справа № 165/2274/20
провадження №2/165/80/21
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:
головуючого Ференс-Піжук О.Р.,
за участю секретаря судового засідання Пилипчук М.В.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
відповідача ОСОБА_3 ,
представника відповідача Смоляр Є.І.,
представник ССД Сидор Н.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Нововолинську в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та до ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Служба у справах дітей Нововолинської міської ради Волинської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, встановив:
17 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та до ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , а також ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщеннямза адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що перебуваючи на військовій службі, як особа не забезпечена житлом, він отримав ордер №174 на службове жиле приміщення трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Підставою для видачі даного ордера було рішення виконавчого комітету Нововолинської міської ради №106 від 20.03.2008 року. До складу сім`ї позивача в ордер були включені: дружина ОСОБА_3 , дочка дружини ОСОБА_5 і дочка сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказує, що вони 01.04.2008 були зареєстровані за вказаною адресою, однак в дану квартиру не вселялися, оскільки був необхідний тривалий час для приведення її в придатний для проживання стан. В зв`язку з цим, всі проживали в будинку матері відповідача ОСОБА_6 за адресою: . АДРЕСА_3 .
Зазначає, що рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 12.06.2019 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірваний. Відповідач ОСОБА_3 з дочкою ОСОБА_4 після розірвання шлюбу продовжує проживати в АДРЕСА_3 . Вказує, що у цьому будинку відповідач успадкувала після смерті матері і зареєструвала приватну власність на 1/4 його частину. Дочка дружини ОСОБА_5 , знялася з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_2 і постійно проживає у квартирі АДРЕСА_4 . Вказана квартира перейшла у приватну власність відповідача ОСОБА_3 25.04.2019 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері ОСОБА_6 .
Зазначає, що на час розірвання шлюбу з ОСОБА_3 , він був змушений виселитися з будинку по АДРЕСА_3 і поселитися в службову квартиру АДРЕСА_2 , власним коштом провести у ній ремонт, придбати необхідні меблі, оскільки все нажите в шлюбі майно залишилося в користуванні ОСОБА_3 .
Позивач зазначає, що 28 грудня 2019 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_7 . З того часу позивач, його дружина ОСОБА_7 та її діти: ОСОБА_8 2010 року народження, ОСОБА_9 1994 року народження, проживають разом у квартирі АДРЕСА_2 .
Стверджує, що відповідач ОСОБА_3 , неповнолітня дочка ОСОБА_4 і дочка дружини ОСОБА_5 в даній квартирі не проживали і не проживають на даний час.
Зазначає, що відповідач ОСОБА_3 жодної участі в утриманні житла і в оплаті житлово-комунальних послуг не приймала і не приймає, квартирою не користується взагалі, починаючи з 2008 року, оскільки має у власності інше житло за адресою: АДРЕСА_3 , де проживає разом з неповнолітньою дочкою ОСОБА_4 .
Відповідач ОСОБА_5 постійно проживає у квартирі АДРЕСА_4 , яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3 .
У зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_3 з дочкою ОСОБА_10 зареєстровані у спірній квартирі, позивач не може зареєструвати в даній житловій квартирі членів його сім`ї, які постійно проживають з ним, що створює позивачу перешкоди для здійснення своїх прав, як наймача житла. Просить визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та неповнолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_2 у зв`язку з вибуттям на інше постійне місце проживання.
Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 13.11.2020 замінено первісного відповідача ОСОБА_5 на належного ОСОБА_11 , яка змінила прізвище в зв`язку з одруженням, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 26.09.2020. (а.с.46).

Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 31.03.2021 задоволено клопотання представника позивача адвоката Петрука Ю.М. та залишено без розгляду позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог щодо визнання ОСОБА_12 такою, що втратила право на користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 .(а.с.114).

Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 31.03.2021 (а.с.115) замінено третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, з служби у справах дітей виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради на службу у справах дітей виконавчого комітету Нововолинської міської ради.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позові. Пояснили, що після отримання в березні 2008 року ордера на службову квартиру, протягом трьохмісячного строку сім`я ОСОБА_13 туди не вселилася і там не проживала, а разом проживали у АДРЕСА_3 в будинку матері відповідача ОСОБА_6 . У спірній квартирі необхідно було провести ремонт, оскільки вона була не придатна для проживання. Сторони мали намір там проживати сім`єю по завершенню ремонтних робіт. Ствердили, що ОСОБА_1 та неповнолітня ОСОБА_4 не проживали у спірному житлі з 2008 року і не проживають на даний час. При цьому не заперечили, що квартира АДРЕСА_2 не приватизована і є власністю Міністерства оборони України. Також наголосили, що після звернення ОСОБА_14 до суду з вказаним позовом, відповідач почала сплачувати витрати по оплаті комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 у мінімальному розмірі. Вважають, що такі дії відповідача ОСОБА_3 не можуть свідчити про її інтерес до вказаного житла. Не заперечили, що позивач ОСОБА_1 вселився у спірну квартиру в 2019 році, після того, як у сім`ї виникли непорозуміння, що призвели до розірвання шлюбу з відповідачем. Там позивач проживає до цього часу, вселивши без згоди відповідача у спірну квартиру свою дружину ОСОБА_15 та її дітей. Пояснюють, що доступ до квартири був, як в позивача, так і у відповідача.. Зазначають, що у власності відповідача ОСОБА_3 є квартира АДРЕСА_5 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.04.2019 (а.с.11,12). Також вказали, що в 2017 році спірна квартира виведена з службового житла за розпорядженням Нововолинської міської ради. На думку сторони позивача, відповідача ОСОБА_16 з неповнолітньою дочкою сторін слід визнати такими, що втратили право на проживання в квартирі АДРЕСА_6 в зв`язку з вибуттям на інше постійне місце проживання. Просять позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 , яка представляє свої інтереси та інтереси неповнолітньої дитини сторін, та її представник адвокат Смоляр Є.І. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали за їх безпідставністю та необґрунтованістю. Вважають твердження сторони позивача надуманими і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Вказали, що 27 квітня 2001 року між ОСОБА_3 і відповідачем був укладений шлюб. Від цього шлюбу вони мають дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Разом з ними також постійно проживала дочка ОСОБА_3 від першого шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . У 2008 році, тобто під час перебування у зареєстрованому шлюбі, перебуваючи на військовій службі, як особа не забезпечена житлом, позивач ОСОБА_1 отримав на сім`ю у складі чотирьох осіб ордер №179 від 25 березня 2008 року на службове жиле приміщення трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Підставою для видачі даного ордера було рішення виконавчого комітету Нововолинської міської ради №106 від 20.03.2008 року. До складу сім`ї позивача в ордері були включені дружина ОСОБА_3 , яка є військовослужбовцем, дочка дружини ОСОБА_5 і дочка сторін неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 01 квітня 2008 року проведена реєстрація постійного місця проживання усіх чотирьох членів їхньої сім`ї у спірній квартирі.

Отримавши житло на сім?ю, разом протягом трьох років за спільні кошти проводили капітальний ремонт, під час якого у квартирі було встановлено підвісну стелю, міжкімнатні арки, поклеєно нові шпалери, зроблено вартісну декоративну штукатурку у коридорі, змінено вхідні двері, тощо. У цю квартиру придбали необхідні меблі та побутову техніку. Як зазначає сторона відповідача, вказані обставини повністю спростовують доводи позивача в тій частині, що він після розірвання шлюбу з відповідачем, власним коштом зробив ремонт у квартирі і придбав необхідні меблі та побутову техніку.

