Номер провадження 2/754/2216/21
РІШЕННЯ

Іменем України

14 липня 2021 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого - судді Галась І.А.,

при секретарі - Мельничук М.К.

розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 , через представника - адвоката Палієнко О.А. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. Свої позовні вимоги обґрунтовуючи тим, що у березні 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики №10-03-18/111 від 10.03.2018 року, на підставі якого Позивачем було надано Відповідачу позику у розмірі 10 500, гривень 00 копійок. На виконання п. 1.2. Договору Відповідачем було надано Позивачу розписку від 10.03.2018 року на підтвердження факту отримання Відповідачем від Позивача грошових коштів у сумі 10 500 гривень 00 копійок, а також згідно п. 3.1. Договору Позичальник (Відповідач) зобов`язаний сплачувати 3% від загальної суми позики (10 500 грн.) за кожен день прострочення починаючи з 11.06.2018 року. Відповідно до п. 1.4. Договору та розписки від 10.03.2018 року грошові кошти отримані Відповідачем згідно Договору мають бути повернуті Позивачу 10.06.2019 року. Оскільки станом на момент звернення до суду із позовною заявою Відповідач не виконав свої зобов`язання та не повернув отримані в позику грошові кошти, позивач просить суд: стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 10 500 гривень 00 копійок на виконання зобов`язання, що виникло відповідно до договору позики №10-03-18/НІ від 10.03.2018 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , 29 500 гривень 00 копійок в якості відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, усі судові витрати покласти.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07 грудня 2020 року відкрито провадження в справі, визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання.

Сторона позивача протягом розгляду справи позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач не скористався своїм правом в порядку ст.178 ЦПК України та не подав до суду Відзив. Заяв чи клопотань також на адресу суду не надходило.

Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що між сторонами наявний спір про грошові зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 березня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір позики №10-03-18/111, на підставі якого Позивачем було надано Відповідачу позику у розмірі 10 500, гривень 00 копійок.

На виконання п. 1.2. Договору Відповідачем було надано Позивачу розписку від 10.03.2018 року на підтвердження факту отримання Відповідачем від Позивача грошових коштів у сумі 10 500 гривень 00 копійок.

Відповідно до п. 1.4. Договору та розписки від 10.03.2018 року грошові кошти отримані Відповідачем згідно Договору мають бути повернуті Позивачу 10.06.2019 року.

Згідно із ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі , визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковий до виконання сторонами.

Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати боргу за договорами позики відповідач порушує покладені на себе зобов`язання.

Згідно з положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Як встановлено при розгляді справи, на даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за договорами позики не погашає.

Оскільки, відповідач належним чином добровільно не виконав умови договорів позики та всупереч вимогам цивільного законодавства до цього часу не повернув борг за вказаними договорами суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики від 10.03.2018 року у розмірі 10 500 гривень 00 копійок.

Щодо стягнення трьох відсотків річних слід зазначити наступне.

Згідно п. 3.1. Договору позики №10-03-18/111 Позичальник (Відповідач) зобов`язаний сплачувати 3% від загальної суми позики (10 500 грн.) за кожен день прострочення починаючи з 11.06.2018 року. Відповідно до розрахунку, поданого позивачем, розмір заборгованості за прострочення виконання грошового зобов`язання складає 29 500 гривень.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, доведеність факту порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за договорами позики щодо своєчасної, у погоджений сторонами строк, виплати суми позики, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 840, 80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 280-284 ЦПК України, ст. 509, 510, 525,-527, 625, 1046,-1052 Цивільного кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики у розмірі 40000 гривень та судовий збір в розмірі 840 гривень 80 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Суддя: І.А. Галась