ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1427/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №699/1111/20 Категорія: на ухвалу Літвінова Г. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Вініченка Б.Б., Сіренка Ю.В.

секретар Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач - перший заступник керівника Звенигородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Корсунь-Шевченківської районної ради;

відповідач - ОСОБА_1 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу - керівник Смілянської окружної прокуратури;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу керівника Смілянської окружної прокуратури на ухвалу Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 31 травня 2021 року про закриття провадження у справі за позовом першого заступника керівника Звенигородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Корсунь-Шевченківської районної ради до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника,

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року перший заступник керівника Звенигородської місцевої прокуратури звернувся до суду із вказаним позовом та просив стягнути із ОСОБА_1 на користь Корсунь-Шевченківської районної ради завдану ним внаслідок незаконного звільнення працівника шкоду в сумі 231131,75 грн та судовий збір в сумі 3466,96 грн.

У позовній заяві прокурор вказував, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року у справі № 2340/4389/18 визнано протиправним і скасовано розпорядження голови Корсунь-Шевченківської районної ради про звільнення ОСОБА_2 з посади керуючої справами. У зв`язку з цим на користь ОСОБА_2 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у загальному розмірі 231131,75 грн., чим завдано збитки Корсунь-Шевченківській територіальній громаді.

У зв`язку з тим, що Корсунь-Шевченківська районна рада проявляє бездіяльність в частині захисту фінансових інтересів територіальної громади, перший заступник прокуратура звернувся із зазначеним позовом до суду.

У підготовчому судовому засіданні представник відповідача подала клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з тим, що позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи. Клопотання обґрунтовано відсутністю підстав для представництва прокурором інтересів держави у цій справі.

Ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 31 травня 2021 року у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду відмовлено та закрито провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Роз`яснено позивачу, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала суду обґрунтована тим, що відкриваючи провадження у цивільній справі суддя виходила з того, що оскільки спір виник з приводу зобов`язання відшкодувати завдану майнову шкоду, то він є приватноправовим, що відповідало висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах, зокрема, від 10 квітня 2018 року у справі № 533/934/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 815/5027/15, від 03 жовтня 2018 року у справі № 755/2258/17.

Проте Велика Палата Верховного Суду, з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо відшкодування шкоди/стягнення збитків, завданих особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень, у своїй постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16 відступила від висновків, викладених у вищезазначених постановах.

Обґрунтовуючи нову позицію, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи. Але у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів ст. 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що спір, що виник між сторонами у справі, підлягає розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства, тому на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України слід закрити провадження у справі.

В ухвалі також вказано, що у зв`язку з тим, що суд дійшов висновку щодо необхідності закриття провадження у справі через порушення правил юрисдикції, то у задоволенні клопотання представника відповідача щодо залишення позову без розгляду слід відмовити.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, керівник Смілянської окружної прокуратури подав апеляційну скаргу та просить скасувати ухвалу Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 31 травня 2020 року і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У апеляційній скарзі із посиланням на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 200/22363/16-а та постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 760/15085/18, вказує, що за своїм суб`єктним складом, предметом спору, обраним позивачем способом захисту порушених прав та хакером спірних правовідносин спір, що виник між сторонами, є приватноправовим і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Зазначає, що правовідносини між сторонами у справі не стосуються безпосередньо прийняття, проходження чи звільнення з публічної служби, не спрямовані на захист прав, свобод та інтересів особи від порушень із боку суб`єкта владних повноважень і не стосуються оскарження дій останнього, а виникли з деліктного зобов`язання - внаслідок заподіяння шкоди.

Звертає увагу, що неправомірність дій голови Корсунь-Шевченківської районної ради ОСОБА_1 вже встановлена рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року у справі № 2340/4389/18, у зв`язку з чим, предметом розгляду у цій справі є лише стягнення шкоди в порядку регресу, тобто, вирішення приватноправових відносин.

Також вважає, що суд першої інстанції помилково послався на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16, оскільки правовідносини у вказаній справі не є подібними із спором, що виник між сторонами у справі, що переглядається.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Милаш Г.А. подали відзив на апеляційну скаргу та просять ухвалу Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 31 травня 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

У відзиві вказують, що вважають висновок суду першої інстанції щодо закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, правильним та таким, що відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16.

Керівник Смілянської окружної прокуратури подав відповідь на відзив, у якій просить апеляційну скаргу задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши учасників справи, які з`явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення із наступних підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Оскільки ухвала суду першої інстанції оскаржується в частині закриття провадження у справі, апеляційний суд переглядає справу лише в цій частині.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Частиною першою статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Разом із тим, відповідно до частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України (тут і надалі - у редакції, чинній на момент розгляду апеляційним судом).

