РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/11956/20

Провадження №: 2/755/9/21

"22" липня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретарів - Міроненко С.П., Булгакової Є.І.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - Ліщенко Т.М. ,

третьої особи - ОСОБА_4 ,

представника третьої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_5.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД ГУРМАНДІЗ», треті особи: ОСОБА_4 , Приватне акціонерне товариство «Просто-страхування», про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, -

у с т а н о в и в :

21.08.2020 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, у якому просить стягнути з відповідача на його користь 461643,79 грн. матеріальної шкоди, 100000,00 грн. моральної шкоди, а також покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 09.06.2020 року у м. Києві на перехресті вул. Каунаській та вул. Березневої, що у Дніпровському районі м. Києва, сталася ДТП: зіткнення мікроавтобуса Форд Транзит, д.н.з. НОМЕР_1 , володільцем якого та особою, що несе цивільно-правову відповідальність за спричинену вказаним транспортним засобом шкоду, є відповідач, що підтверджується полісом страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, під керуванням третьої особи ОСОБА_4 , та автомобілем Акура, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача, якому належить цей транспортний засіб. ДТП сталася з вини третьої особи ОСОБА_4 , який є найманим працівником відповідача. Вказане підтверджується постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 24.07.2020 року, тому вказані обставини не підлягають доказуванню у цивільному процесі відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України. За таких умов відповідач має відшкодувати позивачу спричинену в результаті ДТП матеріальну та моральну шкоду. Згідно висновку щодо вартості матеріального збитку від 17.06.2020 року, вартість матеріального збитку спричиненого пошкодженням належного позивачу автомобіля складає 558627,23 грн. Згідно вказаного висновку, вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 580111,51 грн., тобто більше ніж його залишкова вартість на момент ДТП, а тому відновлення автомобіля є економічно недоцільним, автомобіль визнано знищеним, а вартість матеріального збитку встановлено у розмірі залишкової вартості вказаного автомобіля. Як видно зі змісту свідоцтва про реєстрацію, автомобіль був зареєстрований позивачем 26.05.2020 року, тобто лише за два тижні до ДТП, внаслідок якої його знищено. При купівлі та після купівлі автомобіля та у розрахунку на його подальшу експлуатацію позивачем було оплачено передпродажну підготовку вартістю 1344,00 грн., технічне обслуговування (заміна рідин, тощо) вартістю 14264,30 грн., а також встановлено автомобільну сигналізацію вартістю 17408,26 грн. Усі вказані витрати підтверджено документами станції технічного обслуговування. Очевидно, що вказані витрати були здійснені виключно у зв`язку із купівлею даного автомобіля, безпосередньо перед ДТП, та що знищення автомобіля, для якого їх зроблено, відносить вказані витрати до загальної матеріальної шкоди внаслідок ДТП. Загальна сума спричиненої матеріальної шкоди, таким чином, складає 591643,79 грн. Страховою компанією, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність відповідача, позивачу виплачено 130000,00 грн. Отже, у відповідності до ст. 1194 ЦК України, стягненню з відповідача підлягає різниця між розміром шкоди та сумою, яка виплачена страховою компанією, а саме 461643,79 грн. Позивач вказує, що окрім матеріальної йому також спричинено моральну шкоду самим фактом пошкодження автомобіля, особливо якщо врахувати, що сталося це відразу після того, як вказаний автомобіль було ним придбано. Фактично, знищено наслідки праці протягом тривалого періоду часу. Крім того, внаслідок знищення автомобіля позивач не може ним користуватись, що позбавило його мобільності. Позивач не може встигнути у всіх запланованих справах, змушений користуватись громадським транспортом, який є не лише більш повільним та менш комфортним, але й сам факт знаходження у ньому значно підвищує вірогідність зараження інфекційними захворюваннями, у тому числі і коронавірусною інфекцією, у зв`язку із розповсюдженням якої в Україні оголошено карантин. У зв`язку з наведеним позивач змушений постійно побоюватись зараження особливо небезпечним інфекційним захворюванням, відчуває страх за власне здоров`я та здоров`я близьких людей. Окрім того, внаслідок зменшення мобільності, того, що позивач не може встигнути у всіх запланованих справах, у нього порушились зв`язки з оточуючими людьми, як ділового так і особистого характеру. Спричинений розмір моральної шкоди позивач оцінює у 100000,00 грн.

Ухвалою суду від 26.08.2020 року відкрите провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 05.11.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відео-конференції.

Ухвалою суду від 23.12.2020 року постановлено проводити підготовче засідання у справі в режимі відео-конференції.

Ухвалою суду від 05.01.2021 року клопотання позивача про витребування доказів повернуте заявнику без розгляду.

Ухвалою суду від 05.01.2021 року задоволене клопотання представника відповідача про долучення до матеріалів справи висновку експерта.

Ухвалою суду від 11.01.2021 року постановлено проводити підготовче засідання у справі в режимі відео-конференції.

Ухвалою суду від 29.01.2021 року частково задоволене клопотання представника позивача про витребування доказів.

Ухвалою суду від 29.01.2021 року закрите підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 16.03.2021 року постановлено проводити судове засідання у справі в режимі відео-конференції.

Ухвалою суду від 14.06.2021 року задоволене клопотання представника позивача про визнання обов`язкової явки в судове засідання третьої особи ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 30.06.2021 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову.

18.09.2020 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає заявлених до нього позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобі до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП, однак у долученому до позовної заяви звіті відсутній розрахунок вартості транспортного засобу після ДТП, тому розмір спричиненої матеріальної шкоди не знаходить свого підтвердження. У постанові Дніпровського районного суду м. Києва відсутня будь-яка інформація щодо того, що ОСОБА_4 є найманим працівником відповідача. Крім того, самого факту перебування винуватця у трудових відносинах не достатньо для пред`явлення вимоги до роботодавця, адже потрібно довести факт виконання працівником трудових обов`язків під час ДТП. При цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів, що винуватець ДТП є найманим працівником відповідача та виконував трудові обов`язки під час ДТП. Також позивач вважає необґрунтованою заявлену до відшкодування моральну шкоду. Сума моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн. не доведена жодними належними доказами. Окрім вказаного, відповідач зазначає, що стороною позивача не надано розрахунку правових витрат та детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (кількість витраченого адвокатом часу, вартість вчинення конкретної послуги тощо). Позовна заява складена та підписана безпосередньо позивачем, а адвокатом засвідчено лише декілька копій документів, долучених до позовної заяви, тому цілком логічно припустити, що це не може коштувати 15000,00 грн.

24.09.2020 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача на позовну заяву зі змісту якої вбачається, що позивач підтримує заявлені ним позовні вимоги в повному обсязі та додатково зазначає, що спосіб визначення розміру майнової шкоди шляхом зменшення розміру відшкодування на вартість автомобіля у пошкодженому стані, у даному випадку застосовуватись не може, оскільки Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та відповідно ст. 30 вказаного закону є спеціальними і застосовуються виключного до порядку відшкодування шкоди страховою компанією. Автомобіль визнано знищеним, тому, з урахуванням положень ст.ст. 22, 1192 ЦК України, саме вартість автомобіля на момент ДТП слід вважати вартістю втраченого майна і саме в такому розмірі визначено розмір збитків, який зменшено на розмір страхового відшкодування та з урахуванням положень ст. 1194 ЦК України, а інших підстав для зменшення розміру відшкодування закон не передбачає. Відповідач мав право подати заяву про залишення за ним пошкодженого автомобіля, однак цього не зробив. Позивач вважає, що правова позиція відповідача у цій частині є такою, що ставить позивача, як постраждалого від ДТП без будь-якої його вини (що визнано постановою у справі про адміністративне правопорушення, якою визнана вина третьої особи), у невигідне становище. Відповідач вважає, що будучи безневинно постраждалим, саме позивач повинен ще й нести, для відновлення становища що існувало до порушення його прав, клопоти та ризики, пов`язані із реалізацією залишків знищеного автомобіля, на думку позивача, така позиція є очевидно несправедливою, не відповідає принципам верховенства права, а також нормам ЦК України, відповідно до яких метою відшкодування шкоди є саме відновлення становища, що існувало до події, яка призвела до порушення прав потерпілого, і саме потерпілому належить право обирати спосіб такого відшкодування. На те ж, щоб захистити права відповідачів, спрямована вказівка про можливість подання останніми у такому випадку заяви про передачу їм залишків знищеного майна, яке вони можуть реалізувати або використовувати за власним розсудом, але без покладення додаткового (до вже здійсненого порушення його прав) тягаря на потерпілого. Але такої заяви відповідачем у цій справі не подано. Не мають під собою ґрунту доводи відповідача стосовно нібито не визначення розміру шкоди, оскільки норми ЦК України чітко визначають розмір шкоди (збитків) таким, який дорівнює вартості знищеного майна, у даному випадку автомобіля. Крім того, перед експертом, що визначав розмір збитків, поставлено саме питання щодо розміру збитків, спричинених у результаті ДТП. Якби експерт вважав, що розмір збитків дорівнює не залишковій вартості автомобіля на момент ДТП, а якомусь іншому значенню, зокрема різниці між залишковою вартістю автомобіля до ДТП та пошкодженого, то це мало б бути відображено у дослідженні. Якщо цього не сталося, то суду слід керуватися саме визначеним у висновку розміром шкоди. Визначення вартості матеріального збитку у разі знищення транспортного засобу відбувається відповідно до його вартості на момент ДТП. Тому твердження відповідача про те, що розмір спричиненої шкоди не визначено, не відповідають дійсності, і стягнення шкоди має відбуватися саме відповідно до визначеного таким чином розміру (у разі подання відповідачем відповідної заяви, якої, проте, не подано - було б можливо для суду вирішувати питання про залишення відповідачеві пошкодженого автомобіля). Стосовно наявності трудових відносин, позивач вказує, що володільцем та особою, що несе цивільно-правову відповідальність за спричинену транспортним засобом Форд Транзит, д.н.з. НОМЕР_1 , шкоду, є відповідач, що підтверджується полісом страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Крім того, у постанові про адміністративне правопорушення щодо третьої особи чітко вказано на те, що ОСОБА_4 працює водієм і саме під час виконання цієї роботи ним вчинене ДТП. Також відповідний факт може бути доведений як поясненнями самого ОСОБА_4 у судовому засіданні, так і шляхом витребування з канцелярії Дніпровського районного суду м. Києва для огляду у судовому засіданні справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_4 , де у поясненнях осіб має бути вказано й на місце роботи. Позивач не може мати у своєму розпорядженні документів, які укладалися між відповідачем та третьою особою, тим більше не міг знати, що відповідач буде посилатись на нібито не доведення очевидного, а саме - трудових відносин. Сам факт, що відповідач посилається на те, що позивачем не доведено розмір спричиненої у результаті ДТП шкоди, та навіть самостійно звертається до експерта з цього приводу, свідчить про розуміння самим відповідачем фактів наявності трудових відносин між ним та третьою особою, та відповідальності за спричинену шкоду. У разі відсутності таких трудових відносин доводи щодо розміру шкоди, та, тим більше, звернення до експерта були б позбавлені юридичного сенсу. Також, позивач зазначає, що у відповідності до п.5.l Методики, має бути проведений огляд КТЗ і позивач вважає, що без цього неможливо було б визначити залишкову вартість. При цьому, із жодними вимогами щодо забезпечення доступу до автомобіля до позивача не зверталися. Тому, на думку позивача, навіть у разі отримання відповідачем таких доказів, вони будуть неналежними, недопустимими та недостовірними. Факт спричинення моральної шкоди та її розмір підтверджується пошкодженням належного позивачу автомобіля, до того ж нещодавно придбаного, та зміною способу життя і відшкодування моральної шкоди повинно відповідати характеру та обсягу моральних страждань, яких зазнав потерпілий. Стосовно витрат на правову допомогу позивач вказує, що за умов дотримання вимог стосовно розумності гонорару та співмірності із ціною позову, суд не має права втручатися у правовідносини між адвокатом та клієнтом. При цьому, спосіб визначення гонорару (за ведення справи у цілому, погодинна оплата, «гонорар успіху» тощо) - визначаються угодою між адвокатом та клієнтом. Відсутність визначення погодинної оплати, абощо, не можуть бути підставою для відмови у стягненні витрат на правову допомогу, у разі їх відповідності вказаним вище критеріям.

