ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7348/21 Справа № 215/5201/20 Суддя у 1-й інстанції - Науменко Я. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П.,Зубакової В.П.

секретар судового засідання Кислиця І.В.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 травня 2021 року, яке постановлено суддею Науменко Я.О. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 12 травня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини.

В обгрунтування позовних вимог позивач що у період з 09.12.20011 року по 20.11.2015 року, перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , від даного шлюбу має сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 22.07.2015 року з позивача стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини його доходів.

18.07.2017 року позивач вдруге одружився з ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_5 . У зв`язку з тим, що тепер на його утриманні перебуває ще одна дитина та дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, просить зменшити розмір аліментів, на сина ОСОБА_3 з 1/4 до 1/6 частини його доходів.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 травня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Зменшено розмір аліментів, які стягуються за рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 22 липня 2015 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частки до 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та стягнуто аліменти у зменшеному розмірі від дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Раніше направлений виконавчий документ: у справі №215/2257/15-ц відкликано.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, у сумі 840 грн. 80 коп..

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідачка ОСОБА_2 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповно з`ясованими обставинами, ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позовна заява не відповідає вимогам ст.. 175 ЦПК України та відкрив з порушенням норм процесуального права. Стягуючи з відповідача судовий збір, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог.

Позивач, як на підставу для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів посилається на створення сім`ї та народження ще однієї дитини, що є доказом виключно зміни сімейного стану позивача. Відповідно до позовної заяви, позивач працює та сплачує поточні платежі по нарахованим аліментам, його середній заробіток свідчить про незмінність майнового стану позивача та можливість сплачувати аліменти в установленій рішенням суду частині.

Позивачем не надано доказів на підтвердження погіршення його стану здоров`я, наявність судового наказу виданого Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу від 19.02.2021 року не може свідчити про зміну матеріального стану позивача, відтак позивач може працювати та зобов`язаний утримувати власних дітей.

Крім того, доказів пред`явлення судового наказу до виконання, які б могли свідчити про зміну матеріального стану позивачем не надано.

Таким чином, підстави для зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача на користь відповідача на утримання їх спільної дитини, відсутні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю доповідача, представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Скоробогатько В.Ю., який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом, та вбачається із матеріалів справи, що у період з 09.12.2011 року по 20 листопада 2015 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Від даного шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , що видане 16 травня 2012 року Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №342 (а.с.8).

Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 липня 2015 року, з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів платника аліментів, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, на користь матері дитини ОСОБА_2 , починаючи з 18.05.2015 року(а.с. 28).

18.07.2017 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_7 , зареєстрований виконкомом Першотравенської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, актовий запис №1.(а.с.10).

Від даних шлюбних відносин має неповнолітню дитину: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , що видане 15 січня 2020 року Покровським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №53 (а.с.9).

Судовим наказом Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 лютого 2021 року, виданим у справі №212/9486/20, з ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів платника аліментів, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, на користь матері дитини ОСОБА_8 , починаючи з 24 грудня 2020 року (а.с. 67 зворот).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав, передбачених статтею 192 СК України, для зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів, а тому, приймаючи до уваги матеріальне становище позивача й виходячи з рівності обов`язку батьків утримувати дитину.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

У відповідності до положень ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За змістом ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Отже, значне погіршення матеріального становища платника аліментів або зміна його сімейного стану, погіршення стану його здоров`я, може бути підставою для задоволення його вимоги про зменшення розміру аліментів. Тягар доказування вказаних обставин покладається на позивача.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 62 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є Конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 12 ЦПК України.

На суд покладається обов`язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.07.2017 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_7 , зареєстрований виконкомом Першотравенської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, актовий запис №1.(а.с.10).

Від даних шлюбних відносин має неповнолітню дитину: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 липня 2015 року, з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів платника аліментів, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, на користь матері дитини ОСОБА_2 , починаючи з 18.05.2015 року(а.с. 28).

Судовим наказом Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 лютого 2021 року, виданим у справі №212/9486/20, з ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів платника аліментів, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, на користь матері дитини ОСОБА_8 , починаючи з 24 грудня 2020 року (а.с. 67 зворот).

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що, у позивача змінився майновий стан, оскільки з`явились нові майнові зобов`язання щодо утримання новонародженої дитини в другому шлюбі, що є підставою для зміни розміру аліментів.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що матеріальний стан позивача не є скрутним навіть після відрахувань із заробітної плати аліментів, при цьому, ніяких інших допустимих та достатніх доказів на підтвердження погіршення матеріального становища, або погіршення стану здоров`я, позивачем не надано, оскільки відповідно до вимог ч.1 ст. 192 СК України , розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено розмір у разі зміни матеріального або сімейного стану.

Матеріалами справи доведений факт зміни у позивача ОСОБА_1 сімейного стану. Після ухвалення рішення суду, яким стягнуто аліменти ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_8 та в них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що у розумінні ст. 192 СК України, є підставою для зменшення розміру аліментів.

Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст. 180 СК України , обов`язок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду, доводи апеляційної скарги, щодо відсутності доказів пред`явлення судового наказу до виконання, які б могли свідчити про зміну матеріального стану позивача, адже зміна матеріального стану не є єдиною підставою для зменшення розміру стягнутих аліментів.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сімейний стан позивача і його матеріальне становище змінилися, що є підставою для зменшення присуджених рішенням суду розміру аліментів з 1/4 до 1/6 частки всіх видів заробітку (доходів).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права в оскаржуваній частині, яке призвело або могло б призвести до неправильного вирішення справи, фактично апелянт наводить ті ж аргументи, яким дана оцінка судом в мотивувальній частині рішення.

Рішення суду першої інстанції містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За вище наведених обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для скасування судового рішення - відсутні, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 03 листопада 2021 року.

Головуючий:

Судді: