справа № 179/1775/20
провадження № 2/179/495/21
З А О Ч Н Е (П О В Т О Р Н Е)
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2021 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ковальчук Т.А.

при секретарі судового засідання Ахтієвій Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Магдалинівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

20 листопада 2021 року до Магдалинівського районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням.

25 березня 2021 року по даній справі було винесено заочне рішення суду, яке було скасовано ухвалою суду від 17 червня 2021 року та призначено до розгляду.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок в АДРЕСА_1 , відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку, господарських будівель, споруд від 18 квітня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Магдалинівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Солодовник В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 631. Нерухоме майно зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В будинку позивача зареєстрований його зять - ОСОБА_2 . Оскільки сімейне життя відповідача з дочкою позивача ОСОБА_3 не склалося, разом вони не проживають, сімейні відносини не підтримують.

На даний час відповідач не проживає в будинку позивача. Позивач вважає, що реєстрацією місця проживання в його будинку відповідача, порушуються його права, як власника.

На підставі наведеного, позивач прохає усунути перешкоди у користуванні житловим будинком шляхом зняття з реєстрації місця проживання відповідача.

Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача надала до суду заяву, в якій прохала розглянути справу без їхньої участі, підтримала позовні вимоги, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

На офіційному сайті Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області, «Судова влада» ОСОБА_2 було повідомлено про призначення справи до розгляду після скасування заочного рішення суду.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенню ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що житловий будинок і господарські споруди, які знаходяться по АДРЕСА_1 , є приватною власністю ОСОБА_1 (а. с. 5).

В довідці та Магдалинівської селищної ради значиться від 16.11.2020 року вказано, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але за даною адресою не проживає (а. с. 11).

18 січня 2021 року відповідач ОСОБА_2 надав до суду відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що ОСОБА_1 намагається незаконно позбавити його єдиного місця проживання. (а. с. 36-39).

Відповідач ОСОБА_2 у період з 15 березня 2020 року по 17 липня 2020 року, з 10 серпня 2020 року по 25 листопада 2020 року брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони в Донецькій області (а. с. 55).

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Нормами статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї, як зазначено у частині другій статті 64 ЖК УРСР.

Відповідно до статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно зі статтею 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Правова позиція ЄСПЛ відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції гарантує кожній особі крім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року).

Таким чином, інтереси позивача, як власника житла та користувача цим житлом, перевищують інтереси відповідача, у якого припинилися правові підстави користування чужим майном.

Вказаний висновок також висловлено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи із встановлених обставин справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, шляхом усунення перешкод позивачеві, як власнику, володіти користуватися та розпоряджатися своїм майном, шляхом зняття з реєстрації відповідача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір.

Керуючись ст. ст. 264, 265, 280-283 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Усунути перешкоди в здійсненні ОСОБА_1 , як власником житлового будинку розташованого по АДРЕСА_1 , права користування та розпорядження майном, шляхом зняття з реєстрації із вказаного будинку:

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.А. Ковальчук