Справа № 142/381/21
Провадження № 22-ц/801/2197/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гринишина А. А.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 рокуСправа № 142/381/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Оніщука В.В.,

суддів: Медвецького С.К., Копаничук С.Г.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 13 серпня 2021 року, ухвалене у складі судді Гринишиної А.А., в залі суду,

встановив:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 20 червня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що складено актовий запит №1139. За час перебування у шлюбі у сторін народилася дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачем зазначено, що сумісне життя з відповідачем не склалося та на даний час вони проживають окремо, у зв`язку з чим нею подано до суду позов про розірвання шлюбу, рішення за результатами розгляду якого ще не прийнято. Їх спільна з відповідачем дитина проживає разом з нею та перебуває на повному її утриманні. У зв`язку із здійсненням догляду за малолітньою дочкою, позивач не має можливості працевлаштуватися та єдиним її доходом є одноразова допомога при народженні дитини у розмірі 860 гривень щомісячно. Крім того, позивачем зазначено, що їх спільна з відповідачем дочка за станом здоров`я потребує лікування, кошти на яке у неї відсутні.

Також, позивач вказує, що вона також позбавлена можливості оформити соціальну допомогу, оскільки перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, а він не надає інформації про свої доходи. Відповідач ухиляється від виконання покладеного на нього відповідно до ст. 180 СК України обов`язку утримувати свою дитину, добровільно матеріальної допомоги на її утримання не надає, участі у вихованні доньки не приймає.

З урахуванням наведеного, позивач звернувшись в суд з даним позовом, просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 13 серпня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3 500 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом - 12 липня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, судом першої інстанції враховано заяву відповідача про визнання позову, вік дитини, її потреби, майновий стан сторін, які є працездатними як за віком, так і за станом здоров`я та обов`язок обох батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу у якій зазначено, що рішення суду першої інстанції є незаконним, ухваленим за неповного з`ясування обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, у апеляційній скарзі зазначено, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі, в матеріалах справи відсутні докази того, що останній отримує будь який дохід.

Крім того, ОСОБА_2 просить врахувати те, що на даний час він продовжує лікування після хвороби на туберкульоз.

Також, скаржником вказано, що заява відповідача про визнання позову задоволена місцевим судом безпідставно, адже відповідач не знав про те, що з нього стягуватимуться аліменти в розмірі 3 500 грн на місяць та був згоден сплачувати лише 1 300 грн, і така заява сама по собі не є безумовною підставою для задоволення позову.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити частково та стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1 300 грн на місяць на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

07.10.2021 позивачем на апеляційну скаргу подано відзив у якому остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення з посиланням на безпідставність поданої скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційна скарга на підставі статті 369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20 червня 2018 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с. 6).

Під час перебування в шлюбі у сторін народилася дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданим Крижопільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у ВІнницькій області (а.с. 7).

Також судом встановлено, що сторони по справі проживають окремо.

Згідно довідки, виданої Піщанською селищною радою Вінницької області №1804 від 27 травня 2021 року, малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з матір`ю - ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Відповідно до копії довідки Управління соціального захисту населення Тульчинської РДА (№3 смт. Піщанка) №04-05/331 від 27 травня 2021 року, ОСОБА_1 знаходиться на обліку в УСЗН Тульчинської РДА (№3 смт. Піщанка) та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні 1-ї дитини в розмірі 860 гривень щомісячно (а.с. 9).

Згідно з довідкою, виданою 09 липня 2021 року Комунальним некомерційним підприємством "Центр первинної медико-санітарної допомоги" Піщанської селищної ради, дочка ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 потребує оперативного хірургічного лікування, при цьому зазначено діагноз (а.с. 10).

Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною другою статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Положеннями статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини що мають істотне значення.

У частині другій статті 182 СК України зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з частинами першою - третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов та визначаючи аліменти у заявленому розмірі, врахував вік дитини та її право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також прийняв до уваги подану відповідачем заяву про визнання позову.

Положеннями частини першої та четвертої статті 206 ЦПК України визначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Отже, судом першої інстанції рішення про стягнення аліментів у визначеному розмірі ухвалено з урахуванням письмової заяви відповідача про визнання позову та за наявності законних підстав для стягнення аліментів, при цьому були відсутні підстави вважати, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що відповідач не заперечує факту подання ним заяви про визнання позову, а щодо тверджень останнього про те, що він не був ознайомлений із суттю заявлених до нього вимог, то вказані твердження на увагу не заслуговують, оскільки з матеріалів справи видно, що заява про визнання позову була подана відповідачем після відкриття провадження у справі безпосередньо до місцевого суду, і відповідно ОСОБА_2 мав реальну можливість ознайомитись із матеріалами справи, а подаючи вказану заяву він на власний розсуд скористався своїми процесуальними правами.

Аргументи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було встановлено чи має відповідач можливість сплачувати аліменти у визначеному розмірі, судом до уваги не приймаються, з огляду на наступне.

Як зазначено вище, що при визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, викладені у статті 182 СК України, а також у даному випадку судом прийнято до уваги подану відповідачем заяву про визнання позову, якою він фактично підтвердив свою змогу сплачувати аліменти саме в такому розмірі.

Подаючи апеляційну скаргу та заперечуючи проти визначеного розміру аліментів, відповідачем взагалі не надано будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження неможливості сплати ним аліментів в такому розмірі або ж для визначення аліментів у іншому розмірі.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами частин 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Апеляційний суд зазначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, тому з огляду на встановлені у справі обставини, визначені судом першої інстанції аліменти у розмірі 3 500 грн, є достатніми для повного фізичного, інтелектуального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини, і вказаний розмір аліментів не порушує інтереси сторін.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи зазначений позов, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно із положеннями ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

З огляду на наведені обставини, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що сторони не позбавлені можливості згодом, після визначення розміру аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (стаття 192 СК України).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 13 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В. В. Оніщук

Судді: С. К. Медвецький

С. Г. Копаничук