Справа № 161/1322/20 Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В. П.
Провадження № 22-ц/802/1304/21 Категорія: 53 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Здрилюк О. І., Осіпука В. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 серпня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 08 червня 2019 року в м. Луцьку по прибудинковій території вул. Домни Гордіюк, 29 відповідач ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки Форд Транзіт, д.н.з. НОМЕР_1 , не надав переваги в русі належному йому транспортному засобу марки ЗАЗ Ланос, д.н.з. НОМЕР_2 , під його керуванням, який наближався з правого боку, внаслідок чого відбулося зіткнення, чим порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України). Дії відповідача ОСОБА_2 кваліфіковано за ст. 124 КУпАП.

Позивач зазначав, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Належний йому транспортний засіб марки ЗАЗ Ланос, д.н.з. НОМЕР_2 , отримав значні технічні ушкодження на суму 61 574 грн 26 коп. У момент ДТП у відповідача ОСОБА_2 був відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, у зв`язку з чим він звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) з вимогою про відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті ДТП.

Позивач також вказував, що майнова шкода, завдана внаслідок ДТП, йому не відшкодована. Саме порушення відповідачем ОСОБА_2 ПДР України стало причиною та умовою виникнення і настання ДТП та знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в результаті ДТП, а саме пошкодження автомобілів. Оскільки ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП виконував трудові обов`язки, то його роботодавець, який також є і власником транспортного засобу марки Форд Транзіт, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду, як власник джерела підвищеної небезпеки. Оскільки, ані власник транспортного засобу ОСОБА_3 , ані водій ОСОБА_2 не застрахували цивільно-правову відповідальність, то відповідно до п. 41.1. ст. 41 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язок відшкодування шкоди, заподіяної у результаті ДТП, покладається на МТСБУ.

Крім того позивач вказував, що внаслідок вчинення адміністративного правопорушення йому було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у нервовому стресі та душевних стражданнях, порушенні його прав власника (користування) на автомобіль та життєві зв`язки через неможливість тривалий час користуватися автомобілем, який слугує допомогою у роботі для того, щоб утримувати сім`ю, яку він оцінює в 100 000 грн.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь 61 574 грн 26 коп. майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, 2 000 грн за оцінку транспортного засобу, а також 100 000 грн на відшкодування моральної шкоди, з них: 5 000 грн з МТСБУ, 95 000 грн - з ОСОБА_2 , а також понесені по справ судові витрати: 10 000 грн на професійну правничу допомогу та 2 942 грн 80 коп. судового збору.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 серпня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 19 489 грн 04 коп. майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, та 2 000 грн витрат за проведення оцінки транспортного засобу.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення суду в частині задоволення позову ОСОБА_1 та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, в решті рішення суду просить залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Оскільки рішення суду оскаржується відповідачем ОСОБА_2 лише в частині задоволення позову ОСОБА_1 до нього, тому в іншій частині це рішення апеляційним судом відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України не переглядається.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України ця справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження та без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у цій справі є 26 жовтня 2021 року - дата складення повного судового рішення.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та стягнення судових витрат - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволення позову, із залишенням в решті рішення без змін, виходячи з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 червня 2019 року в м. Луцьку по прибудинковій території вул. Домки Гордіюк, 29 відповідач ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки Форд Транзіт, д.н.з. НОМЕР_1 , не надав переваги в русі транспортному засобу марки ЗАЗ Ланос, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_1 , який належить останньому та який наближався з правого боку, внаслідок чого відбулось зіткнення цих транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 10.1 ПДР України. У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с.13, том 1).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 грудня 2019 року у справі № 161/10324/19 відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вищевказаної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с.13, том 1).

Встановлений зазначеною постановою суду від 04 грудня 2019 року факт ДТП, внаслідок якої транспортний засіб під керуванням позивача зазнав механічних пошкоджень та вина у скоєнні цієї ДТП водія транспортного засобу Форд Транзіт, д.н.з. НОМЕР_1 , відповідача ОСОБА_2 є обставинами, що мають преюдиційне значення та не підлягають доказуванню.

Судом також встановлено, що власником транспортного засобу марки ЗАЗ Lanos, д.н.з. НОМЕР_2 , є позивач по справі ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію CAT679927 (а.с.10, том 1).

Із звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного ушкодженням транспортного засобу № 07/19 від 17 грудня 2019 року вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу ЗАЗ Lanos, д.н.з. НОМЕР_2 , становить 61 574 грн 26 коп. (а.с.15-33, том 1).

Позивачем ОСОБА_1 ФОП ОСОБА_4 за проведення оцінки майна було сплачено 2 000 грн, що підтверджується договором на проведення оцінки майна від 14 грудня 2019 року, актом прийому-передачі робіт по оцінці від 29 грудня 2019 року та розпискою від 29 грудня 2019 року про отримання від ОСОБА_1 коштів у розмірі 2 000 грн за виконання робіт з оцінки вартості (розміру) збитків (а.с.14, 34, 35, том 1).

Оскільки завдана шкода винуватцем ДТП позивачу відшкодована не була, останній, як власник пошкодженого автомобіля, з метою отримання страхового відшкодування 13 січня 2020 року звернувся до МТСБУ з повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.36, том 1).

На час скоєння ДТП відповідач ОСОБА_2 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Судом встановлено, що на момент розгляду справи майнова шкода, завдана позивачу ОСОБА_1 внаслідок пошкодження його транспортного засобу, частково відшкодована, а саме МТСБУ було проведено йому регламентну виплату у розмірі 42 085 грн 22 коп.

З огляду на наведене, суд вважав, що МТСБУ виконало свої зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування, а тому заявлені позовні вимоги до останнього є безпідставними.

В цій частині рішення суду відповідачем ОСОБА_2 не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом у цій частині.

Разом з тим, задовольняючи позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та стягуючи з останнього на користь позивача 19 489 грн 04 коп. майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, 2 000 грн витрат за проведення оцінки транспортного засобу, а також судові витрати: 386 грн 60 коп. судового збору та 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням транспортного засобу внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача ОСОБА_2 , перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, тому з нього, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Проте, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитись не може з огляду на таке.

Так з висновку експерта судової автотехнічної експертизи від 15 жовтня 2019 року № 8563, проведеної згідно ухвали суду від 18 липня 2019 року про призначення судової автотехнічної експертизи по справі про адміністративне правопорушення № 161/10324/19, у якій згаданою постановою суду від 04 грудня 2019 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вищевказаної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, вбачається, що при наданих судом матеріалах, з технічної точки зору, в діях водія автомобіля марки Форд Транзіт, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 вбачається невідповідність вимогам п. 10.11 ПДР України. При наданих судом матеріалах, з технічної точки зору, в діях водія ЗАЗ Lanos, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 вбачається невідповідність вимогам п. 12.3 ПДР України. При наданих судом матеріалах, з технічної точки зору, невідповідність дій водія Форд Транзіт, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 вимогам п. 10.11 ПДР України та невідповідність дій водія ЗАЗ Lanos, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 вимогам п. 12.3 ПДР України знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП (а.с.72-78, том 2).

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України.

Згідно з частинами 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, визначені ст. 1188 ЦК України, частиною першою якої визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати шкоду, завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України вина у завданні шкоди, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику ДТП.

Суд першої інстанції задовольняючи позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , висновку експерта судової автотехнічної експертизи від 15 жовтня 2019 року № 8563, складеного в рамках справи про адміністративне правопорушення, яким встановлено вину обох учасників ДТП, не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача 19 489 грн 04 коп. майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, як різниці між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому відповідно до вимог ст. 1188 ЦК України, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них у частині, заподіяній нею (у порядку часткової відповідальності). У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.

Отже, за цих обставин обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина двох осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеня вини.

При цьому відсутність постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

Суд першої інстанцій вказаного вище не врахував, не встановив ступінь вини кожного з учасників ДТП, висновок експерта судової автотехнічної експертизи від 15 жовтня 2019 року № 8563 в межах наданих процесуальних повноважень не витребував та не досліджував як один з доказів у справі, яким встановлена невідповідність дій ПДР України обох учасників ДТП, а тому відповідно до вимог ст. 1188 ЦК України завдана кожним з них шкода підлягає відшкодуванню залежно від ступеня вини.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом в постанові від 18 березня 2020 року у справі № 328/2750/18.

Отже, оскільки вказаним висновком експерта судової автотехнічної експертизи від 15 жовтня 2019 року № 8563 встановлена невідповідність дій ПДР України обох учасників ДТП, тому колегія суддів приходить до висновку, що винними у ДТП є обоє водіїв та ступінь вини кожного становить 50%, а тому визначену звітом про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного ушкодженням транспортного засобу № 07/19 від 17 грудня 2019 року, вартість матеріального збитку у розмірі 61 574 грн 26 коп. необхідно поділити у даному випадку між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 наполовину, що становитиме для кожного 30 787 грн 13 коп. відповідно до вимог ст. 1188 ЦК України.

Однак, з огляду на те, що майнова шкода, завдана позивачу ОСОБА_1 внаслідок пошкодження його транспортного засобу, була відшкодована МТСБУ регламентною виплатою у розмірі 42 085 грн 22 коп., тому підстави для відшкодування відповідачем ОСОБА_2 завданої ОСОБА_1 майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, у даному випадку відсутні.

Таким чином, на думку колегії суддів, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому з підстав, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, його необхідно скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Згідно з положеннями частин 1 та 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, тому судові витрати покладаються на позивача відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Отже, рішення суду в частині стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат підлягає скасуванню.

В решті рішення суду не оскаржується, тому апеляційним судом на предмет законності та обґрунтованості не переглядається.

Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 серпня 2021 року у цій справі в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди та стягнення судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя

Судді: