Справа № 638/8591/21
Провадження № 2/638/4537/21
13 жовтня 2021 року м. Харків
Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Латки І.П.,
за участю секретаря судового засідання Котельнікової А.Р.,
учасники справи:
позивач Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків,
відповідач ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд, прибудинкової території та комунальних послуг,
У квітні 2021 року Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд, прибудинкової території та комунальних послуг, в обґрунтування якого зазначив, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків - це один з підрозділів Збройних Сил України, який діє на підставі «Положення про квартирно-експлуатаційний відділ міста Харків», затвердженого наказом командувача Сил логістики Збройних Сил України № 278 від 17 грудня 2019 року. Його основним завданням є забезпечення життєдіяльності і функціонування військових частин та установ, керівництва їх квартирно-експлуатаційними службами у зоні його відповідальності з питань квартирно-експлуатаційного забезпечення, розвитку системи технічної експлуатації казарменно-житлового фонду та комунальних споруд з метою підтримання військ (сил) у стані бойової та мобілізаційної готовності. Однією з основних функцій є організація забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями. Одним із основних завдань є забезпечення військових частин та військових навчальних закладів, установ та організацій, дислокованих у зоні його відповідальності, енергоносіями, комунальними послугами, паливом.
Зазначає, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків здійснює технічну експлуатацію та обслуговування житлового фонду та щомісячно нараховує мешканцям будинків - військовослужбовцям та членам їх сімей - плату за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та плату за комунальні послуги, які були спожиті ними впродовж місяця.
Гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 , був переданий від Харківського університету Повітряних Сил імені І. Кожедуба на баланс Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків, де і обліковуються на сьогоднішній день.
В даному гуртожитку мешкають військовослужбовці Збройних Сил України, у тому числі колишні, та члени їх сімей. Позивач забезпечує мешканців комунальними послугами, а саме утримання будинків (квартирна плата), споруд та прибудинкових територій, опалення (постачання теплової енергії), холодна вода та водовідведення, постачання та розподілу електричної енергії.
29 квітня 2014 року ОСОБА_1 було забезпечено житловим приміщенням для проживання за адресою: АДРЕСА_2 , 212.
02 червня 2014 року відповідачу було надано додаткове житлове приміщення кім. 213, шляхом приєднання до кімнати 211, 212.
Позивач зазначає, що протягом зазначеного вище періоду скарг з приводу ненадання або неналежного надання послуг від відповідача на адресу позивача не надходило, позивач продовжує виконувати свої обов`язки та забезпечує надання відповідачу комунальних послуг, які надаються споживачу безперебійно, за винятком часу перерв на проведення ремонтних і профілактичних робіт, ліквідації аварій та її наслідків.
Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних матеріалів, що відповідає положенням ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи
Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України
Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке.
Судом встановлено, що згідно з актом прийняття-передачі основних засобів від 29 грудня 2006 року, гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 , переданий від Харківського університету Повітряних Сил імені І. Кожедуба на баланс Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків (а.с. 19).
Рішенням Квартино-експлуатаційного відділу м. Харкова про забезпечення військовослужбовців Харківського гарнізону житловими приміщеннями для проживання за адресою: АДРЕСА_1 , від 29 квітня 2014 року та від 02 червня 2014 року ОСОБА_1 надано для проживання кімнати № 2-12, 2-11, 2-13 жилою площею 20,6 кв.м (а.с. 14-15).

Згідно з довідкою начальника КЕВ м. Харків №1412 від 25 березня 2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 8).

Згідно з розрахунком заборгованості у гуртожитку КЕВ м. Харкова за адресою: АДРЕСА_2 , 212, 213, ОСОБА_1 за період з травня 2014 року до квітня 2021 року має заборгованість за комунальні послуги, зокрема за квартирну плату, опалення, холодну воду, водовідведення, електричну енергію, у загальному розмірі 29626,15 грн.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Стаття 68 Житлового Кодексу Української РСР встановлює, що наймач зобов`язаний вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до абз. 3 п. 19 Розділу ІV «Надання службових жилих приміщень» Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України №380 від 31 липня 2018 року, командир військової частини видає наказ та укладає з військовослужбовцем договір про надання комунальних послуг, при цьому вартість комунальних послуг та енергоносіїв відшкодовується військовій частині військовослужбовцем за тарифами для населення, крім неодружених військовослужбовців рядового, сержантського та старшинського складу військової служби за контрактом, які проживають безоплатно.

Правовідносини, які існували до затвердження даної Інструкції регулювалися Інструкцією про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою Наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737, абзацами три і чотири пункту 6.2 якої визначено, що військовослужбовці офіцерського складу, а також особи рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і перебувають у шлюбі, та особи, звільнені з військової служби в запас або відставку, які залишились перебувати на квартирному обліку у гарнізонах ЗС України і проживають у казармах та переобладнаних будівлях, компенсують військовій частині вартість отриманих ними комунальних послуг і спожитих енергоносіїв за тарифами для населення. Військовослужбовці офіцерського складу, а також особи рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і перебувають у шлюбі, та особи, звільнені з військової служби в запас або відставку, які проживають у казармах і переобладнаних будівлях, укладають з балансоутримувачем переобладнаної будівлі (казарми) договір на оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв. У разі відсутності приладів обліку енергоносіїв, тепла та води у договорі відображаються норми їх споживання як для гуртожитку у цьому населеному пункті.

Тобто, зазначені норми передбачають обов`язкове укладання договору на оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв між споживачем послуг та командиром військової частини або балансоутримувачем будівлі (до 31 липня 2018 року).

Всупереч зазначеним вище нормам матеріали справи не містять доказів укладання зазначених договорів з ОСОБА_1 .

Судом враховано правову позицію Великої Палати Верховного суду, викладену у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 7128916/17-ц, відповідно до якої надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (частина перша статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року). Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

З аналізу цитованих положень вбачається, що підставою для нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги є або, по-перше, договірні зобов`язання на підставі укладеного договору, або, по-друге, існування фактичних правовідносин з надання житлово-комунальних послуг у разі відсутності договору.

В першому випадку сторона, яка заявляє вимогу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, зобов`язана довести факт укладання договору у передбаченому законом порядку.

В другому випадку сторона, яка заявляє вимогу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, зобов`язана довести ту обставину, що між сторонами дійсно склалися фактичні правовідносини щодо надання житлово-комунальних послуг, в яких відповідач є споживачем послуг, а позивач постачальником таких послуг.

В обґрунтування позовних вимог Квартино-експлуатаційний відділ м. Харків посилається на те, що є одним з підрозділів Збройних Сил України, та діє на підставі Положення про квартирно-експлуатаційний відділ міста Харків, затвердженого наказом командувача Сил логістики Збройних Сил України № 278 від 17 грудня 2019 року, в якому визначені основні завдання КЕВ м. Харків та функції, серед яких організація забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, та основні завдання, забезпечення військових частин та військових навчальних закладів, установ та організацій, дислокованих у зоні його відповідальності, енергоносіями, комунальними послугами.

Разом з тим, позивачем не надано суду копії зазначеного Положення.

Під час судового розгляду представник позивача зазначав про те, що вказане Положення є загальнодоступним в інтернет-мережі. Водночас на офіційному веб порталі «Законодавство України» та на офіційному веб сайті Міністерства оборони України відсутні відомості щодо видання наказу командувача Сил логістики Збройних Сил України № 278 від 17 грудня 2019 року про затвердження Положення про квартирно-експлуатаційний відділ міста Харків.

Крім того, позивачем не надано суду доказів того, що послуги, заборгованість за які просить стягнути позивач з відповідача (опалення, холодна вода, водовідведення, електроенергія), надаються саме позивачем.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

В позовній заяві відсутнє зазначення про неможливість надання будь-якого доказу під час подання позовної заяви.

Під час розгляду справи в судовому засідання представником позивача не зазначалось про неможливість подання будь-яких доказів, не заявлялось будь-яких клопотання щодо витребування доказів.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Гарантіями реалізації принципу змагальності є відповідальність за неподання доказів до суду.

Відповідно до частин першої, четвертої, п`ятої статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Частиною 8 статті 83 ЦПК України визначено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 714/877/15-ц, 20 травня 2021 року у справі № 725/2755/20, від 26 липня 2021 року у справі № 463/5966/16.

У постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 279/11692/15-ц зроблено висновок, що прийняття судом апеляційної інстанції доказу без наведення мотивів такого рішення та невстановлення факту неможливості своєчасного його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від учасника справи, необґрунтованості відмови у його прийнятті судом першої інстанції, порушило принцип змагальності сторін, оскільки позивач була позбавлена можливості подавати нові докази на спростування доказу, що наданий відповідачем до суду апеляційної інстанції.

Враховуючи відсутність доказів, які б підтверджували наявність договірних правовідносин між сторонами відповідно до вимог Інструкції №377 та №380, а також відсутність доказів на підтвердження тієї обставини, що позивач в межах свої повноважень постачає (надає) відповідачу житлово-комунальні послуги, відсутні підстави вважати, що відповідач має перед позивачем зобов`язання щодо оплати житлово-комунальних послуг, зокрема в тому розмірі, який заявлено позивачем.

З урахуванням викладеного суд відмовляє Квартирно-експлуатаційному відділу м. Харків у задоволенні позовних вимог з підстав їх необґрунтованості.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, тому відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 76, 81, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:
У задоволенні позовних вимог Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд, прибудинкової території та комунальних послуг відмовити за необґрунтованістю.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017) рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 18 жовтня 2021 року.

Суддя І.П. Латка