Провадження № 2/161/3891/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2021 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді - Присяжнюк Л.М., розглянувши у порядку письмового спрощеного провадження (без виклику сторін у судове засідання за наявними матеріалами справи) в залі суду в м. Луцьку в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 161/15367/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

27 серпня 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення аліментів. Свій позов мотивує тим, що сторони з 12 липня 2003 року перебували у шлюбі, який був розірваний рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 березня 2017 року у справі №161/1289/17. Від шлюбу у подружжя є син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. З врахуванням вказаного, просить стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання дитини у частці у розмірі ј частки від всіх його доходів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно від дня звернення до суду із заявою - 27 серпня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 31 серпня 2021 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та призначено розгляд справи у судовому провадженні.

Відповідач у відзиві від 17 вересня 2021 року позовні вимоги в частині стягнення аліментів визнав, зауважив, що кошти на утримання дитини надає, що підтверджує долученими до матеіралів справи квитанціями, заперечував щодо стягнення з нього 3 000,00 грн. витрат понесених у зв`язку із розглядом справи, мотивуючи тим, що вони не обґрунтовані доказами.

До суду не надходило клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, а тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони з 12 липня 2003 року перебували у шлюбі, який був розірваний рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 березня 2017 року у справі №161/1289/17 (а.с.4).

У шлюбі в подружжя народилася син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Позивачка стверджує, що відповідач коштів на утримання дитини не надає.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно із ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідач є працездатною особою, не надав належних та допустимих доказів щодо неможливості працевлаштуватися чи заборону працювати у зв`язку із захворюванням, на його утримані немає інших неповнолітніх чи малолітній дітей.

Визначаючи розмір аліментів, суд врахував, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, потреби дитини, матеріальний стан відповідача, загальновідомі обставини про щоденну потребу дітей у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, постійне зростання цін на товари та послуги для дітей.

Cуд зауважує, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків обов`язку по утриманню дитину.

Враховуючи пріоритетність інтересів дитини, на користь якої стягуються аліменти, визначений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, матеріальне становище позивачки, матеріальне становище платника аліментів, те, що відповідач є працездатним та спроможним отримувати доходи, позовні вимоги визнав в частині стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у частці у розмірі ј частки від всіх його доходів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно від дня подання позовної заяви, тобто з 27 серпня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Частини перша та друга статті 134 ЦПК України передбачають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 не виконала приписи ч.1 ст.134 ЦПК України, суд відмовляє у відшкодуванні їй судових витрат з надання професійної правничої допомоги.

Відповідно до вимог частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Так, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів (пункт 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір»), а тому з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 908 гривні 00 копійок.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 81, 133, 141, 263, 264, 265, ч. 2 ст. 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у частці у розмірі ј частки від всіх його доходів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно від дня подання позовної заяви, тобто з 27 серпня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в доход держави 908 (дев`ятсот вісім) грн. судового збору.

У стягненні судових витрат у зв`язку з розглядом справи у розмірі 3 000,00грн. відмовити.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк