Справа №760/6646/21
Провадження №4-с/760/146/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Оксюти Т.Г.

при секретарі Горупа В.В.

за участю скаржника ОСОБА_1 ,

державного виконавця Марків Я.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ),

в с т а н о в и в:

Скаржник звернулась до суду зі скаргою на дії Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ).

Свою скаргу обґрунтовує тим, що 25.11.2020 року головним державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лебедєвою Л.Ю. винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень ВП №63734378 та ВП №63734473.

Про винесення зазначених постанов Солом`янським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скаржника не було повідомлено жодним належним чином, постанови винесені без з`ясування всіх обставин справи, що в подальшому має негативні наслідки для скаржника, яка самостійно утримує на вихованні малолітню дитину.

10.10.2019 року Солом`янським районним судом м. Києва ухвалено рішення у цивільній справі № 760/7560/18, яким позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні онуки, сестри та встановлення графіку спілкування, задоволено частково.

Також зазначеним рішенням суду зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спілкуванні з онукою та сестрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначено способи участі бабусі ОСОБА_2 та брату ОСОБА_3 у спілкуванні з онукою та сестрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення зустрічей з дитиною один раз на тиждень кожної другої неділі місяця з 10 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв. у присутності матері дитини - ОСОБА_1 .

Раніше винесеними постановами Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 14.09.2020 року ВП № 62947745 зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спілкуванні з онукою та сестрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Державним виконавцем було здійснено контроль, щодо дотримання виконання рішення суду та зазначеної постанови та скаржник в присутності державного виконавця надала змогу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спілкуватися та проводити дозвілля у визначений судом час з онукою та сестрою.

Однак, пізніше позивачу стало відомо, що відносно неї повторно винесено постанови (№ ВП № 63734378 та ВП № 63734473 від 25.11.2020) щодо невиконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 10.10.2019 у цивільній справі № 760/7560/18.

Вважає, що зазначені постанови винесенні без дотримання норм Закону України «Про виконавче провадження», є такими, які не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи, оскільки вона не чинила жодних перешкод щодо побачення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спілкуванні у визначений судом час з онукою та сестрою, жодних доказів щодо чинення перешкод не існує.

Натомість Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) наклав стягнення по двом зазначеним виконавчим провадженням у розмірі по 10000,00 гривень кожна, тобто 20000,00 гривень.

Такі дії Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скаржник вважає протиправними, незаконними, та такими, які винесені за повної відсутності з`ясування всіх обставин справи, є безпідставними, у зв`язку з чим просила скаргу задовольнити.

Скаржник в судовому засіданні скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Державний виконавець Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала з підстав її необґрунтованості.

Вислухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення скарги, з огляду на наступне.

Встановлено, що 25.11.2020 року головним державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лебедєвою Л.Ю. винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень ВП №63734378 та ВП №63734473.

Скаржник вважає вказані постанови незаконними, оскільки винесенні без дотримання норм Закону України «Про виконавче провадження», є такими, які не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи, на що слід зазначити наступне.

Встановлено, що 10.10.2019 року Солом`янським районним судом м. Києва у цивільній справі № 760/7560/18 ухвалено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні онуки, сестри та встановлення графіку спілкування, задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спілкуванні з онукою та сестрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначено способи участі бабусі ОСОБА_2 та брату ОСОБА_3 у спілкуванні з онукою та сестрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення зустрічей з дитиною один раз на тиждень кожної другої неділі місяця з 10 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв. у присутності матері дитини - ОСОБА_1 .

Раніше винесеними постановами Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 14.09.2020 року ВП № 62947745 зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спілкуванні з онукою та сестрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Державним виконавцем було здійснено контроль щодо дотримання виконання рішення суду та зазначеної постанови, в присутності державного виконавця скаржник надала змогу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спілкуватися та проводити дозвілля у визначений судом час з онукою та сестрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак, 25.11.2020 відносно ОСОБА_1 повторно винесено постанови (№ ВП № 63734378 та ВП № 63734473) щодо невиконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 10.10.2019 року у цивільній справі № 760/7560/18 та Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) наклав стягнення по двом зазначеним виконавчим провадженням у розмірі по 10000,00 гривень кожна, тобто 20000,00 гривень.

Суд вважає, що підстави для винесення вищевказаних постанов відсутні, оскільки скаржник самостійно виконувала рішення суду, не чинила перешкод у спілкуванні із дитиною, повідомила стягувачів особисто про можливість виконати рішення суду у період з 10.10.2019 і до тепер у визначені терміни та години.

