Провадження №22-ц/812/1503/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 липня 2021 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Бондаренко Т.З.,

суддів - Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання: Горенко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №483/215/21 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення, яке постановив Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області під головуванням судді Шевиріної Т.Д. у приміщенні цього суду 17 травня 2021 року, за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и л а :

У лютому 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 09 серпня 2011 року підписала заяву б/н, в якій зазначила про згоду на те, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, з якими відповідачка ознайомлена та які викладені на сайті: www.privatbank.ua, складають договір про надання банківських послуг. Таким чином, виходячи з положень статті 634 ЦК України між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг. За умовами укладеного сторонами договору банком відкритий відповідачці кредитний рахунок, відповідачці видано кредитну картку та встановлений кредитний ліміт. 04 квітня 2019 року сторони уклали додаткову угоду до вказаного кредитного договору. Оскільки відповідачка умови додаткової угоди не виконала, допустила пропущення термінів сплати чергового платежу, банк змушений звернутися до суду про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

Посилаючись на вказане Банк просив стягнути 61 365 грн. 49 коп. в рахунок заборгованості за кредитним договором № SAMDN9573 від 04 квітня 2019 року, яка складається з: 3740,48 грн. - заборгованість за кредитом, 1680,34 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 55944,67 грн. - заборгованість за пенею.

Заочним рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 травня 2021 року в задоволенні позовних вимог Банку відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано доказів укладання 04 квітня 2019 року кредитного договору за №SAMDN9573 до якого було укладено додаткову угоду, а тому наданий розрахунок заборгованості за цим договором не є належним доказом боргових зобов`язань, а розрахунок боргу за первісним договором від 09 серпня 2011 року, який є наявний в матеріалах справи, до суду не надано.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду Банк подав апеляційну скаргу, в якій зазначав про те, що відповідачка 09 серпня 2011 року звернулася до Банку з заявою про отримання банківських послуг та приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, в зв`язку з чим отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Апелянт зазначає, що 04 квітня 2019 року сторони підписали додаткову угоду, відповідно до якої частина заборгованості підлягає анулюванню, в разі здійснення боржником платежів в розмірі та в строки визначені в п. 1.5.1 Додаткової угоди. Однак, відповідачка не виконала умови додаткової угоди, в зв`язку з чим прощення боргу не відбулося і вона зобов`язана сплатити борг в повному розмірі.

На вказане районний суд не звернув увагу та безпідставно відмовив в задоволенні позову, тоді як в разі непогодження з наданим розрахунком мав би навести власний розрахунок.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає вказаним положенням закону.

Як вбачається з матеріалів справи, що 09 серпня 2011 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з одного боку, та ОСОБА_1 , з другого боку, був укладений кредитний договір, що складається з анкети-заяви позичальника (а.с. 9).

В подальшому ОСОБА_1 та AT КБ «Приватбанк» підписали додаткову угоду до договору №SAMDN9573 від 04 квітня 2019 року (а.с. 10).

За змістом зазначеної додаткової угоди сума заборгованості , що виникла в період з дати укладання Договору до дати підписання цієї Угоди складає 722909 грн. 18 коп. (п.1.1). Банк здійснює (прощення) анулювання частини заборгованості, яка зазначена в п.1.2 Додаткової угоди, а саме здійснює прощення відсотків на 0 грн., комісії на 0 грн., пені на 47 738 грн. 79 коп., штрафу на 1 052 грн 99 коп.

Клієнт здійснює платіж у розмірі не менше 3 518 грн. 83 коп. у строк не пізніше 04 квітня 2019 року.

Строк повернення кредиту вказаний в п. 1.3 Додаткової угоди, а саме до 25 липня 2019 року.

Відповідно п. 1.6 Додаткової угоди, ця угода згідно зі ст. 212 ЦК України, укладається під відкладальну обставину, а саме: у разі належного виконання Клієнтом зобов`язань, які передбачені договором та п 1.5 Угоди, вступають в дію умови про прощення заборгованості, визначені п.1.2 Угоди, умова про зміну процентної ставки, передбачене п. 1.4 Угоди.

Пунктом 1.6.1 Додаткової угоди встановлено, що в разі прострочення виконання Клієнтом будь-якого з зобов`язань, передбачених п. 1.5.2. Угоди та/чи будь-якого із зобов`язань, передбачених договором, на 31 день, умова про прощення частини заборгованості, передбачена п.1.2 Умова про зміну процентної ставки передбачена п. 1.4 Угоди, не застосовується.

Відповідно до п. 1.7 в разі порушення Клієнтом строків по погашенню кредиту, зазначених в п. 1.5.2, понад 31 день безперервно: 1.7.1 терміном повернення кредиту є термін, вказаний в п. 1.3. Угоди. Вся заборгованість по кредиту, починаючи з дня, наступного за днем повернення кредиту (який визначається відповідно до п. 1.7.1 Угоди), є простроченою, зазначено п. 1.7.2 Угоди.

Так, між сторонами виникли кредитні правовідносини, які регулюються наступними цивільно-правовими нормами.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов`язання, не може перевищувати один рік (пункт 1 частини 2 статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

В зв`язку з неналежним виконанням умов додаткової угоди, як стверджує позивач, у ОСОБА_1 виникла заборгованість, що станом на 21 грудня 2020 року становить 61 365 грн. 49 коп., з яких: 3 740 грн. 48 коп. - заборгованість за кредитом, 1 680 грн. 34 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 55 944 грн. 67 коп. - заборгованість за пенею (а.с. 12-21).

На підтвердження наявності вказаної заборгованості банк надав розрахунок (а.с. 8-21).

Так, із змісту вказаного розрахунку слідує, що на 04 квітня 2019 року залишок заборгованості за наданим кредитом становить 5621 грн. 37 коп. В тім який механізм її утворення з даного розрахунку не вбачається. Така сума, як борг, не зазначена і в додатковій угоді.

Із назви додаткової угоди вбачається, що вона укладена до договору №SAMDN9573 від 04 квітня 2019 року, проте такий договір в матеріалах справи відсутній, як вірно зазначив районний суд. Із тексту цієї додаткової угоди слідує, що її укладено з метою створення сприятливих умов для виконання Клієнтом зобов`язань за кредитним договором №SAMDN9573 від 23 серпня 2013 року. Такий договір також відсутній в матеріалах справи і на нього не міститься посилань в позовній заяві.

За вказаних обставин, а саме невизначеності щодо якого саме договору було укладено додаткову угоду 04 квітня 2019 року, є неможливим визначення обґрунтованості та механізму утворення і за якими зобов`язаннями загальної суми боргу в розмірі 72209 грн. 18 коп., яка зазначена в додатковій угоді.

Виписки з рахунку ОСОБА_3 щодо нарахування процентів та аналогічна виписка щодо нарахування пені, також не містять інформації на підтвердження позовних вимог, оскільки стосуються договору від 23 серпня 2013 року, який відсутній в матеріалах справи і з його умовами не пов`язані позовні вимоги.

Із змісту позовної заяви слідує, що така додаткова угода укладалася до первинної заяви-анкети від 09 серпня 2011 року, хоча на це не міститься посилань в додатковій угоді. Однак, для перевірки такої версії, суду не надавались докази, а саме розрахунок можливої заборгованості за договором (заявою) від 09 серпня 2011 року з зазначенням її складових.

Більше того, із змісту анкети-заяви не вбачається, що сторони домовилися про сплату процентів за користування кредитом у відповідному розмірі, а також пені.

Посилання Банку на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг анкети-заяви №б/н від 09 серпня 2011 року, як невід`ємної частини спірного договору є неспроможними, оскільки відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зазначені позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не є складовою укладеного сторонами кредитного договору та не визначають його суттєві умови. Матеріали справи не містять підтверджень, які саме Умови та правила надання банківських послуг розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів, пені. Такі висновки відповідають наведеним положенням закону та правовим висновкам.

Відповідно до вимог ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

За вказаних обставин, районний суд повно та всебічно дослідив обставини справи, вірно визначив характер спірних правовідносин, які виниклим між сторонами та навів норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини, надав належну оцінку доказам наданим позивачем та дійшов правильного висновку щодо неналежності доказів, оскільки вони не містять інформації щодо предмета доказування, а тому обгрунтовано відмовив в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі, Банк, не навів обґрунтування непогодження саме з висновками суду щодо розбіжностей в посиланнях на договір в додатковій угоді, відсутності розрахунку за первинним договором від 09 серпня 2011 року (анкета заява), а фактично вдався до відтворення змісту позовної заяви.

Так, апелянт стверджує, що в додатковій угоді сторони узгодили суму наявного боргу, а також внесли зміни до договору. Проте, Банк не уточнює підстави виникнення суми боргу визначеного в додатковій угоді саме за яким основним договором - від 04 квітня 2019 року, як вказано в додаткові угоді, на що послався суд в оскаржуваному рішенні, чи від 23 серпня 2013 року на що також міститься посилання в цій додатковій угоді чи за первинною анкетою заявою від 09 серпня 2011 року про що зазначається в позові. Таке унеможливлює визначити об`єм зобов`язань відповідача щодо процентів, пені, розміру тіла кредиту.

Апеляційна скарга містить посилання на те, що виписки з рахунку є первинними документами бухгалтерського обліку, з чим можливо погодитись, проте надані суду виписки не містять інформації необхідної на підтвердження позовних вимог.

Також підлягає відхиленню посилання апелянта на те, що суд мав можливість та був зобов`язаний самостійно здійснити розрахунок, оскільки як зазначено вище, в матеріалах справи відсутні сходні данні для здійснення такого розрахунку, як то саме за умовами якого договору підлягає розрахунку борг, сума кредитного ліміту та інше.

З урахуванням викладеного відповідно до положень статті 375 ЦПК України відсутні підстави для скасування рішення суду, яке постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 367, 368, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Очаківського районного суду Миколаївської області від 17 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту 02 серпня 2021 року.

Судді: Т.З.Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова