Справа № 464/6435/21
пр.№ 2/464/1767/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.10.2021 Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Горбань О.Ю.

секретаря судових засідань Максимець Б.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Львова в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Боднар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

встановив :

позивач звернулася в суд із позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, зареєстрованого в реєстрі за №1725, виданий 22.10.2018 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. Позовні вимоги мотивовані тим, що 02.09.2021 позивач отримала рекомендований лист Сихівського ВДВС ЗМРУМЮ (м.Львів) з вимогою державного виконавця Дзвоник М. №51192 від 31.08.2021 про проведення виконавчих дій щодо опису та арешту її майна у виконавчому провадженні, яке здійснюється на підставі заяви АТ КБ «Приватбанк» та оскаржуваного напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 06.09.2021 за зверненням отримала від державного виконавця заяву відповідача про відкриття виконавчого провадження, оскаржуваний виконавчий напис та постанову про відкриття виконавчого провадження №61236275 від 12.02.2020. Зазначає, що 22.10.2018 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №1725 про звернення стягнення на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 , що належить їй на праві власності, яка є майновим поручителем ОСОБА_2 за кредитним договором №LVH9GI, укладений між позивачкою та ЗАТ КБ «Приватбанк» 24.01.2008. Зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО Журомською М.В. за реєстровим №132, передане в іпотеку АТ КБ «Приватбанк», яке є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк». За рахунок коштів, отриманих від реалізації майна пропонується задовольнити вимоги АТ КБ «Приватбанк». Вважає, що виконавчий напис, який став підставою для проведення виконавчого провадження таким, що не підлягає виконанню з огляду на те, що приватним нотаріусом порушена процедура вчинення такого, оскільки нотаріус не переконалася належним чином у безспірності заборгованості та в отриманні позивачем вимоги щодо усунення порушень зобов`язань, що суперечить Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.Просить позов задоволити.

Ухвалою судді Сихівського районного суду м.Львова від 10.09.2021 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Визначено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, третім особам надано строк для подачі пояснень щодо позову та відзиву.

Представник відповідача у наданий судом строк відзив не надав.

Третя особа не скористалася своїм правом, відповідно до ст. 181 ЦПК України.

Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підставний, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Встановлено, що 24.01.2008 між позивачем та ЗАТ КБ «Приватбанк» укладено іпотечний договір №LVH9GI, відповідно до якого ОСОБА_1 є іпотекодавець - майновий поручитель за кредитними зобов`язаннями позичальника ОСОБА_2 за договором про іпотечний кредит №LVH9GI від 24.01.2008 укладений між ЗАТ КБ «Приватбанк» (Іпотекодержателем) та ОСОБА_2 , згідно умов якого банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) у сумі 277750 грн., а позичальник зобов`язувався сплачувати відсотки за користування кредитом в розмірі 15 % річних, а також інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені договором.

Умови кредитного договору сторонами не виконуються, відтак відповідачем вжито заходів щодо захисту порушеного права, а саме стягнення заборгованості у примусовому порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса відповідно до вимог чинного законодавства.

22.10.2018 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1725 про звернення стягнення на нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , яка є майновим поручителем ОСОБА_2 , за її кредитними зобов`язаннями за вищевказаним кредитним договором.За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, пропонується задовольнити вимоги АТ КБ «Приватбанк» шляхом погашення заборгованості за кредитом 273 406,23 грн., заборгованість за відсотками 792 489,43 грн., пені 1 999 186,03 грн., всього становить 3065081,69 грн. Витрати за вчинення виконавчого напису в розмірі 3500 грн., всього разом 3068581,69 грн.

З постанови державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Мельника Ю.Р. від 12.02.2020 вбачається, що відкрите виконавче провадження №61236275 щодо примусового виконання згаданого вище виконавчого напису.

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема: Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерством юстиції України 22 лютого 2012 року N 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за N 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п. 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку).

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.

Відповідно до п. 1-1 наведеного Переліку, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання, подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу.

У постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 в справі №6-887цс17 зроблено висновок, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

При цьому, стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

У відповідності до правового висновку, висловленого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 2 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18), вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав.

Таким чином, ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання.

Крім того, як вбачається зі спірного виконавчого напису, строк, за який проводиться стягнення, - десять років п`ять місяців двадцять п`ять днів, а саме з 24.01.2008 по 19.07.2018, тобто у строк, що перевищує 3 роки, відповідно, поза межами строку, визначеному статтею 88 ЗУ «Про нотаріат», відтак вказана заборгованість не є безспірною. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02.06.2021 (справа №766/11996/18).

Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий висновок відповідає, зокрема, правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17.

Разом з тим, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи наведені вище вимоги до виконавчого напису, в тому числі і перелік дій, що передують його видачі, суд враховує відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження вчинення всіх необхідних дій нотаріусом та заявником (відповідачем), що стали наслідком видачі виконавчого напису, які б свідчили про безспірність заборгованості. В той же час, суд враховує, що оскільки оспорюваний виконавчий напис видавався нотаріусом на підставі документів, наданих відповідачем, останній мав реальну можливість надати їх до суду з метою доведення безпідставності позовних вимог позивача.

Крім цього в провадженні Сихівського районного суду м.Львова перебуває на розгляді спір між сторонами, предметом якого є звернення стягнення на нерухоме майно.

З огляду на зазначені обставини, зважаючи на наявність обставин, які свідчать про очевидну спірність суми стягнутої заборгованості, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір при подачі позову до суду в розмірі 908 грн.

На підставі ст.ст. 50, 87-88 Закону України «Про нотаріат» та керуючись ст.ст.12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 280-282, 355 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов задоволити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1725, вчинений 22.10.2018 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною про звернення стягнення на нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , яка є майновим поручителем ОСОБА_2 , за її кредитними зобов`язаннями за кредитним договором №LVH9GI від 24.01.2008.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 908 грн.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», місцезнаходження: м.Київ, вул. Грушевського, 1Д, .

Третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Боднар Ірина Михайлівна, місцезнаходження: м.Дніпро, вул. Центральна, 6/9.

Повний текст рішення виготовлено 28.10.2021.

Суддя О.Ю.Горбань