Справа №265/955/20
Провадження №2/265/91/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2021 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Вайновського А. М., за участю секретаря судових засідань Гавшиної А.С., Лопоног Т.Г., представника позивача ОСОБА_1 в особі адвоката Моргунова Сергія Володимировича, позивача ОСОБА_2 , представника відповідача в особі адвоката Темір Ігора Васильовича розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільною сумісного майна подружжя, визначення порядку користування та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ

10 лютого 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права спільної сумісної власності подружжя на квартиру, визнання права власності на частку квартири, визнання порядку користування квартирою. В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що 19 вересня 1992 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 26 жовтня 1999 року позивач та відповідач ОСОБА_2 придбали у відповідача ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 . Договыр купывлы-продажу квартири у формы біржового контракту №ОР-483 від 26.10.1999 р. нотаріально посвідчений не був. Право валасносты ОСОБА_4 на квартиру зареэстроване в Маріупольському бюро технічної інвентаризації, про що отримане реєстраційне свідоцтво. На теперішній час позивач не взмозі зареєструвати за собою право власності на Ѕ частину квартири, бо вказаний договір не був нотаріально посвідчений. Добровільно ОСОБА_2 відмовляється визнавати за позивачем право власності на Ѕ частину квартири. На підставі вище викладеного просить суд, визнати дійсним біржовий контракт, оформлений на Азовській універсальній товарної біржі; визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; виділити частки в спірній квартирі, яка є спільною сумісною власністю подружжя, визнавши за позивачем ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири в будинку АДРЕСА_2 . Визнати порядок користування квартирою АДРЕСА_1 визнавши за позивачем в користування кімнату № НОМЕР_1 площею 11,00 кв.м., а відповідачу ОСОБА_2 в користування кімнату № НОМЕР_2 площею 18,0 кв.м. з балконом площею 0,8 кв.м., а наявний в квартирі коридор, суміщений санвузол з туалетом і ванною, кухнею та комору залишити як об`єкти спільного користування. Стягнути з відповідача понесені судові витрати при зверненні до суду.

Ухвалою суду від 11 лютого 2020 року залишено позов без руху, та надано строк для усунення недоліків.

24 лютого 2020 року позивачем було уточнено позовну заяву, в якый вона просила визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; виділити частки в спірній квартирі, яка є спільною сумісною власністю подружжя, визначивши за позивачем право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , видыливши позивачу в користування кімнату №2 площею 11,0 кв.м., а відповідачу кімнату №1 площею 18,0 кв.м. з балконом площею - 0,8 кв.м., наявні в квартирі коридор, суміщений санвузол з туалетом і ванною, кухню та комору залишити, як об`єкти спільного користування.

26 лютого 2020 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, з викликом сторін.

09 квітня 2020 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 , відповідно до якої останній посилався на те, що рішенням суду 05 березня 2020 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. В період шлюбу згідно договору купівлі-продажу (біржовий контракт, ОР-483 від 26.10.1999 року), укладеного між колишнім власником і ОСОБА_2 та зареєстрованого на Азовській універсальній товарній біржі, сторонами за цим позовом за рахунок спільних коштів була придбана двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , в якый на теперішній час мешкаэ позивач ОСОБА_2 та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім цього, в період шлюбу, згідно договору довічного утримання (р-р. № І-58 від 20.01.2009 року), посвідченого державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори, сторонами по справі за рахунок спільних зусиль та коштів, була придбана однокімнатна квартира АДРЕСА_3 . Документальним власником цього майна відповідно до договору довічного утримання в першому випадку є позивач за основним позлвм та выдповыдач за зустрычним ОСОБА_1 . На підставі вище викладеного просить суд визнати квартиру АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , де частки кожного із співвласників є рівними та поділити це майно. Виділити ОСОБА_2 в особисту власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_4 за умови проведення взаємного розрахунку ОСОБА_2 з ОСОБА_1 і виплати останній різницю вартості спірного майна, а саме квартир в ході розгляду справи, або внесення відповідної суми на депозитний рахунок суду. Виділити ОСОБА_1 в особисту власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_5 . Право спільної сумісної власності подружжя на спірне нерухоме майно припинити. Стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані з розглядом цивільної справи.

Ухвалою суду від 16 квітня 2020 року вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя об`єднано в одне провадження із позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності подружжя на квартиру, визнання права власності на частку квартири, визначення порядку користування квартирою.

04 квітня 2020 року надійшла заява ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог, а саме просить суд визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; виділити частку в спірній квартирі яка є спільною сумісною власності подружжя, визнавши за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 . Визнавши порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , визначити ОСОБА_1 в користування житлову кімнату згідно технічного паспорту №5 площею 11,9 кв.м., а відповідачу ОСОБА_2 в користування житлову кімнату по технічному паспорту № НОМЕР_3 площею 14,3 з балконом площею 1,8 кв.м., а наявні в квартирі коридор, санвузол, кухня та комору, залишити як об`єкти спільного користування. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати.

04 травня 2020 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 , відповідно до якої вона не заперечує, щодо задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 які стосується визнання двокімнатної квартири АДРЕСА_1 та однокімнатної квартири АДРЕСА_3 сумісної власності подружжя, що стосується видалення ОСОБА_2 в особисту власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 за умови проведення взаємного розрахунку, а також виділення ОСОБА_1 в особисту власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , просить відмовити.

04 травня 2020 року ухвалою суду у справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої було поставленні питання, щодо визначення ринкової вартості квартир АДРЕСА_6 , АДРЕСА_3 .

30 червня 2020 року від позивача ОСОБА_1 надійшла уточнена позовна заява відповідно до якої просить суд визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Визнати квартиру АДРЕСА_3 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виділити ОСОБА_1 в особисту приватну власність квартиру АДРЕСА_1 , визнати за нею право власності на цю квартиру, для проживання разом з неповнолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Виділити відповідачу ОСОБА_2 - в особисту приватну власність квартиру АДРЕСА_3 , визнати за ОСОБА_2 право власності на цю квартиру. Визначити грошову компенсацію, яку ОСОБА_1 , при розподілі квартир повинна сплатити відповідачу ОСОБА_2 , в рахунок різниці вартості квартири АДРЕСА_1 та вартості квартири АДРЕСА_3 , встановлених в ході розгляду справи, або внесення відповідної суми на депозитний рахунок суду. Право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_6 та квартиру АДРЕСА_3 припинити.

06 жовтня 2021 року позивачем ОСОБА_1 було уточненні позовні вимоги відповідно до яких просить суд визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виділити частки в спірній квартирі, яка є спільною сумісною власністю подружжя, визначивши за ОСОБА_1 - право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 : визначивши - ОСОБА_1 , в користування житлову кімнату згідно технічного паспорту №5 - площею 11.9 кв.м., а відповідачу ОСОБА_2 в користування житлову кімнату по технічному паспорту № НОМЕР_3 - площею 14.3 кв.м. з балконом - площею 1.8 кв.м., а наявні в квартирі коридор, санвузол, кухня та комору - залишить як об`єкти спільного користування. Визнати квартиру АДРЕСА_3 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виділити ОСОБА_1 - в особисту приватну власність квартиру АДРЕСА_1 , визнати за ОСОБА_1 право власності на цю квартиру; виділити відповідачу ОСОБА_2 - в особисту приватну власність квартиру АДРЕСА_3 , визнати за ОСОБА_2 право власності на цю квартиру. Визначити грошову компенсацію, яку вона - ОСОБА_1 , при розподілі квартир повинна сплатити відповідачу ОСОБА_2 , в рахунок різниці вартості квартири АДРЕСА_1 та вартості квартири АДРЕСА_3 , встановлених в ході розгляду справи, або внесення відповідної суми на депозитний рахунок суду. Право спільної сумісної власності моє та ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_6 та квартиру АДРЕСА_3 припинити. Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь усі судові витрати, які була вимушена понести у зв`язку з розглядом цієї справи.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 за первинним позовом та та її представник - адвокат Моргунов С.В. наполягали на задоволенні уточнених позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_1 за первинним позовом та позивач за зустрічним позовом, а також його представник - адвокат Темір І.В., наполягали на задоволенні зустрічних позовних вимог.

Допитаний в судовому засіданні неповнолітній свідок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в присутності представника Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради Мамаєвої С.В., пояснив, що на даний час він мешкає з батьком в двокімнатній квартирі АДРЕСА_6 та квартирі АДРЕСА_3 , та надалі бажає проживати з батьком.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги як за основним так і за зустрічним позовом підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено 19 вересня 1992 року, актовий запис №1810 (а.с.7).

Згідно біржового контракту №ОР-483, укладеного 26.10.1999 року на Азовській універсальній товарній біржі, ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_2 придав квартиру АДРЕСА_1 (а.с.8).

18 листопада 1999 року ОСОБА_2 отримав реєстраційне свідоцтво на квартиру АДРЕСА_7 (а.с.9-10).

Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_8 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 на підстав договору довічного утримання №1-58 від 20.01.2009 року, посвідченого Четвертою Маріупольської державною нотаріальною конторою (а.с. 55).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05.03.2020 року шлюб між сторонами розірвано.

Згідно довідки місця проживання, виданої з оформлення паспортних документів ММР 13.03.2020 р., в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с.56).

Згідно довідки про склад сім`ї від 07.05.2020 р., ОСОБА_2 проживає разом з сином ОСОБА_6 по АДРЕСА_9 (а.с.57).

Згідно висновку експерта Новікова В.С. №7/с від 05.08.2020 року, дійсна вартість квартири АДРЕСА_1 з урахуванням її фізичного зносу за технічним станом на момент проведення оцінки, на думку експерта складає 472800,00 грн. Вартість квартири АДРЕСА_3 з урахуванням її фізичного зносу за технічним станом на момент проведення оцінки, на думку експерта складає 276141,00 грн. (а.с.177).

Згідно квитанції №31650365 від 02.04.2021р. ОСОБА_2 на депозитний рахунок Держказначейської служби України було внесено 98 329,50 грн (а.с.36).

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.5 ст.263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України, яка від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя судам роз`яснене, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

У пункті 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Примусове припинення права власності можливе лише згідно зі ст.365 ЦК України, яка передбачає можливість пред`явлення співвласником майна, яке перебуває у спільній частковій власності, позову про припинення права власності на частку іншого співвласника із виплатою йому грошової компенсації вартості його частки, яка завчасно вноситься на депозитний рахунок суду. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 464/7011/16-ц.

Згідно ст.365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Аналіз зазначеної норми дає підстави дійти висновку про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі № 908/1754/17. При цьому, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном (постанова Верховного Суду від 18 липня 2019 року по справі № 210/2236/15-ц.

При цьому, відповідно до ст.365 ЦК України згоди особи, право якої на частку у спільному майні припиняється, на отримання грошової компенсації за його частку не потрібно (позивачу лише необхідно внести вартість частки, право на яку припиняється, на депозитний рахунок суду).

В той же час, слід зазначити, що вимога попереднього платежу є не просто технічною складовою процедури відчуження майна, яка встановлена законом, а є основною вимогою, на якій має ґрунтуватися рішення суду про позбавлення особи майна без її згоди. Це було і залишається передумовою винесення судом рішення про припинення права на частку у спільному майні (рішення ЄСПЛ від 21.03.2011р. у справі Андрій Руденко проти України).

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема, статтею 1 Першого протоколу до неї, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном. Не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ у справах Спорронґ і Льоннрот проти Швеції від 23 вересня 1982 року, Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21 лютого 1986 року, Щокін проти України від 14 жовтня 2010 року, Сєрков проти України від 07 липня 2011 року, Колишній король Греції та інші проти Греції від 23 листопада 2000 року, Булвес АД проти Болгарії від 22 січня 2009 року, Трегубенко проти України від 2 листопада 2004 року, East/West Alliance Limited проти України від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті суспільний, публічний інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений статтею 16 ЦК України.

Як способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц та від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17.

Так, судом попередньо вже встановлено, що сторонам на праві спільної сумісної власності належать дві окремі квартири, що розміщені в одному населеному пункті та одному житловому будинку.

На даний час сторони не домовилися про порядок поділу спільного майна подружжя. Зокрема, позивачем заявлено позовні вимоги про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя шляхом визначення ідеальних часток. В той час, як відповідачем заявлено тотожні зустрічні вимоги у тому числі про примусове припинення права власності в порядку передбаченому ст.365 ЦК України, а саме про визнання за кожним з подружжя права власності на окремий об`єкт нерухомості, припинення права особи на частку у спільному майні з присудженням грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно.

Позивач на підтвердження заявлених вимог про поділ майна шляхом визначення ідеальних часток та можливих варіантів поділу, посилається на відокремленість квартир та вважає за можливе здійснити поділ майна з визначенням порядку користування ними.

З матеріалів справи вбачається, що існує технічна можливість здійснення поділу житлових квартир, як спільного майна подружжя з відхиленням від ідеальних часток.

Однак, відповідач в судовому засіданні категорично заперечив проти визначення судом такого порядку поділу спільного майна подружжя та вважає, що спільне володіння і користування майном є неможливим, що згідно положень ст.365 ЦК України є обставиною відповідно до якої судом може бути припинено право особи на частку у спільному майні та здійснено поділ шляхом визнання права власності кожним з подружжя за окремими об`єктами нерухомості з виплатою грошової компенсації.

З матеріалів справи вбачається, а саме з довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 27.03.2018 №156, виданої ОСОБА_2 , що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований він та син ОСОБА_5 , 2007 року народження.

Наведені в довідках обставини також підтвердили в судовому засіданні сторони, зокрема представник позивача зазначив, що ОСОБА_2 та їх з відповідачем син ОСОБА_5 , зареєстровані у вказаній квартирі де сумісно проживають. Позивачка проживає окремо, а другий повнолітній син проживає окремо від них.

Сторони не заперечують щодо неможливості спільного володіння та користування майном через сталі неприязні відносини, що склалися між ними після розлучення.

Таким чином, з наведеного вбачається, що фактичне місце проживання сторін знаходиться у різних квартирах, що перебувають у їх спільній власності, і що через сталі неприязні стосунки спільне користування спірним майном неможливе.

Наведені обставини у своїй сукупності приводять суд до переконання про те, що здійснення поділу спільного майна подружжя у запропонований позивачем спосіб не відповідатиме ефективному способу захисту, що відповідає змісту відповідного права чи об`єктивного інтересу сторін, та в результаті призведе до негативних наслідків у вигляді утрудненого користування сторонами усіма об`єктами власності, породженню між сторонами нових конфліктних ситуацій, погіршення житлових прав інших осіб, у яких існує право на користування цим майном.

В той же час, оскільки між сторонами існують тривалий час неприязні відносини, відповідач постійно проживає з сином та зареєстрований в одній із квартир, а позивачка в іншій квартирі, які є окремими об`єктами нерухомості та повністю придатні до житла, згоди щодо порядку користування спільним майном між сторонами не досягнуто, але обоє сторін бажають припинити режим спільної власності на майно подружжя, суд приходить до висновку, що подальше спільне володіння сторонами спільним майном подружжя є неможливим, у зв`язку із чим на підставі п.3 ч.1 ст.365 ЦК України існують підстави для поділу спільного майна сторін у спосіб припинення права на частку у спільному майні із присудженням грошової компенсації внаслідок нерівності часток.

До того ж, враховуючи запропонований відповідачем варіант поділу спільного майна шляхом припинення права на частку у спільному майні, який фактично відповідає порядку фактичного користування спільним майном сторін, що склався та існує на даний час, суд вважає, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам позивача, як співвласнику майна, що у відповідності до п.4 ч.1 ст.365 ЦК України є додатковою підставою для припинення права на частку у спільному майні. Не завдасть істотної шкоди таке припинення права на частку і членам сім`ї співвласників, оскільки такий спосіб поділу майна подружжя жодним чином не звузить чи погіршить обсяг їх житлових прав.

У зв`язку із викладеним, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, з метою захисту прав кожного із подружжя та з урахуванням принципу справедливості та балансу інтересів сторін, суд враховуючи відсутність підстав для задоволення первісного позову та одночасно доведеність підстав для припинення права сторін на частку у спільному майні подружжя вважає, що в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя можливо задовольнити зустрічний позов, попередньо відхиливши первісний позов, та визнати за ОСОБА_2 право особистої власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , припинивши право спільної сумісної власності ОСОБА_1 на вказане майно, а за ОСОБА_1 , в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати право особистої власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , припинивши право спільної сумісної власності ОСОБА_2 на це майно.

Разом з тим суд враховує, що у відповідності до ч.5 ст.71 СК України, ч.2 ст.365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України, яка від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №7/с від 05.08.2020 дійсна вартість, на момент проведення експертизи, квартири АДРЕСА_1 становить 472800 грн.; квартири АДРЕСА_3 276141 грн.

Таким чином, з висновку експерта вбачається, що загальна дійсна вартість спільного майна подружжя на час розгляду справи, складає 748941,00 грн.

Оскільки згідно ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, вартість частки у спільному майні кожного з подружжя складає 374941,50 грн. А тому, враховуючи, що вартість квартири АДРЕСА_3 , яка судом виділено у власність ОСОБА_1 становить 276141 грн., що є меншим за вартість її частки у спільному майні, а тому у випадку задоволення зустрічного позову на її користь підлягає стягненню різниця вартості її частки у праві спільної сумісної власності на майно подружжя в сумі 98329,50 грн., яка має бути внесена відповідачем за первісним позовом на депозитний рахунок суду до моменту вирішення справи.

Як встановлено судом, відповідачем ОСОБА_2 на депозитний рахунок суду, попередньо внесено грошову компенсацію замість частки ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності на майно подружжя в розмірі 98329 гривень 50 копійок, що були внесені ним згідно квитанцій №31650365 від 02.04.2021 р..

Враховуючи наведене, слід частково задовольнити зустрічний позов шляхом припинення права на частки сторін у спільній власності та визнання за кожним із ним на окремі об`єкти нерухомості з стягненням на користь позивача грошової компенсації нерівності часток в сумі 98329,50 грн. Одночасно задовольнити частково первісний позов щодо визнання об`єктів нерухомості спільною сумісною власністю подружжя та в задоволенні решти позовних вимог первісного позову слід відмовити за його безпідставністю.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з положень ч.1 ст.141 ЦПК України, та, у зв`язку з частковим задоволенням як основного так і зустрічного позову, покладає судові витрати на сторони, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з позовом позивачкою сплачено судовий збір в розмірі 1270,00 грн та 411,60 грн, тобто на загальну суму 1681,6 грн. При цьому, заявляючи вимоги матеріального характеру на суму 374470,50 грн (1/2 частка від вартості спільного майна подружжя в розмірі 748941,00 грн) позивачка мала сплатити 3744,70 грн. Таким чином, недоплачена позивачкою при зверненні до суду з позовом частка судового збору в розмірі 2063,10 грн (3744,70 1681,60 = 2063,10), підлягає стягненню з неї на користь держави.

При зверненні до суду з зустрічним позовом, позивач та одночасно відповідач за основним позовом мав сплатити 3744,70 грн (1/2 частка від вартості спільного майна подружжя в розмірі 748941,00 грн), а сплатив лише 840,80 грн. Таким чином, недоплачена позивачем за зустрічним позовом державі частка судового збору складає 2903,90 грн та підлягає стягненню з позивача за зустрічним позовом на користь держави.

За таких обставин, кожна сторона понесе судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору, які і мала б понести, виходячи з суті позовних вимог майнового характеру про розподіл спільного майна подружжя, тобто по 3744,70 грн.

А отже, понесені сторонами витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду з основним та з зустрічним позов, з урахуванням їх одночасного часткового задоволення, перерозподілу між сторонами не підлягають.

Керуючись статтями 2, 12, 49, 76, 78, 81, 102, 133, 141, 185, 188, 210, 265, 266, 273, 279 Цивільного процесуального кодексу України суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільною сумісного майна подружжя, визначення порядку користування - задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 (загальною площею 44, 6 кв.м., житловою площею 26, 2 кв.м.) та квартиру АДРЕСА_3 (загальною площею 30, 1 кв.м., житловою площею 17, 0 кв.м.), спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з одночасним припиненням права особистої приватної власності на вказані квартири ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя задовольнити частково.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, виділити ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 (загальною площею 44, 6 кв.м., житловою площею 26, 2 кв.м.), вартістю 472800 (чотириста сімдесят дві тисячі вісімсот) гривень.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, виділити ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_3 (загальною площею 30, 1 кв.м., житловою площею 17, 0 кв.м.), вартістю 276141 (двісті сімдесят шість тисяч сто сорок одна) гривня.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію різниці вартості часток майна подружжя в розмірі 98329 (дев`яносто вісім тисяч триста двадцять дев`ять) гривень, 50 копійок.

В задоволенні решти зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у сумі 2469 (дві тисячі чотириста шістдесят дев`ять) гривень 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у сумі 6648 (шість тисяч шістсот сорок вісім) гривень, 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо розгляду справи на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням: http://court.gov.ua/sud0538/.

Вступна та резолютивна частини рішення складені та проголошені 06 жовтня 2021 року.

Повний текст судового рішення буде складено в десятиденний строк.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_9 , РНОКПП НОМЕР_4 ),

Відповідачі: ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_9 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Суддя А.М. Вайновський