Вказують, що згідно з рішенням виконавчого комітету Нововолинської міської ради від 21.12.2017 №356, за клопотанням Володимир-Волинського відділу Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління №1840 від 07.12.2017 спірна квартира виключена з категорії службових. Відповідач ОСОБА_3 стверджує, що вони мали намір приватизувати житло, в зв`язку з чим позивач, пообіцявши дочці відповідача від першого шлюбу, яка на той час була військовослужбовцем, посприяти у постановці її на квартирний облік у військовій частині для отримання нею окремого житла, вмовив ОСОБА_12 знятись з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . З 22.02.2018 ОСОБА_5 знялась з реєстраційного обліку у спірній квартирі і в подальшому не реалізувала свого права на отримання службового житла, як військовослужбовець. В зв`язку з цим, у вересні 2020 відповідач ОСОБА_3 , виконуючи останню волю своєї покійної матері, подарувала ОСОБА_12 квартиру за адресою: АДРЕСА_7 , яку отримала у спадщину за законом, а також ј житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , яку отримала у спадок після смерті матері, подарувала своїй дочці на весілля. Стверджує, що ніякого нерухомого майна у власності відповідача ОСОБА_3 , як і в неповнолітньої дочки сторін, немає. Наголошує, що з часу розірвання шлюбу, яке відбулося за ініціативою позивача, оскільки у нього виникли стосунки з іншою жінкою, останній чинить перешкоди у користуванні спірною квартирою відповідачу ОСОБА_3 , хибно вважаючи дане житло лише своїм. При цьому вказують, що з даним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду в серпні 2020 року, ще на той час не проживаючи у спірній квартирі. Почав з ОСОБА_15 проживати там з вересня 2020 року, оскільки дочка останньої з 1 вересня 2020 почала ходити до школи у м.Нововолинську. Не заперечили факт, що дана квартира здавалась в оренду, і після виселення особи, яка винаймала житло, ключі від квартири були передані позивачу, а тому з цього часу відповідач ОСОБА_3 , залишилася без фактичного доступу до житла. ОСОБА_3 з приводу неправомірних дій позивача ОСОБА_1 в листопаді 2019 року зверталася із заявою до начальника КП УЖК №1 та неодноразово протягом 2020 -2021 року до Нововолинського ВП Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області, з приводу неправомірної поведінки позивача, який чинить їй та неповнолітній дочці сторін перешкоди у користуванні квартирою. З приводу цього з ОСОБА_1 проводились профілактичні бесіди з метою недопущення протиправної поведінки. Оскільки ОСОБА_1 , чинить перешкоди у користуванні спірною квартирою, зокрема забрав ключі від квартири, відповідач ОСОБА_3 змушена тимчасово проживати разом зі своєю неповнолітньою дочкою у будинку своєї бабусі у місті Володимир-Волинському. Іншого житла, яке належало б їй на праві приватної власності, у неї немає. Стверджує, що причиною непроживання її з дитиною у спірній квартирі є протиправна поведінка позивача, який чинить їм перешкоди в користуванні квартирою, де вони зареєстровані і яка є основним місцем їхнього проживання. З приводу усунення перешкод в користуванні спірною квартирою вона в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини 16.10.2020 звернулася до Нововолинського міського суду Волинської області із відповідною позовною заявою, де 30.10.2020 відкрито провадження.

Крім того відповідач ОСОБА_3 наголосила, що вона приймає участь в утриманні спірного житла, зокрема сплачує комунальні послуги після виселення особи, яка орендувала квартиру, завжди мала, має і ніколи не втрачала інтересу до вказаного житла, оскільки отримала його як військовослужбовець, в тому числі і на неповнолітню дочку ОСОБА_4 . Наголосила, що на сьогоднішній день у власності ОСОБА_3 та неповнолітньої ОСОБА_4 житла на праві приватної власності немає, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.10.2020, яка спростовує доводи позивача про протилежне. Сторона відповідача вважає підстави, передбачені ст. 170 ЖК УРСР, на які посилається позивач, такими, що не відповідають дійсним обставинам.

Також вказали, що позивач ОСОБА_1 без дозволу ОСОБА_3 , як дорослого члена сім`ї, вселив у спірну квартиру свою дружину ОСОБА_15 та її двох дітей. У зв`язку з тим, що відповідач чинить перешкоди у користуванні квартирою, безпідставно не допускає відповідача з дочкою до квартири, вони позбавлені охоронюваного законом права користування житловим приміщенням, де зареєстровані і яке є для них постійним місцем проживання, тому вважають, що вимоги про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є незаконними, безпідставними і необгрунтованими, та такими, що порушують права неповнолітньої дочки та відповідача, які мають намір проживати за місцем реєстрації і в майбутньому скористатися своїм правом на приватизацію житла. У задоволенні позову просять відмовити.

Допитаний в суді за клопотанням сторони позивача свідок ОСОБА_17 показав, що він проживає в квартирі АДРЕСА_8 , оскільки у квартирі АДРЕСА_9 за вказаною адресою, яку він у 2008 році отримав, як військовослужбовець, триває ремонт. Наголосив, що бачив відповідача ОСОБА_3 приблизно в липні місяці 2020 року, коли вона приходила до квартири, де проживає позивач з дружиною ОСОБА_15 та її дітьми. Зазначив, що відповідач скандалила, стукала і запитувала про ОСОБА_1 . Підтвердив той факт, що у квартирі АДРЕСА_10 , з чоловіком та дочкою. У цей період ремонт у вказаній квартирі не проводився. Показав, що позивач проживав у квартирі сам з весни 2019 року, а з осені 2019 року там почала проживати ОСОБА_18 . До показань свідка ОСОБА_17 стосовно початку проживання позивача та його дружини ОСОБА_15 у спірній квартирі, суд відноситься критично, оскільки в судовому засіданні свідок не зміг конкретно вказати дату, назвавши спочатку, що познайомився з ОСОБА_15 , як з особою, що проживає по сусідству, восени 2020 року, а пізніше зазначив, що це було у 2019 році. Свідку не відомо коли ОСОБА_1 офіційно зареєстрував шлюб з ОСОБА_15 , але знає, що у квартирі АДРЕСА_10 на постійній основі проживає ОСОБА_1 , ОСОБА_15 , її син, що їздить на заробітки та неповнолітня дочка дружини позивача.

Свідок ОСОБА_19 , який приходиться позивачу шваґром, підтвердив у суді, що сторони отримали квартиру на сім?ю. Деякий час вони там робили ремонт, а потім в їхній сім?ї сталася розруха. Позивач поїхав служити, після чого між сторонами почалася взаємна зневага і звинувачення, що призвело до розірвання шлюбу. Свідку відомо, що сторони ділять майно, а також те, що вони здійснили добудову хати на АДРЕСА_3 , влаштували там каналізацію, побудували вартісну огорожу. Придбали ще квартиру у Володимир-Волинському, де позивач робив ремонт. Вважає, що за таких обставин, відповідач поступає не по людські, претендуючи ще на квартиру у ОСОБА_20 . Знає, що сторони проживали разом у АДРЕСА_3 , бо так ближче до роботи, а в квартирі у Нововолинську робили ремонт, щось туди звозили. Свідку відомо, що у цій квартирі проживала квартирантка, анкетних даних якої, він не знає. Показав, що позивач з іншою жінкою проживає у спірній квартирі з 2019 року, з якого місяця точно, не знає. Свідку відомо, що ініціатором розірвання шлюбу була відповідач, хоча в судовому засіданні зі слів позивача встановлено, що ОСОБА_1 звертався з позовом до суду про розірвання шлюбу. Свідок показав, що з ротації позивач повернувся у лютому місяці 2019 року і говорив, що поїде у м.Нововолинськ, а куди насправді поїхав ОСОБА_1 , сказати не може.

Допитаний у суді як свідок ОСОБА_21 , показав, що отримав службове житло за адресою: АДРЕСА_11 , як військовослужбовець. Так само і отримали житло з видачею ордера сім?я ОСОБА_13 . Їх квартира розташована через під`їзд від квартири свідка. Знає, що у їхній квартирі був ремонт, а також йому відомо, що там до 2019 року проживала квартирантка. Потім позивач продовжив робити ремонт в квартирі, відповідачки там свідок не бачив. Свідку відомо, що зараз там проживає позивач, його дружина ОСОБА_15 з дітьми. Коли там жила квартирантка, то ОСОБА_13 проживали в АДРЕСА_3 , де вони зробили прибудову. ОСОБА_1 повернувся зі служби в Іраку, свідок неодноразово був у них в гостях у м.Володимир-Волинський. . Також свідок показав, що у квартирі ОСОБА_13 , шо на 6-му мікрорайоні 8/60, був зроблений косметичний ремонт, квартира придатна для проживання, євроремонту там не було. Свідок показав, що позивач почав проживати у квартирі з літа-осені 2019 року. Пояснив, що коли квартирантка вже та не жила, то позивач заїхав туди сам. Під новий 2020 рік туди вселилася друга дружина позивача з своєю дитиною віком років десяти, яка ходить у ЗОШ № 6 м.Нововолинська. На думку свідка, у квартирі ОСОБА_13 встановлені стандартні вхідні двері. Пояснив, що не пам`ятає коли бачився з відповідачем ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_7 показала, що проживає з ОСОБА_1 у спірній квартирі з осені 2019 року, а зареєструвала шлюб з позивачем 28.12.2019, після чого переїхала туди зі своїми дітьми. До цього проживала в АДРЕСА_12 . Підтвердила, що менша її дочка почала відвідувати школу у м.Нововолинську саме з 01.09.2020 року. Свідку відомо, що квартирантка на прохання позивача звільнила спірну квартиру навесні 2019 року, оскільки він немав де жити. Зі слів сусідів, свідку відомо, що відповідач приходила до квартири, в якій зареєстрована і скандалила. Свідок показала, що звільнилася з роботи у м.Володимир-Волинський з вересня 2020 року, тоді, як її дочка почала ходити до школи в м.Нововолинську. Пояснила, що до спірної квартири приходили представники служби у справах дітей, які зафіксували, що там на момент перевірки, фактично проживає її дочка, яка навчалася у п`ятому класі Нововолинської ЗОШ №6. Свідок підтвердила, що позивач сплачує комунальні послуги за квартиру, оскільки там проживає з весни 2019 року. Наголосила, що особисто не зверталася до відповідача ОСОБА_3 за дозволом на вселення у квартиру, в якій зареєстрована відповідач з неповнолітньою дочкою сторін. Пізніше, під час допиту в суді свідок показала, що її молодша дочка до літа 2020 року проживала у старшої дочки, а влітку 2020 року переїхала в м.Нововолинськ. З огляду на мінливість показань свідка ОСОБА_7 , яка спочатку зазначила, що після реєстрації шлюбу з позивачем, яка відбулася в кінці грудня 2019 року переїхала з дітьми до квартири позивача, зі згоди останнього, а пізніше показала, що її молодша дочка переїхала в спірну квартиру влітку 2020 року, суд оцінює їх критично.

Допитана в суді свідок ОСОБА_11 , що є дочкою відповідача від першого шлюбу, показала, що спірну квартиру сторони отримали на сім?ю, членом якої була і вона, у 2008 році. Там вони не проживали, оскільки робили ремонт. Свідок показала, що у 2017 році позивач зрадив відповідачці з іншою жінкою, яка їй знайома. Підтвердила, що до вересня 2019 року у спірній квартирі проживала квартирантка. Оскільки позивач пообіцяв свідку посприяти у вирішенні питання постановки на чергу на отримання від Міністерства Оборони України житла, то вона, не ставлячи до відома матір, добровільно знялася з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . Своїх обіцянок позивач не дотримався, тому свідок залишилась без житла. У зв`язку з цим, відповідач, виконуючи волю покійної бабусі, подарувала дочці на весілля квартиру в АДРЕСА_3 , які отримала у спадок після смерті матері ОСОБА_6 . Свідок показала, що коли на початку зими 2019 року позивач повернувся з зони АТО, то відразу з сумками поїхав до ОСОБА_7 , а саме туди, де остання у АДРЕСА_12 разом зі своїми дітьми знімала будинок. Про цей факт відомо всім у військовій частині, де служить позивач та свідок. Він їхав на роботу з АДРЕСА_13 , до місця служби. Підтвердила що до вересня місяця 2020 року позивач проживав на АДРЕСА_13 , а з вересня 2020 року він почав проживати у спірній квартирі.

Представник ССД Сидор Н. в судовому засіданні висловила свою думку виключно в інтересах неповнолітньої дитини сторін, і вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки неповнолітня ОСОБА_4 не має в користуванні та у власності іншого житла, що встановлено під час проведення комісійного обстеження 07.05.2021 місця її тимчасового проживання в будинку за адресою АДРЕСА_3 , власником якого зазначено ОСОБА_22 .

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , думку представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Нововолинської міської ради. дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 з сім`єю у складі чотирьох осіб, а саме: дружина ОСОБА_3 , дочка дружини ОСОБА_5 , спільна дочка сторін ОСОБА_4 -22.09.2006 р.н. (а.с.6,7), видано ордер на службове жиле приміщення від 25.03.2008 №179 на право зайняття службового жилого приміщення жилою площею 39.7 кв.м., яке складається з трьох кімнат за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8). Квартира належала Міністерству оборони України, що підтверджується довідками про перевірку житлових умов військовою частиною від 11.03.2020 та 18.05.2020 (а.с.10).

Відповідно до ст. 122 Житлового кодексу УРСР на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 Житлового кодексу УРСР до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 12.06.2019, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.53).

Розглянувши клопотання №1840 від 07.12.2017 Володимир-Волинського відділу Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління, своїм рішенням виконавчий комітет Нововолинської міської ради Волинської області від 21.12.20217 №356 (а.с.54), не заперечував у виключені з категорії службового фонду квартири АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_1 зі сім`єю в складі з чотирьох осіб.

Відповідно до повідомлення квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир-Волинський Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління від 14.12.2020 №34 (а.с.112) що згідно з справою №119 «Книга обліку службових житлових приміщень по КЕВ м. Володимир-Волинський», яка розпочата 04.01.2007 року капітан ОСОБА_1 отримав службову квартиру в АДРЕСА_1 на склад сім`ї чотири особи. Як зазначено у вказаному повідомленні, дана квартира виключена із числа службових.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.118,119) квартира АДРЕСА_2 має форму власності державна та належить Міністерству оборони України.

ОСОБА_3 є військовослужбовцем, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_1 (а.с.79).

ОСОБА_12 добровільно знята з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 22 лютого 2018 року (а.с.60).

Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сім`ї і реєстрацію (а.с.59) особовий рахунок за адресою: АДРЕСА_1 відкритий на ім`я ОСОБА_1 , у цьому житлі зареєстрована сім`я із трьох осіб: ОСОБА_1 ОСОБА_3 та їх неповнолітня дочка ОСОБА_4 .

Відповідач ОСОБА_3 приймає участь в утримані спірного житла, що підтверджується дублікатами квитанцій про сплату комунальних послуг (а.с.63-69, 124-129).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 тимчасово проживає разом з неповнолітньою дитиною сторін ОСОБА_4 у АДРЕСА_3 , оскільки по місцю реєстрації після отримання житла, у квартирі проводились ремонтні роботи, а також певний період житло здавалось у найм.

В суді встановлено, і це підтверджено дослідженими доказами, що позивач після звільнення квартири особою, яка винаймала житло, отримав від неї ключ від вхідних дверей і вселився у спірну квартиру.

Відповідачу, як колишній дружині, ключа від вхідних дверей не передав, а без дозволу останньої вселив у житло, де зареєстроване постійне місце проживання ОСОБА_3 та неповнолітньої ОСОБА_4 , ОСОБА_7 з її дітьми. .

У зв`язку з неправомірною поведінкою позивача, що полягає у чиненні ним перешкод відповідачу та неповнолітній дочці сторін, у користуванні квартирою, відповідач у листопаді 2019 року зверталася до начальника КП УЖК № 1. (а.с.55).

Крім того, ОСОБА_3 , з приводу неправомірних дій позивача ОСОБА_1 стосовно перешкод у користуванні квартирою, де зареєстроване постійне місце проживання відповідача та неповнолітньої дочки сторін, зверталася протягом 2020 року із заявами до начальника до Нововолинського ВП Володимир-Волинського ВР ГУНП у Волинській області (а.с.56-58), та 12.03.2021 до Відділення поліції №1 (м. Нововолинськ) Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області (а.с.130,131,141), вказуючи, що колишній чоловік перешкоджає їй з дочкою у користуванні квартирою. Дані звернення були розглянуті в порядку Закону України «Про звернення громадян». З приводу цього з ОСОБА_1 проводились профілактичні бесіди з метою недопущення протиправної поведінки, а ОСОБА_3 роз`яснено право звернення захистом порушених прав до суду.

16.10.2020 ОСОБА_3 звернулася до Нововолинського міського суду Волинської області з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення, де ухвалою від 30.10.2020 відкрито провадження. (а.с.78).

Встановлені обставини, які підтверджені належними і допустимими доказами дають суду підстави зробити висновок, що позивач своєю протиправною поведінкою чинив та продовжує чинити позивачу ОСОБА_3 та неповнолітній дочці сторін ОСОБА_3 у користуванні спірною квартирою, де зареєстроване постійне місце проживання відповідачів. . Судом також встановлено, що позивач, без дозволу дорослого члена сім?ї, зокрема ОСОБА_3 , вселив у спірну квартиру свою дружину ОСОБА_7 та її двох дітей, де вони проживають і на даний час, створюючи перешкоди відповідачу та неповнолітній ОСОБА_4 у користуванні житлом за місцем реєстрації.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Згідно статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна.

Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

Тому, у разі задоволення позову, буде грубо порушено право неповнолітньої ОСОБА_4 на житло, місце постійного проживання якої з батьками зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.1 та ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Згідно з ч. 2 ст. 18 цього Закону, діти мають право користуватися займаним приміщенням як члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, в рішенні «Крівіцька та Крівіцький проти України» від 02 грудня 2010 року, втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті другому статті 8, не здійснюється згідно із законом та не може розглядатись, як необхідне в демократичному суспільстві.

Згідно з статтею 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками.

Підстава, на якій місце проживання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєструвалося в спірній квартирі, у судовому порядку не оспорювалася, тому вважається, що вона набула права користування цим житлом на законних підставах.

Оскільки неповнолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом.

Відповідно до статті 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції).

Не можна вважати не поважною причину не проживання дитини у спірному житлі її проживання в іншому місці, з одним із батьків, оскільки неповнолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини.

Надаючи оцінку тому, що неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не може самостійно визначати своє місце проживання, а тому сам по собі факт її тимчасового проживання в іншому місці, яке відмінне від постійного місця проживання, не може слугувати безумовною підставою для визнання неповнолітньої особи такою, що втратила право користування спірною квартирою.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , набула право власності або право постійного користування іншим житлом, позивачем суду не надано, як і не надано доказів на підтвердження підстави позову, зокрема вибуття відповідача ОСОБА_3 з неповнолітньою дочкою сторін ОСОБА_4 на інше постійне місце проживання.

Судом встановлено, що ні відповідач ОСОБА_3 , ані неповнолітня дочка сторін ОСОБА_4 іншого житла, ніж спірна квартира, не мають (а.с.61), інтересу до спірної квартири, відповідач, яка захищає свої інтереси та інтереси неповнолітньої дочки сторін, ніколи не втрачала та не втратила на даний час, що підтверджується дослідженими судом та проаналізованими вище належними і допустимими доказами.

Стороною відповідача, наданими суду доказами доведено, що причиною не проживання її з неповнолітньою дочкою сторін у квартирі по місцю реєстрації є протиправна поведінка позивача, який чинить їм перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_2 , що є постійним і єдиним місцем проживання ОСОБА_3 та неповнолітньої ОСОБА_4 .

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи, що квартира АДРЕСА_2 була надана військовослужбовцям, не забезпеченим житлом, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як службове житло на сім`ю із чотирьох осіб, позивач чинить перешкоди відповідачу у користуванні спірним житлом, внаслідок чого ОСОБА_3 звернулася за захистом своїх прав до суду з позовом усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення, оцінюючи поважність причин тимчасової відсутності відповідача ОСОБА_3 та неповнолітньої дочки ОСОБА_23 у спірній квартирі, реальний інтерес відповідача ОСОБА_3 до спірної квартири, в тому числі участь у оплаті комунальних послуг, суд у задоволенні позову відмовляє.
Керуючись ст. 12, ст. 13, ст. 81, ст. 89, ст. 141, ст. 263, ст. 264 ЦПК України, на підставі ст.ст. 9,64,71 ЖК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_3 та неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_2 у зв`язку з вибуттям на інше постійне місце проживання, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Нововолинський міський суд Волинської області до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 18 жовтня 2021 року.

Головуючий підпис О.Р. Ференс-Піжук