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач ОСОБА_1 , ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».

Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови

та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі

№6-16 цс 15 і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (12 березня 2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (17 березня 2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції правильно виходив із того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які надав банк, відповідач розуміла, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131 цс 19.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що факт відкриття рахунку, отримання кредитної картки відповідачем, встановлення на неї кредитного ліміту в розмірі 20 000 грн., передбачений договором від 12 березня 2012 року, який підписаний відповідачем. Крім того, вказував, що розмір наданого кредитного ліміту та факт його користування підтверджується випискою по карткових рахунках відповідача, яку суд першої інстанції належним чином не дослідив.

В той же час, з вказаними доводами апеляційної скарги погодитися не можна з огляду на те, що згідно анкети-заяви від 12 березня 2012 року вбачається, що на підставі вказаної заяви відповідач виявив бажання відкрити саме зарплатну картку, графи про отримання кредитної картки пусті. Крім того, відповідна заява-анкета не містить відомостей про фактичне отримання відповідачем будь-якої картки, її реквізитів, строку дії. При цьому, наявні в матеріалах справи довідки про видачу кредитних карток та зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, які окрім іншого не підписані сторонами та не містять істотних реквізитів офіційного документу, вбачається, що 12 березня 2012 року відповідачу було видано картку з номером НОМЕР_1 із терміном дії до листопада 2015 року, на яку встановлювався та неодноразово змінювався кредитний ліміт аж до 01 жовтня 2020 року, тобто після закінчення строку дії картки.

Досліджуючи виписку по картковому рахунку, яка згідно позиції банку, доводить обґрунтованість позовних вимог, колегія суддів зважає, що відповідач дійсно з 06 квітня 2012 року користувався карткою, зазначеною позивачем у відповідних довідках. Згідно вказаної виписки вбачається, що відповідач здійснив використання грошових коштів на загальну суму 3 500,68 грн. (06 квітня 2012 року - 160 грн., 03 травня 2012 року - 110 грн., 04 травня 2012 року - 210 грн., 07 травня 2012 року - 60 грн., 08 травня 2012 року - 60 грн., 05 липня 2012 року - 104 грн., 24 квітня 2013 року - 105 грн., 20 червня 2013 року - 315 грн., 29 липня 2013 року - 45 грн., 12 серпня 2013 року - 525 грн., 27 вересня 2013 - 210 грн., 27 вересня 2013 року - 10 грн., 30 вересня 2013 року - 17,06 грн., 14 листопада 2013 року - 210,01 грн., 14 листопада 2013 року - 45 грн., 14 листопада 2013 року - 31,61 грн., 24 листопада 2013 року - 420 грн., 09 грудня 2013 року - 105 грн., 12 грудня 2013 року - 55 грн., 24 січня 2014 року - 105 грн., 28 січня 2014 року - 105 грн., 30 січня 2014 року - 55 грн., 17 лютого 2014 року, - 75 грн., 27 лютого 2014 року - 75 грн., 27 лютого 2014 року - 286 грн.) та повернув на картковий рахунок кошти в розмірі 2 768,36 грн. (14 травня 2012 року- 200 грн., 09 червня 2012 року - 200 грн., 18 травня 2013 року - 105 грн., 02 липня 2013 року- 315 грн., 02 серпня 2013 року- 45 грн., 02 вересня 2013 року- 200 грн., 02 жовтня 2013 року- 400 грн., 06 листопада 2013 року - 167 грн., 05 грудня 2013 року- 200 грн., 30 грудня 2013 року - 200 грн., 27 січня 2014 року- 36,36 грн., 03 лютого 2014 року- 200 грн., 05 березня 2014 року- 500 грн.) та з 28 березня 2014 року повністю припинив користування визначеною карткою, при цьому позивач звертаючись до суду першої інстанції з дійсним позовом зазначав, що заборгованість за поточним тілом відсутня, в той же час заборгованість за простроченим тілом кредиту становить 20 286,89 грн., які згідно позиції банку підлягають стягненню з відповідача на його користь.

В той же час, колегія суддів зауважує, що сторонами не погоджувалися умови щодо визначення поняття та обрахування простроченого тіла кредиту та його складових, заборгованість за простроченим тілом кредиту у визначеному банком розмірі в 20 286,89 грн. взагалі нічим не підтверджується та навпаки спростовується матеріалами справи, зокрема випискою по картковому рахунку відповідача, на яку банк просив колегію суддів звернути детальну увагу, докази, що на підставі анкети-заяви від 12 березня 2012 року відповідачу була видана кредитна картка з номером НОМЕР_1 відсутні.

Таким чином, оскільки вимога про стягнення заборгованості за тілом кредиту банком не заявлялася, в той час як прострочена заборгованість є заборгованістю, розмір якої не відповідає дійсним витратам відповідача по картковому рахунку та сторонами не погоджено, матеріали справи не містять відомостей, що входить до простроченого тіла кредиту, зважаючи на нічим не обґрунтований розмір такої заборгованості, а також враховуючи відсутність доказів укладення між сторонами 12 березня 2012 року саме кредитного договору, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення на користь банку заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Крім того, оскільки заборгованість за тілом кредиту, згідно позиції банку відсутня, відсутні й підстави для стягнення на його користь прострочених відсотків, які окрім іншого договором не передбачені.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення і, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 24 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2021 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.