За змістом положень частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади.

Положеннями статті 46 КАС України передбачено, що позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень.

Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Тобто, суб`єкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, їх об`єднань, юридичних осіб, які не є суб`єктами владних повноважень, виключно для превентивного судового контролю своєї ж діяльності та у випадках, визначених законом.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства справа з огляду лише на її суб`єктний склад.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Звертаючись до суду із позовом, прокурор вказував, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року у справі № 2340/4389/18, яке набрало законної сили, визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Корсунь-Шевченківської районної ради Черкаської області № 48-к від 11 жовтня 2018 року про звільнення ОСОБА_2 з посади керуючої справами районної ради; поновлено ОСОБА_2 на посаді керуючої справами Корсунь-Шевченківської районної ради Черкаської області з 13 жовтня 2018 року; стягнуто з корсунь-Шевченківської районної ради Черкаської області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 201404,29 грн з утриманням із вказаної суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Додатковим рішенням Черкаського окружного адміністративного суду стягнуто з Корсунь-Шевченківської районної ради Черкаської області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогул в розмірі 29727,46 грн з утриманням із вказаної суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Прокурор вказував, що вказаним рішенням суду доведено, що звільнення ОСОБА_2 із займаної посади було здійснено головою Корсунь-Шевченківської районної ради ОСОБА_1 незаконно, з порушенням вимог трудового законодавства.

У зв`язку з тим, що із казначейського рахунку Корсунь-Шевченківської районної ради було безспірно списано на користь ОСОБА_2 231131,75 грн на виконання рішення та додаткового рішення Черкаського окружного адміністративного суду у справі № 2340/4389/18, прокурор на підставі статей 1166, 1191 ЦК України просив стягнути з із ОСОБА_1 на користь Корсунь-Шевченківської районної ради завдану ним внаслідок незаконного звільнення працівника шкоду в сумі 231131,75 грн.

Закриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив із того, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

При цьому суд першої інстанції керувався правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 05 грудня 2018 року в справі № 818/1688/16.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, оскільки обставини справи та правовідносини у справі №818/1688/16 та у праві, що переглядається, не є подібними.

Так, із матеріалів позовної заяви прокурора у справі, що переглядається, вбачається, що рішенням суду вже надано оцінку правомірності дій посадової особи Корсунь-Шевченківської районної ради (голови ради), якою є відповідач у справі ОСОБА_1 .

Водночас, у справі № 818/1688/16, яка переглядалась Великою Палатою Верховного Суду, рішення суду про встановлення неправомірності дій відповідача - посадової особи, не приймалось.

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо необхідності застосування до спірних правовідносин правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 200/22363/16-а, оскільки обставини справи, викладені у ній, є подібними із правовідносинами у справі, що переглядається.

У вказаній постанові зроблено правовий висновок про те, що відшкодування шкоди в порядку регресу відбувається в порядку, передбаченому цивільним законодавством України, тобто за правилами цивільного судочинства, що унеможливлює звернення з таким позовом до адміністративного суду.

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Таким чином, правовідносини між сторонами у справі, що переглядається, не стосуються безпосередньо прийняття, проходження чи звільнення з публічної служби, не спрямовані на захист прав свобод та інтересів особи від порушень із боку суб`єкта владних повноважень й не стосуються оскарження дій останнього, а виникли з деліктного зобов`язання - внаслідок заподіяння шкоди.

У справі, що переглядається не підлягає доведенню оцінка правомірності дій голови Корсунь-Шевченківської районної ради, тобто не підлягає вирішенню питання щодо правомірності прийняття, проходження чи звільнення з публічної служби. Неправомірність дій вказаної особи вже встановлена рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року. У зв`язку з чим, предметом розгляду у цій справі є лише стягнення шкоди в порядку регресу, тобто вирішення приватноправових відносин.

З огляду на зазначене, за своїм суб`єктним складом, предметом спору, обраним позивачем способом захисту порушених прав та характером спірних правовідносин спір є приватноправовим і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції на зазначене не звернув належної уваги та зробив помилковий висновок, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції помилково вирішено, що справа за позовом першого заступника керівника Звенигородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Корсунь-Шевченківської районної ради до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та закрито провадження у справі на підставі п. 1 ч 1 ст. 255 ЦПК України.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги керівника Смілянської окружної прокуратури, скасування ухвали Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 31 травня 2021 року та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу керівника Смілянської окружної прокуратури задовольнити.

Ухвалу Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 31 травня 2021 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді

Повний текст постанови складений 28 липня 2021 року