26.01.2021 року до суду надійшли заперечення сторони відповідача зі змісту яких вбачається, що відповідач не визнає заявлених до нього позовних вимог та додатково зазначає, що у відповідності до судової практики суду касаційної інстанції порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентований ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі ст. 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Якщо транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі різниці між вартістю ТЗ до та після ДТП і чинним законодавством не встановлено обов`язку звертатись із будь-якими заявами щодо залишків пошкодженого автомобіля. Посилаючись на положення ст. 12 ЦПК України відповідач вказує, що у зв`язку із тим, що позивач звернувся до суду із позовом про відшкодування матеріальної шкоди, то один із її елементів, а саме - розмір, також підлягає доказуванню. Частиною 1 статті 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових обов`язків). Тобто не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальність за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом під час виконання нею своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею не укладено цивільно-правовий договір. Таким чином, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цими особами, по-перше, в трудових відносинах, а, по-друге, шкода, заподіяна нею у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. При цьому, під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовлене: трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. Таким чином, для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої ст. 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). За загальним процесуальним законодавством, зміст рішення складає: вступна, описова, мотивувальна та резолютивна частини. Так, обставини встановлені судом, за результатом оцінки судом доказів по справі, зазначаються у мотивувальній частині судового рішення, в той час, як дані, що містяться у вступній частині судового рішення носять більш інформативний характер, зокрема містить інформацію про суд, учасників справи та предмет позову, які надав позивач. Тому, на думку відповідача, зазначення у вступній частин постанови Дніпровського районного м. Києва від 24.07.2020 року по справі №755/8834/20, що ОСОБА_4 працює «водієм», не може вважатись встановленою та дослідженою судом на підставі доказів обставиною. Ні протокол про адміністративне правопорушення, ні пояснення, які були покладені в основу постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 24.07.2020 року по справі №755/8834/20 не мають преюдиційного значення для суду при вирішенні даної справи та не є допустимими доказами в розумінні ст. 78 ЦПК України, які підтверджують факт трудових відносин між винною у ДТП особою та відповідачем і завдання шкоди саме під час виконання нею своїх службових обов`язків. Будь-яких належних та допустимих доказів, на підтвердження перебування ОСОБА_4 на час ДТП у трудових відносинах з ТОВ «ТД Гурмандіз» матеріали справи не містять, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення відшкодування шкоди з відповідача є необґрунтованими та недоведеними. Згідно позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 25.07.2018 року у справі №914/820/17, самого факту перебування у трудових відносинах винуватця недостатньо для пред`явлення вимоги до роботодавця, адже потрібно ще довести факт виконання працівником трудових обов`язків при ДТП. Згідно із п. 5.1. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив (ла) експертизу (залучив (ла) експерта), у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження. Крім того, відповідно до п. 1.5 Розділу 4 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, на експертизу може бути поставлене питання про вартість відсутнього товару (майна). У таких випадках у документі про призначення експертизи (залучення експерта) зазначається про відсутність об`єкта та вказуються матеріали справи, на підставі яких повинна проводитись експертиза (рахунки, товарно-транспортні накладні, описи в позовних заявах, протоколах допиту потерпілих тощо). Діюче процесуальне законодавство надає стороні широке коло можливостей надання доказів чи спростування доказів, наданих іншою стороною, в тому числі згідно ст. 106 ЦПК України позивач мав можливість провести експертне дослідження за власною ініціативою на підтвердження своїх доводів щодо вартості пошкодженого автомобіля, проте не зробив цього. Відповідач скористався своїм правом та надав до суду доказ необґрунтованості розміру заявленої шкоди, окрім того, що вважає заявлені до нього вимоги, взагалі, безпідставними та таким, що не підтверджуються належними та допустимими доказами.

В судовому засіданні позивач підтримав вимоги своєї позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснив суду, що вже рік минув від часу ДТП, належне позивачу майно втрачене і вже рік нічого не можливо зробити. Завдана моральна шкода, зокрема, полягає у тому, що автомобіль вже рік стоїть на стоянці за яку сплачує позивач, жодного ремонту автомобіля позивач не вчиняв. Також позивач вважає, що заявлений до стягнення розмір витрат на правову допомогу є обґрунтованим, адже адвокат у всьому йому допомагав і без нього позивач не зміг би захищати свої права.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснив суду, що 09.06.2020 року сталася ДТП, водій відповідача винний у дорожньо-транспортній пригоді про що свідчить постанова суду у справі про адміністративне правопорушення. Розмір шкоди визначений експертизою і дорівнює вартості авто до ДТП, який у позові зменшений на суму страхового відшкодування в сумі 130000,00 грн., що складає ліміт відповідальності страхової компанії. Крім того, знищенням автомобіля завдано позивачу моральної шкоди. На переконання представника, позовні вимоги є доведеними, наявні матеріали адміністративної справи, підтверджено трудові відносини, вся юридична конструкція для стягнення шкоди наявна. Крім того, наявний висновок з оцінки вартості матеріальної шкоди, а знищення майна підтверджує розмір моральної шкоди. Крім того, розмір моральної шкоди підтверджується тим, що за відсутності власного транспортного засобу позивач був змушений користуватись громадським транспортом, що в умовах пандемії значно підвищує рівень можливості захворіти на коронавірусну інфекцію.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав викладених у відзиві та запереченнях і просить відмовити у задоволенні позову додатково посилаючись на те, що розмір шкоди стороною позивача визначено не вірно, оскільки у даному випадку вона визначається як різниця між вартістю автомобіля до та після ДТП. Саме відповідач здійснив оцінку вартості ТЗ після ДТП. Відповідач повністю не визнає позовних вимог, оскільки у постанові суду написано, що ОСОБА_4 водій, але чи виконував від трудові обов`язки під час ДТП не визначено. Факт виконання трудових обов`язків під час ДТП не встановлено. Розмір моральної шкоди, як і розмірі витрат на правову допомогу дуже завищені, детальні описи витрат та відповідні розрахунки відсутні. У матеріалах справи про адміністративне правопорушення наявна довідка від березня 2020 року про те, що ОСОБА_4 працює водієм, однак ця довідка підписана не керівником підприємства, у ній підпис не керівника товариства, що можна побачити порівнявши підпис у ній та підпис у довіреності на представлення інтересів відповідача. Скоріш за все ця довідка видавалась під час карантину для можливості ОСОБА_4 користуватись громадським транспортом. У даному випадку матеріальна шкода визначається як різниця між вартістю ТЗ до та після ДТП і саме відповідач визначив вартість авто після ДТП, крім того з`ясовано, що автомобіль перебуває у володінні позивача, тож матеріальна шкода це різниця між вартість автомобіля до та після ДТП, а також за вирахуванням суми страхового відшкодування. У розумінні положень ст. 76 ЦПК України відсутні докази того, що ОСОБА_4 є працівником товариства та виконував під час ДТП свої трудові обов`язки, а пояснення третьої особи не є доказами. Той факт, що у вступній частині постанови суду у справі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_4 «водій», нічого не підтверджує, а належних доказів наявності трудових відносин немає. Факт виконання трудових обов`язків під час ДТП не доведено, будь-яких шляхівок, накладених суду не надано. Згідно п. 5.1. Методики огляд авто не є обов`язковим, а експерт визначав вартість авто після ДТП на підставі даних звіту про оцінку виготовленого на замовлення самого позивача, з урахуванням всіх додатків до цього звіту. Інші витрати позивача здійснені ним стосовно автомобіля у загальній сумі близько 33000,00 грн. жодного відношення до цієї справи не мають. Розмір моральної шкоди значно завищено, принцип розумності та справедливості не дотримано, на теперішній час усі хворіють на КОВІД і наявність авто не допомагає уникнути захворювання. Доказів на підтвердження завдання позивачу фізичного болю та страждань немає, отже відповідна сума є надмірною. Витрати на правову допомогу є неспівмірними, адже всі процесуальні документи підписані самим позивачем і доказів їх складання адвокатом немає, а адвокат приймав участь лише в судових засіданнях. Представник просить у задоволенні позову відмовити, стягнути витрати товариства на проведення експертизи в сумі 5000,00 грн. та скасувати застосовані судом заходи забезпечення позову.

Третя особа у справі ОСОБА_4 в судовому засіданні суду пояснив, що під час вчинення ДТП він дійсно працював, у робочий час розвозив в магазини продукти, виконуючи трудові обов`язки, їхав на Дарницьку площу у магазин «Біла», віз продукти і сталася дорожньо-транспортна пригода. Третя особа зазначає, що 09.06.2020 року він виїхав на лінію з накладними та шляхівками, перед виїздом був перевірений стан його здоров`я та технічний стан автомобіля і все будо добре, а потім сталося вже як сталося.

Представник третьої особи ОСОБА_4. в судовому засіданні пояснив, що заявлений до стягнення розмір матеріальної шкоди визначено не вірно, авто скоріш за все завезене до України в битому вигляді, а моральна шкода дуже завищена. Позивач поїздив на авто два тижні, до цього ТЗ в нього не було, тож така моральна шкода є необґрунтованою. Також представник вважає завищеним розмір витрат на правову допомогу. Представник вказує, що ОСОБА_4 керував автомобілем у робочий час, він до, після та під час ДТП був і є працівником, працював та продовжує працювати водієм на підприємстві відповідача.

Представник третьої особи ПАТ «Просто-страхування» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи за відсутності представника.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та матеріали справи №755/8834/20 про адміністративне правопорушення, оцінивши всі зібрані у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником автомобіля Акура, д.н.з. НОМЕР_3 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (Т. 1, а.с. 16).