Відповідно до статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання рішення суду про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною державний виконавець фактично надає боржнику строк на добровільне виконання рішення, а у випадку повторного невиконання боржником рішення протягом наданого строку законодавець диференціює подальші дії державного виконавця залежно від участі боржника в процесі виконання рішення.

Встановлено, що попереднє примусове виконання рішення суду в межах виконавчого провадження від 14.09.2020 року ВП № 62947745 органом державної виконавчої влади не здійснювалось. Рішення Солом`янським районним судом м. Києва від 10.10.2019 року у цивільній справі № 760/7560/18 ОСОБА_1 виконала у добровільному порядку, надавши при цьому органу державної виконавчої влади пояснення стосовно виконання рішення суду.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 року №14, відповідно до статей 45, 46 Закону витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

На виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами ^ України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, регламентується Законом України Про виконавче провадження від 02.06.2016 № 1404-VІІІ, відповідно до ст. 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад, як верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; справедливості, неупередженості та об`єктивності (ст. 2 Закону № 1404- VІІІ).

Згідно з п.2 ч.1 ст. З Закону № 1404- VІІІ відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувана про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.5 ст. 26 Закону № 1404- VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої четвертої статті 27 Закону України Про виконавче провадження, виконавчим збором є збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Частиною дев`ятою статті 27 згаданого Закону встановлено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Водночас, як вже зазначалось вище частиною четвертою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Тобто, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору, про що окремо зазначається і в постанові про відкриття виконавчого провадження (ч.5 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження).

Водночас, нормами Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження. При цьому і у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору.

Тобто, системний аналіз вказаних норм, дає підстави для висновків, що державний виконавець має право винести постанову про стягнення виконавчого збору у двох випадках: або одночасно з відкриттям виконавчого провадження, або не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження). При цьому, у першому випадку, постанови про відкриття виконавчого провадження і стягнення виконавчого збору виносяться державним виконавцем одночасно, а у другому випадку постанові про стягнення виконавчого збору в обов`язковому порядку має передувати постанова про повернення виконавчого документа чи закінчення виконавчого провадження.

Із вчиненням інших дій у виконавчому провадженні, Закон України «Про виконавче провадження» не пов`язує виникнення у державного виконавця права на винесення постанови про стягнення виконавчого збору, а тому винесення постанови про стягнення виконавчого збору не у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження» є порушенням процедури її прийняття, встановленої Законом.

Таким чином, оскаржувані постанови про стягнення виконавчого збору прийняті з порушення процедури її прийняття, визначеної Законом України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим підлягають скасуванню.

Відповідно до частини 5 стаття 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Правовідносини у сфері примусового виконання судових рішень регулюються Законом України «Про виконавче провадження».

Під виконавчим провадженням як завершальною стадією судового провадження та примусового виконання рішень інших органів (посадових осіб), в контексті ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» розуміють сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно- правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (ч. 1, 2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 1 та 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначається вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.

Отже, підставою для винесення постанови про накладення штрафу є невиконання рішення суду боржником без поважних причин.

Таким чином, передумовою винесення постанови про накладення штрафу є обов`язок державного виконавця встановити причини невиконання або не повного виконання рішення суду.

Крім того, державний виконавець повинен встановити поважність або не поважність причини через які боржник не виконав рішення суду.

Однак, при винесенні зазначених постанов Солом`янським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не було враховано вказаних норм чинного законодавства щодо встановлення обставин справи та добровільного виконання рішення суду скаржником.

Також як встановлено вище, скаржником не здійснювалася заборона та не чинилися перешкоди щодо зустрічей з дитиною один раз на тиждень кожної другої неділі місяця з 10 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв. у присутності матері дитини ОСОБА_1 .

Вказаних висновків суду державним виконавцем в судовому засіданні не спростовано.

З урахуванням викладеного оскаржувані постанови підлягають скасуванню.

При цьому, відповідно до висновків викладених у постанові Верховного Суду у справі №826/10085/16, поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Отже, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

З урахуванням викладеного, дії державного виконавця є дискреційними, з урахуванням чого у задоволенні вимог скарги про визнання дій Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) незаконними слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 12-13, 259-261, 353, 355, 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

у х в а л и в:

Скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лебедєвої Людмили Юріївни від 25.11.2020 року про відкриття виконавчого провадження (ВП №63734378).

Скасувати постанову головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лебедєвої Людмили Юріївни від 25.11.2020 року про відкриття виконавчого провадження (ВП №63734473).

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: