РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/9552/19

Провадження № 22-ц/4815/724/21

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Шимківа С.С.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання Шептицька С.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Рівненський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Ляшком Дмитром Володимировичем на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 березня 2021 року (ухвалене у складі судді Бердія М.А.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі про стягнення заборгованості по виплаті лікарняних та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

в с т а н о в и в :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі про стягнення заборгованості по виплаті лікарняних та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що з 01 жовтня 2009 року по 17 серпня 2015 року він перебував у трудових відносинах з Рівненським обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі. 17 серпня 2015 року звільнений з посади провідного інженера з кошторисно-кредитних відносин касира, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. На початку 2016 року він дізнався, що при звільненні йому було недоплачено 576,48 грн. матеріального забезпечення, як застрахованій особі (лікарняні) та 26 березня 2019 року звернувся письмово, рекомендованим листом з повідомленням про вручення, додавши виписку з чинного карткового рахунку (в якому зазначені всі необхідні для перерахунку коштів реквізити) до Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі з вимогами виплатити належні при звільненні суми та надати довідку про розмір середньомісячної та середньоденної заробітної плати за останні два місяці перед звільненням. Листом від 22 квітня 2019 року №128/19 відповідачем відмовлено у задоволенні його вимог.

Також зазначає, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 лютого 2018 року його позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі за рахунок коштів Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у Рівненській області 576,48 грн. без врахування податків, у задоволенні решти позовних вимог, зокрема в частині стягнення середнього заробітку відмовлено.

Постановою апеляційного суду Рівненської області від 05 червня 2018 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 лютого 2018 року в оскаржуваній частині скасовано та стягнуто з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 серпня 2015 року по 08 вересня 2016 року в сумі 65 025,18 грн. В решті рішення залишено без змін.

Вважає, що стягненню підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09 вересня 2016 року по 02 березня 2021 року у розмірі 272 764,80 грн. Згідно довідки про розмір середньої заробітної плати, її розмір складає 243,54 грн., кількість днів затримки розрахунку при звільненні за період з 09 вересня 2016 року по 02 березня 2021 року складає 1120, сума що підлягає до стягнення 243,54 грн.,*1120=272 764,80 грн..

Просить стягнути з Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі на його користь заборгованість по виплаті лікарняних в розмірі 347,75 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09 вересня 2016 року по 02 березня 2021 року в розмірі 272 764,80 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі про стягнення заборгованості по виплаті лікарняних у розмірі 347,75 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09 вересня 2016 року по 02 березня 2021 року у розмірі 272 764,80 грн. відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що не доведеним є факт порушення відповідачем порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за перші п`ять днів непрацездатності листами непрацездатності №576947, №251985, №249095, а тому відсутні правові підстави для стягнення заборгованості по виплаті лікарняних у розмірі 347,75 грн., що у свою чергу виключає задоволення вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, представник ОСОБА_1 адвокат Ляшко Д.В. оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що відповідач, як роботодавець, зобов`язаний вести безперервний бухгалтерський облік та зберігати первинні документи, які підтверджують розмір нарахованих та виплачених ним коштів, зокрема, відомості по нарахуванню та виплаті заробітної плати працівникам. Ненадання відповідачем первинних документів на законну вимогу інспектора держпраці під час здійснення перевірки саме по собі вже є правопорушенням, а отже не може звільняти його від відповідальності за порушення прав працівника. Відсутність в акті інспекційного відвідування посилання на те, які конкретно документи були фактично досліджені інспектором не свідчить про те, що відповідні документи взагалі не досліджувалися. Вважає, що сформований у рішенні місцевого суду висновок про те, що під час здійснення перевірки жодні документи інспекторами праці взагалі не досліджувалися є лише припущенням. Зауважує, що акт інспекційного відвідування, виданий на його підставі Припис про усунення порушень є чинними. За цих обставин, стверджує, що висновок суду першої інстанції про відмову у врахуванні цих документів в якості належних доказів існування факту порушень прав працівників є необ`єктивним.

З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю та стягнути з Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі на його користь заборгованість по виплаті лікарняних за рахунок коштів роботодавця у сумі 347,75 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09 вересня 2016 року по день прийняття апеляційним судом остаточного рішення у справі, з розрахунку 243,54 грн. за кожний робочий день прострочення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01 жовтня 2009 року по 17 серпня 2015 року перебував у трудових відносинах з Рівненським обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі.

17 серпня 2015 року позивач звільнений з посади провідного інженера з кошторисно кредитних відносин - касира за згодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України.

Наведені обставини підтверджуються копією трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 лютого 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі, третя особа без самостійних вимог управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у Рівненській області про стягнення належних звільненому працівникові сум та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково. Стягнуто з Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі за рахунок коштів управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у Рівненській області на користь ОСОБА_1 донараховану допомогу по тимчасовій непрацездатності у сумі 576,48 грн. без врахування податків. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Постановою апеляційного суду Рівненської області від 05 червня 2018 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 лютого 2018 року в оскаржуваній частині скасовано. Позов ОСОБА_1 до Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі, третя особа без самостійних вимог управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у Рівненській області, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково. Стягнуто з Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 серпня 2015 року по 08 вересня 2016 року в сумі 65025,18 грн. (без утримання податків і зборів). В решті рішення залишено без змін.

Вказаною постановою встановлено, що під час проведення планової перевірки відповідача Рівненським обласним відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності виявлено факт недоплати ОСОБА_1 допомоги по тимчасовій втраті непрацездатності за 2011-2013 роки по трьох листках непрацездатності №576947 в сумі 315,07 грн., №251985 у сумі 246,41 грн., №249095 в сумі 15,00 грн., на загальну суму 576,48 грн. без врахування податку в сумі 103,77 грн., що підтверджується актом планової перевірки Рівненського обласного відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 06 липня 2016 року. Вказані кошти відносяться до виплат, які відшкодовуються роботодавцеві за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Також вбачається, що дії Фонду в частині донарахування спірних виплат ОСОБА_1 в сумі 576,48 грн. оскаржувались Рівненським обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі до суду, однак постановою Рівненського окружного адміністративного суду Рівненської області від 05 грудня 2017 року, залишеною без змін постановою Житомирського окружного адміністративного суду Рівненської області від 22 травня 2018 руку, в задоволенні позову було відмовлено. За таких обставин, факт недоплати допомоги по тимчасовій втраті непрацездатності звільненому працівникові в день його звільнення є доведеним. Встановлено, що за період тимчасової непрацездатності з 01 грудня 2011 року по 14 грудня 2011 року, з 12 жовтня 2012 року по 24 жовтня 2012 року, з 27 травня 2013 року по 04 червня 2013 року ОСОБА_1 нарахована допомога по тимчасовій втраті працездатності, однак частина коштів, які відшкодовуються роботодавцю за рахунок коштів Фонду ТвПП в сумі 576,48 грн., які в день звільнення позивача 17 серпня 2015 року виплачені не були. Разом з тим, колегія суддів вважає, що відповідач, дізнавшись про те, що в результаті планової перевірки Рівненського обласного відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та складання відповідного Акту від 06 липня 2016 року, бухгалтерією підприємства було допущено помилки в розрахунку нарахованих виплат позивачу по трьох листках непрацездатності №576947 в сумі 315,07 грн., №251985 в сумі 246,41 грн., № 249095 в сумі 15,00 грн., на загальну суму 576,48 грн., вчинив дії про усунення вказаного порушення та прийняв міри по виплаті вказаної суми коштів ОСОБА_1 .. 17 серпня 2016 року відповідачем подано до Рівненського міського ВДВФСС з ТВП заявку-розрахунок на виплату донарахованих сум по листках непрацездатності ОСОБА_1 . Кошти від Фонду отримано роботодавцем 08 вересня 2016 року та перераховано того ж дня 08 вересня 2016 року на відомий відповідачу рахунок позивача, що підтверджується платіжним дорученням №172. В зв`язку із закриттям вказаного рахунку, 08 вересня 2016 року вказані кошти повернуто банком заявнику Рівненському обласному фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі. З метою повідомлення про проведені перерахунки та виплати ОСОБА_1 недорахованих сум по Акту перевірки від 06 липня 2016 року, комісійно працівниками Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі 08 вересня 2016 року проведено виїзд за адресою місцем проживання позивача, яка зазначена в особовій картці та доданих до неї паспортних даних по місцю реєстрації працівника по АДРЕСА_1 , однак було встановлено, що за зазначеною адресою останній не проживає. Також встановлено, що вина роботодавця у невиплаті ОСОБА_1 донарахованих сум по листках непрацездатності за період з 08 вересня 2016 року по даний час відсутня, оскільки відповідачем прийняті міри по перерахуванню таких коштів позивачу, а тому до стягнення підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 серпня 2015 року по 08 вересня 2016 року в сумі 65025,18 грн. (243,54 грн. сума одноденної заробітної плати визначена роботодавцем) *267 робочих днів) без утримання податків і зборів. Крім того, колегія суддів зазначила, що ОСОБА_1 знаючи достовірно з травня 2017 року про факт недоплати йому сум по тимчасовій непрацездатності міг та мав можливість подати відповідачу відомості про наявний у нього відкритий рахунок для отримання спірних коштів, однак дій, які свідчили б про бажання якнайшвидше отримати такі кошти не вчинив, натомість неодноразово подавав до суду зави про збільшення позовних вимог, що свідчить про недобросовісність виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Постанова апеляційного суду Рівненської області від 05 червня 2018 року набрала законної сили.

Відповідно до ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У відповідно до ст. 78 того ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.

За змістом частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно акту інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю №РВ161/977/АВ від 05 березня 2019 року Управлінням держпраці у Рівненській області зафіксовано факт порушення порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням.

Разом з цим, ні в акті інспекційного відвідування, ні в приписі не вказано, з яких саме документів вбачається, що обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням ОСОБА_1 здійснено з порушенням, які саме суми відповідачем не були враховані при розрахунку виплат, які суми необхідно врахувати. Не вказано, як має бути проведено перерахунок та в якому розмірі відповідачу необхідно здійснити доплату.

Питання проведення судово-економічної, бухгалтерської експертизи для дослідження операцій з оплати лікарняних позивачем не піднімалося.

Водночас, зі змісту акту вбачається, що факт порушення обчислення середньої заробітної плати для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням Управлінням держпраці у Рівненській області встановлено на підставі акту планової перевірки Рівненського обласного відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, який був складений 06 липня 2016 року.

Інші документи, зокрема, первинні бухгалтерські документи про нарахування заробітної плати позивачу ОСОБА_1 , у тому числі, при оплаті перших п`яти днів непрацездатності за листами непрацездатності №576947, №251985, №249095, штатні розписи, накази про встановлення позивачу доплат та премій, тощо, в акті інспекційного відвідування не зазначені, органом інспекційного відвідування не досліджувалися.

У той же час, в акті Рівненського обласного відділення ВДВФСС з ТВП від 06 липня 2016 року не встановлено факт порушення відповідачем Рівненським обласним фондом ПІЖБ на селі обчислення середньої заробітної плати для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за перші п`ять днів непрацездатності.

Належних доказів порушення відповідачем обчислення середньої заробітної плати для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням позивачем не надано, а під час судового розгляду справи не здобуто.

Із довідки Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі №02011-1 від 02.11.2020 року, вбачається, що згідно вимоги про усунення виявлених порушень законодавства вих.№13-17-05-17/803-2020 за результатами ревізії фінансово-господарської діяльності Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі за період з 01 серпня 2018 року по 31 жовтня 2019 року Західного офісу Держаудиту, у фонді відновлено бухгалтерський, фінансовий облік. Станом на 30 жовтня 2020 року заборгованість у Фонді зі сплати заробітної плати (надбавок, премій тощо) відсутня.

Із листа Управління західного офісу Держаудитслужби в Рівненській області №13-17-13-17/3843-2020 від 17 листопада 2020 року, Управлінням західного офісу Держаудитслужби в Рівненській області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі за період з 01 січня 2018 року по 31 жовтня 2019 року. За результатами проведення контрольного заходу складено акт перевірки №13-17-05-06/2 від 10 лютого 2020 року. За вказаний період роботи не здійснювалася перевірка порядку нарахування та виплати заробітної плати та допомоги по тимчасовій непрацездатності працівнику ОСОБА_1 , відповідно і порушення вимог чинного законодавства у діях Фонду щодо нарахування та виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_1 в акті ревізії №13-17-05-06/2 від 10 лютого 2020 року не зафіксовані.

Зважаючи на те, що проведеними перевірками не встановлено заборгованості по заробітній платі, факт порушення відповідачем порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за перші п`ять днів непрацездатності листами непрацездатності №576947, №251985, №249095 є не доведеним, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості по виплаті лікарняних у розмірі 347,75 грн..

У зв`язку з відсутністю фактичних та правових підстав для стягнення заборгованості по виплаті лікарняних у розмірі 347,75 грн., не підлягає до задоволення і вимога позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09 вересня 2016 року по 02 березня 2021 року у розмірі 272 764,80 грн..

Погоджуючись із висновками місцевого суду, апеляційним судом, зокрема, враховується, що листи непрацездатності №576947, №251985, №249095 були предметом планової перевірки Рівненського обласного відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у 2016 році, за результатами якої не було встановлено порушень по їх оплаті за перші п`ять днів непрацездатності.

Не було встановлено таких порушень і при перегляді попереднього судового рішення від 08.02.18 р. апеляційним судом Рівненської області 05 червня 2018 року (а.с. 11-15).

Установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими, спростовуються встановленими судом обставинами справи, по своїй суті зводяться до незгоди скаржника з висновками суду та ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Заразом, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судовим рішенням на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (Hirvisaari v. Finland ("Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Ляшком Дмитром Володимировичем залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 березня 2021 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 06 серпня 2021 року.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.