Дата документу 25.10.2021
Справа № 334/5152/21
Провадження № 2/334/3373/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Коломаренко К.А.
за участю секретаря:Фарзаєвої К.А.
позивачаОСОБА_1 (особисто)
представника позивачаадвоката Коломоєць І.В. (діє на підставі Ордеру АР №1054620)
відповідачаОСОБА_2
представника відповідачаадвоката Трофимової Г.М. (діє на підставі Ордеру АР №1046527)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Ленінського районного суду міста Запоріжжя перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Позивач мотивував позовні вимоги тим, що вона з відповідачем 21.09.2013 року уклали шлюб, який зареєстровано Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, про що зроблений актовий запис №557. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 28.08.2018 у справі №334/2835/18.

За час спільного проживання сторони набули на праві спільної сумісної власності транспортний засіб, а саме: автомобіль марки Ford, модель Focus, номер кузова НОМЕР_1 , 2007 року випуску, червоного кольору, згідно договору купівлі-продажу2307/2341/01/2016 від 14.05.2016. Після розірвання шлюбу транспортний засіб залишився у користуванні відповідача, наразі позивачеві невідомо, чи вибув автомобіль з власності відповідача, місцезнаходження автомобіля позивачеві не відомо.

Разом з тим, з огляду на той факт, що автомобіль придбаний в період шлюбу за сумісні кошти, позивач зазначає, що їй на праві спільної сумісної власності належить 1/2 частина спірного транспортного засобу. Вказаний автомобіль зареєстрований за відповідачем, а тому позивач має право на грошову компенсацію 1/2 вартості спірного автомобіля від відповідача. Позивач зазначає, що вартість спірного транспортного засобу згідно визначення за Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів складає 150 103,87 грн., отже 1/2 вартості майна складає 75 052 грн.00 грн., які позивач просить стягнути з відповідача на її користь. Також просить стягнути з відповідача судові витрати, а саме суму судового збору та витрати на правничу допомогу.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 29.07.2021 року відкрито спрощене провадження по справі, визначено сторонам строк для подання заяв по суті спору.

30.08.2021 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що в період шлюбу сторонами дійсно було придбано автомобіль Ford Focus, номер кузова НОМЕР_1 , 2007 року випуску, червоного кольору, який є спільною сумісною власністю подружжя. Також вказує, що позивачем зазначена вартість автомобіля 150 103,87 грн, при цьому оцінка вартості автомобіля, який є предметом позовних вимог, оцінювалась не враховуючи фактичного технічного стану автомобіля. Зазначає, що 21.08.2021 відповідач звернувся до судового експерта-автотоварознавця з метою з`ясування ринкової вартості автомобіля. За результатами експертного дослідження зроблено висновок №8625 від 25.08.2021, з якого вбачається, що ринкова вартість автомобіля Ford Focus, НОМЕР_2 , 2007 року випуску, червоного кольору, становить 110 745,61 грн, що має бути враховано при винесенні рішення про стягнення 1/2 вартості майна. Щодо стягнення витрат на правову допомогу зазначає, що до позовної заяви не додано детального опису наданих послуг, актів прийому-передачі наданих послуг та підтвердження сплати послуг на суму 10 000,00 грн.

17.09.2021 від представника позивача на адресу суду надано заяву, в якій позивач зазначає, що висновок №8625 від 25.08.2021, наданий позивачеві, є нечитабельним, дослідження проводилось без участі позивача, а тому вважає доказ недопустимим. Також до заяви додано розрахунок судових витрат, акт прийому передачі виконаних робіт/правничих послуг, копію квитанції до прибуткового касового ордера №61 від 16.09.2021.

18.10.2021 від представника позивача на адресу суду надано розрахунок судових витрат (уточнений), акт прийому передачі виконаних робіт/правничих послуг, копію квитанції до прибуткового касового ордера №69 від 18.10.2021

В судовому засідання позивач та її представник підтримали позовні вимоги з підстав, зазначених в позовній заяві, на задоволенні позовних вимог в розмірі, визначеному позивачем, наполягали, посилаючись на те, що вважають докази, надані відповідачем на підтвердження вартості спірного майна, недопустимими.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти фактичних обставин у справі не заперечували. Разом з тим, пояснили, що не заперечують щодо стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 дійсної вартості майна, встановленої на підставі експертного дослідження, оригінал якого надали суду для огляду. Щодо суми витрат на правничу допомогу відповідач зазначав, що він з позивачем дійшов згоди про поділ судових витрат навпіл.

Суд, заслухавши позивача та її представника, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Судом встановлено, що 21.09.2013 року уклали шлюб, який зареєстровано Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, про що зроблений актовий запис №557 (а.с. 12).

Шлюб між сторонами розірвано рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 28.08.2018 у справі №334/2835/18 (а.с. 13).

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу № 2307/2341/01/2016 від 14.05.2016 року ОСОБА_2 є власником спірного автомобіля, що підтверджується листом Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Запорізькій області.(а.с. 64-65).

Таким чином, автомобіль Ford Focus, номер кузова НОМЕР_1 , 2007 року випуску, червоного кольору, придбано під час шлюбу.

Також судом встановлено, що спірний автомобіль перебуває в користуванні у відповідача.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Підставою виникнення права спільної власності подружжя на майно є реєстрація шлюбу. Договором між подружжям може бути встановлений інший режим майна, набутого під час шлюбу.

Як зазначається у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя" спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Пунктом 24 цієї ж постанови визначено, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб.

Згідно з ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як встановлено судом, подружжя договорів в порядку, який передбачено ст. 64 СК України, не укладало.

Отже, діюче Сімейне законодавство України встановлює принцип рівності часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Причому на рівність цих часток не впливає той факт, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Згідно з п.п. 22-25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Крім того, пунктом 23 зазначеної вище постанови передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Крім того, ст. 60, 70 СК України, ст. 368 ЦК України закріплено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 372/504/17 від 21 листопада 2018 року.

Звертаючись з позовом до суду, позивач в обґрунтування розміру заявлених позовних вимог про стягнення 1/2 вартості спільно набутого майна, посилалась на визначення вартості згідно Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №66 від 18.02.2016 року, про що надала розрахунок вартості транспортного засобу Ford Focus, 2007 року випуску, з якого вбачається, що сума 150 703,87 грн. є середньо ринковою вартістю транспортного засобу для цілей оподаткування транспортним податком відповідно до пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України.

Разом з тим, суд звертає увагу, що ні в нормах Цивільного Кодексу України, нормах Сімейного Кодексу України, ні в роз`ясненнях Пленуму Верховного Суду України не визначено такого поняття, як «середньоринкова вартість» майна. А вжите в нормах Податкового Кодексу поняття «звичайна ціна», «ринкова ціна», порядок та спосіб її визначення застосовується для цілей оподаткування, а не у разі поділу спільного майна подружжя.

Що стосується вартості спірного майна, а саме автомобіля Ford Focus, номер кузова НОМЕР_1 , 2007 року випуску, червоного кольору, суд зазначає, що сторони у судовому засіданні не дійшли згоди щодо його вартості, а тому суд вважає за необхідне взяти до уваги висновок №8625 судового експерта-товарознавця від 25.08.2021, складеного за зверненням відповідача експертом Крутінь В.В., відповідно до якого ринкова вартість зазначеного транспортного засобу станом на дату оцінки складає 110 745,61 грн. (а.с. 35-45), оскільки дана оцінка була зроблена безпосередньо після огляду автомобіля Ford Focus, номер кузова НОМЕР_1 , 2007 року випуску, червоного кольору та зроблено з урахуванням технічного зносу транспортного засобу, а тому у суду немає підстав піддавати сумніву даний звіт. При цьому суд звертає увагу на те, що експерт попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку.

Щодо посилань позивача та її представника на те, що вказаний доказ є недопустимим, оскільки копія надана позивачу є нечитабельною, а для проведення експертизи позивач не була запрошена на огляд автомобіля, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до вимог ст.. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст.. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 106 ЦПК України визначено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

Відповідно до ст. 102 ЦПК України визначені вимоги до висновку експерта, де зазначено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Вказаним вимогам висновок №8625 судового експерта-товарознавця від 25.08.2021 відповідає.

Сприяючи сторонам у здійсненні їх прав суд роз`яснював позивачеві та її представнику, що у випадку незгоди з висновками експерта, позивач має право заявити клопотання про призначення у справі судової експертизи з метою визначення вартості спірного майна, звернутися до експерти з заявою про проведення експертизи, висновок якої надати суду, або заявити клопотання про виклик експерта, який надав висновок, для надання усних пояснень щодо його висновку.

З відповідними заявами/клопотаннями позивач до суду не звертався.

Разом з тим в судовому засіданні відповідачем суду наданий оригінал висновку №8625 судового експерта-товарознавця від 25.08.2021, який оглянутий судом, сумнівів щодо його достовірності у суду не виникає.

З урахуванням викладеного вище, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1/2 вартості спірного автомобіля 55 372,81 грн., яка розрахована з урахування вартості автомобіля, встановленої експертом 110 745,61 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з такого.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Пунктом 3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 3 ст. 141 ЦПК України передбачено, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

17.09.2021 від представника позивача на адресу суду надано заяву, в якій позивач зазначає, що висновок №8625 від 25.08.2021, наданий позивачеві, є нечитабельним, дослідження проводилось без участі позивача, а тому вважає доказ недопустимим. Також до заяви додано розрахунок судових витрат, акт прийому передачі виконаних робіт/правничих послуг, копію квитанції до прибуткового касового ордера №61 від 16.09.2021. 18.10.2021 від представника позивача на адресу суду надано розрахунок судових витрат (уточнений), акт прийому передачі виконаних робіт/правничих послуг, копію квитанції до прибуткового касового ордера №69 від 18.10.2021.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу надавалась правова допомога адвокатом Коломоєць І.В., сторонами було підписано акт прийому передачі виконаних робіт/правничих послуг від 16.09.2021 та акт прийому передачі виконаних робіт/правничих послуг від 18.10.2021, відповідно до якого сторони визначили детальний опис виконаних робіт (наданих послуг) та їх вартість, яка загалом склала 8 500,00грн.

В позовній заяві був наданий орієнтовний розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Позивачем понесені витрати на правничу допомогу по даній справі у розмірі 8 500,00 грн., що підтверджується актом прийому передачі виконаних робіт/правничих послуг від 18.10.2021, квитанцією до прибуткового касового ордера №61 від 16.09.2021 на суму 5 500,00 грн., квитанцією квитанції до прибуткового касового ордера №69 від 18.10.2021 на суму 3 000,00 грн..

З урахуванням того факту, що позовні вимоги позивача задоволено частково, з відповідача підлягають стягненню витрати на правову допомогу пропорційно розміру задоволених вимог, а саме 6 271,24 грн. (із розрахунку 8 500,00 грн. * 73,78%).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені позивачем витрати на сплату судового збору у розмірі 669,92 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 12, 13, 81, 82, 141, 209, 258, 263-268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки Ford, модель Focus, номер кузова НОМЕР_1 , 2007 року випуску, червоного кольору, у розмірі 55 372,81 грн. (п`ятдесят п`ять тисяч триста сімдесят дві гривні 81 копійка).

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 669,92 грн.(шістсот шістдесят дев`ять гривень 92 копійки).

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) суму витрат на правову допомогу у розмірі 6 271,24 грн.(шість тисяч двісті сімдесят одна гривня 24 копійки).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Суддя: Коломаренко К. А.