За змістом постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 24.07.2020 року у справі №755/8834/20 на ОСОБА_4 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу (Т. 1, а.с. 40-41).

У вказаній постанові суду зазначено, що ОСОБА_4 09.06.2020 року, о 13 год 45 хв. в м. Києві, на перехресті вул. Каунаської з вул. Березняківською, керуючи автомобілем «Форд», д.н.з. НОМЕР_4 , проїжджаючи нерегульоване перехрестя по другорядній дорозі, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1., не дав дорогу автомобілю «Акура», д.н.з. НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_1 , який рухався головною дорогою, внаслідок чого між ними відбулося зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів з матеріальними збитками.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На час здійснення дорожньо-транспортної пригоди був діючим поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/4169668, страховик - АТ «Просто-страхування», страхувальник - ТОВ «ТД Гурмандіз», зі строком дії з 22.04.2020 року по 21.04.2021 року, забезпечений транспортний засіб - Форд Транзит, д.н.з. НОМЕР_1 , страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну - 130000,00 грн., розмір франшизи - нуль (Т. 1, а.с. 38, Т. 2, а.с. 73).

Відповідно до положень п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Під час розгляду справи учасниками справи визнано та не заперечувалось, що страховик - АТ «Просто-страхування» здійснило виплату страхового відшкодування позивачу у зв`язку зі вчиненою дорожньо-транспортною пригодою в сумі 130000,00 грн.

Отже, страховою компанією здійснено виплату страхової суми у межах максимального ліміту відповідальності в сумі 130000,00 грн., ураховуючи, що полісом розмір франшизи дорівнює нулю.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно положень ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 1 ст. 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

За змістом ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №253/06-20 від 17.06.2020 року, виготовленого на замовлення позивача, ринкова вартість належного позивачу автомобіля до моменту ДТП становить 558627,23 грн., вартість відновлювального ремонту ТЗ дорівнює 580111,51 грн., вартість матеріального збитку складає 558627,23 грн. (Т. 1, а.с. 5-32).

Статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Ураховуючи, що за змістом висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №253/06-20 від 17.06.2020 року автомобіль позивача є фізично знищеним, оскільки вартість його відновлювального ремонту є вищою за вартість автомобіля до ДТП, розмір матеріальної шкоди завданої позивачу має визначатись як різниця між вартістю ТЗ до та після ДТП, а також підлягає вирахуванню сума страхового відшкодування виплачена позивачу у розмірі 130000,00 грн.

Висновки сторони позивача про те, що положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» мають застосовуватись лише страховою компанією при визначенні розміру страхового відшкодування є невірними, оскільки порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Відповідно до висновку експерта судової автотоварознавчої експертизи №368/20 від 24.09.2020 року, виготовленого на замовлення відповідача, ринкова вартість колісного транспортного засобу автомобіля Акура, д.н.з. НОМЕР_3 в пошкодженому внаслідок ДТП, яка сталась 09.06.2020 року, вигляді станом на дату проведення експертизи становить 150058,65 грн. (Т. 1, а.с. 116-159).

Суд не приймає до уваги посилання сторони позивача на те, що при проведення експертизи на замовлення відповідача фактичний огляд ТЗ не проводився, оскільки п. 5.1. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, передбачено можливість визначення вартості КТЗ без його огляду, а стороною позивача визначений експертом розмір вартості автомобіля після ДТП не спростований, докази наявності іншого розміру дійсної залишкової вартості транспортного засобу стороною позивача суду не надано.

Оскільки ринкова вартість належного позивачу автомобіля на момент дорожньо-транспортної пригоди складала 558627,23 грн., а розмір ринкової (залишкової) вартості пошкодженого колісного транспортного засобу який залишився у позивача склав - 150058,65 грн., крім того позивачу сплачене страхове відшкодування в сумі 130000,00 грн., то відповідно положень ст. 1194 ЦК України, п. 30.2 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачу належить до відшкодування 278568,58 грн. (558627,23 - 150058,65 - 130000,00).

При цьому, суд не вбачає підстав для відшкодування позивачу витрат на встановлення в автомобілі сигналізації, технічне обслуговування та передпродажну підготовку на загальну суму 33016,56 грн., оскільки поліпшення автомобіля, вчинення дій з покращення його технічного стану тощо, є складовими частинами при визначенні ринкової вартості конкретного автомобіля, адже згідно п. 4.1. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, оцінка КТЗ передбачає урахування технічних, технологічних характеристик та особливостей об`єкта оцінки, умов його експлуатації, обслуговування та зберігання, технічного стану на підставі відповідної технічної, довідкової, облікової документації та обстежень. Таким чином, відповідні поліпшення та витрати урахуються при визначенні ринкової вартості автомобіля і їх окреме стягнення вказує на подвійність стягнення, при цьому неврахування вказаних сум при здійсненні оцінки ринкової вартості автомобіля стороною позивача не доводилось.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №420160 від 09.06.2020 року, ОСОБА_4 працює водієм ТД «Гурмандіз» (а.с. про адміністративне правопорушення №755/8834/20 - 1).

За змістом відібраних від ОСОБА_4 інспектором патрульної поліції пояснень від 09.06.2020 року, ОСОБА_4 має спеціальність «водій», працює в «ТД Гурмандіз» (а.с. про адміністративне правопорушення №755/8834/20 - 3).

Відповідно до довідки №ТД0Б-000094 від 24.03.2020 року виданої ТОВ «ТД Гурмандіз», довідка видана ОСОБА_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 , у тому, що він працює в ТОВ «ТД Гурмандіз» з 29.05.2018 року. На даний момент займає посаду Водій автотранспортних засобів (а.с. про адміністративне правопорушення №755/8834/20 - 12).

За змістом анкетних даних, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення №755/8834/20 на а.с. 19, також наявні зазначення про роботу ОСОБА_4 на посаді водія, ТОВ «ТД Гурмандіз».

У вступній частині постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 24.07.2020 року у справі №755/8834/20 зазначено, що ОСОБА_4 працює водієм (Т. 1, а.с. 40-41 та а.с. про адміністративне правопорушення №755/8834/20 - 21-22).

Крім того, фактичні обставини справи свідчать, що у робочий день - 09.06.2020 року (вівторок), у робочий час - 12 год. 31 хв., ОСОБА_4 керував забезпеченим транспортним засобом Форд Транзит, д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому, страхувальником згідно Полісу №АР/4169668 по вказаному транспортному засобу є відповідач у справі - ТОВ «ТД Гурмандіз».

Надавши оцінку кожному зі вказаних письмових доказів та оцінку цим доказам в сукупності, встановивши фактичні обставини справи суд дійшов висновку про наявність підтвердження трудових відносин між відповідачем (роботодавець) та третьою особою ОСОБА_4 (працівник), та наявність підтвердження виконання третьою особою ОСОБА_4 своїх трудових обов`язків під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, адже: винуватець ДТП керував забезпеченим транспортним засобом страхувальником якого є відповідач; при складанні протоколу про адміністративне правопорушення уповноважена особа встановлює дані про особу порушника, у тому числі і стосовно місця роботи та посади; так само уповноважена особа відбираючи пояснення учасників ДТП встановлює їх відповідні анкетні дані; так само і суд розглядаючи справу про адміністративне правопорушення встановлює дані про особу порушника, зокрема і щодо місця роботи та посади; будь-яких даних які б свідчили про те, що винуватець ДТП керував транспортним засобом без наявності на нього свідоцтва про реєстрацію матеріали справи не містять (у разі відсутності відповідних документів на ТЗ у водія, відповідне є окремим складом адміністративного правопорушення); посилання сторони відповідача на те, що довідка про роботу ОСОБА_4 на посаді водія підписана не директором товариства нічим не підтверджені, із клопотанням про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи з цього приводу, сторона відповідача до суду не зверталась; вбачається, що дорожньо-транспортна пригода вчинена ОСОБА_4 у робочий день та у робочий час.

Вказані фактичні обставини стороною відповідача не спростовані і у відповідності до положень ст. 1172 ЦК України вчинення третьою особою у справі адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП з пошкодженням транспортних засобів та відповідно завданням матеріальних збитків, покладає обов`язок по відшкодуванню шкоди заподіяної винуватцем ДТП на відповідача.

Відповідно до приписів статей 1187 та 1172 ЦК України особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець, а тому шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

У постанові Верховного Суду від 19.09.2018 року в справі №910/20622/17 зазначено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки слід розуміти юридичну особу або громадянина, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного відання або з інших підстав (договір оренди, довіреність тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин із володільцем цього джерела. Покласти відповідальність на особу, яка заподіяла шкоду внаслідок користування джерелом підвищеної небезпеки підприємства, з яким перебувала у трудових відносинах на підставі трудового договору (договору підряду), можливо лише в тому разі, якщо буде доведено, що ця особа заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя та четверта статті 1187 ЦК України).

Поряд із цим, за змістом правової позиції викладеної, зокрема, в постанові Верховного Суду від 08.10.2019 року у справі №910/14693/17, відповідно до п 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Отже, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, заподіяної винуватцем ДТП у розмірі 100000,00 грн., суд дійшов наступного висновку.

Як роз`яснено у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132-134 КЗпП, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого (наприклад, ст.47 Закону України "Про телебачення і радіомовлення".

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

З урахуванням наведених положень норм чинного законодавства та встановлених судом обставин, суд вважає, що позивачу дійсно завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку зі знищенням транспортного засобу, і грошовий вираз такої шкоди має бути стягнутий з відповідача, як особи що несе відповідальність за завдання шкоди винуватцем ДТП.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відповідного відшкодування суд приймає до уваги посилання позивача на те, що автомобіль фізично знищено, що після купівлі автомобіля до ДТП позивач мав можливість керувати ним фактично лише два тижні, що неможливість використовувати автомобіль призвела до життєвих незручностей та побоювань позивача заразитись вірусною хворобою у разі використання громадського транспорту.

У зв`язку із цим суд враховує глибину душевних страждань і переживань позивача, при цьому, дотримуючись принципів розумності, виваженості та справедливості приходить до висновку про необхідність зменшення заявленого до стягнення розміру моральної шкоди у сумі 100000,00 грн. до 10000,00 грн.

Здійснюючи у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України розподіл судових витрат суд виходить із того, що із заявленої до стягнення ціни позову у сумі 561643,79 грн. за рішенням суду задоволено до стягнення 288568,58 грн., що становить 51% від ціни позову.

Відповідно сплачений позивачем у сумі 5616,44 грн. судовий збір за подання позовної заяви підлягає стягненню з відповідача у розмірі 2864,38 грн. (5616,44 х 51%), витрати на професійну правничу допомогу мають бути стягнуті з відповідача в сумі 7650,00 грн. (15000,00 х 51%), а також відповідач має відшкодувати позивачу його витрати за проведення оцінки вартості матеріального збитку в розмірі 1275,00 грн. (2500,00 х 51%).

Поряд із цим, ураховуючи, що позивачу відмовлено у задоволенні позову в розмірі 49% від ціни позову, стягненню з позивача на користь відповідача підлягають витрати позивача понесені ним за проведення експертизи з визначення вартості ТЗ після ДТП у розмірі 2450,00 грн. (5000,00 х 49%).

Підстав для зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу у відповідності до положень ст. 137 ЦПК України судом не встановлено, оскільки неспівмірності таких витрат належними доказами відповідачем не доведено, натомість матеріали справи містять копію договору про надання позивачу правничої допомоги із визначеним конкретним розміром гонорару в сумі 15000,00 грн. та копію квитанції про фактичну сплату цих коштів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 4, 5, 12, 76-82, 89, 133, 137, 141 258, 259, 263-265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України, ст.ст. 8, 22, 23, 166, 1167, 1172, 1187, 1194 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД ГУРМАНДІЗ», треті особи: ОСОБА_4 , Приватне акціонерне товариство «Просто-страхування», про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД ГУРМАНДІЗ» на корись ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду у розмірі 278568 (двісті сімдесят вісім тисяч п`ятсот шістдесят вісім) грн. 58 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД ГУРМАНДІЗ» на корись ОСОБА_1 завдану моральну шкоду у розмірі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД ГУРМАНДІЗ» на корись ОСОБА_1 судові витрати пов`язані: зі сплатою судового збору у розмірі 2864 (дві тисячі вісімсот шістдесят чотири) грн. 38 коп.; з отриманням професійної правничої допомоги у розмірі 7650 (сім тисяч шістсот п`ятдесят) грн. 00 коп.; зі збиранням доказів у розмірі 1275 (одна тисяча двісті сімдесят п`ять) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД ГУРМАНДІЗ» судові витрати пов`язані із збиранням доказів у розмірі 2450 (дві тисячі чотириста п`ятдесят) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 27.07.2021 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 (зареєстрований: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 );

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД ГУРМАНДІЗ» (м. Київ, вул. Костянтинівська, 72, );

Третя особа - ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 );

Третя особа - Приватне акціонерне товариство «Просто-страхування» (м. Київ, вул. Герцена, 10, ).

Суддя -