Справа №463/2832/16-ц
Провадження №2/463/771/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді - Жовніра Г.Б.

за участю секретаря судового засідання Миличук У.Р.,

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання недійсним (нікчемним) договору позики, -

встановив:

позивач ОСОБА_2 звернулася до суду позовом, у якому просить суд визнати недійсним договір позики у формі розписки від 26 листопада 2011 року на суму 45 000 доларів США, наданої ОСОБА_5 ОСОБА_4 .

Позовні вимоги аргументовані тим, що ОСОБА_3 14.06.2016 року звернулась до позивачки із вимогою про оплату коштів за договором позики у формі розписки, яка складена її померлою матір`ю ОСОБА_5 , що являється дочкою позивачки.Даний спір перебував на розгляді Личаківського районного суду м. Львова, однак ухвалою від 02 серпня 202 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів залишений без розгляду.

Згідно розписки - 26 листопада 2011 року ОСОБА_5 отримала позику в розмірі 45 000 доларів США від ОСОБА_4 на лікування. В розписці вказано, що така зобов`язувалась повернути кошти на першу вимогу, але не раніше ніж через два роки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. ОСОБА_4 після повернення із-за кордону на початку 2013 року дізнався про смерть ОСОБА_5 та звернувся до ОСОБА_3 з вимогою повернути гроші, на що остання погодилась та сплатила такому остаточно кошти в сумі 45000 доларів США 30 березня 2013 року. Оскільки, на думку ОСОБА_3 , спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є вона та позивач, то позивачка згідно даної розписки зобов`язана повернути їй 15 000 доларів США відповідно до частки у праві на спадкування. Однак, позивач вважає таку розписку недійсною, та такою, що не відповідає вимогам законодавства відповідно до ст.203, 207 ЦК України.

Зокрема, звертає увагу суду, що форма розписки не відповідає вимогам закону, не виконана власноруч померлою ОСОБА_5 , а за допомогою друкованого пристрою, що не підтверджує її автентичність. Крім того, зазначає, що ОСОБА_5 жодних коштів не позивача, та підпис на розписці не її. Також відсутні паспортні дані, адреса реєстрації позичальника, відсутній підпис позикодавця, не визначено, який саме документ складено- договір позики чи розписка про отримання від позикодавця грошових коштів, не зважаючи на найменування.

Враховуючи наведене просить позов задоволити.

Ухвалою суду від 28 серпня 2019 року у справі було призначено судову почеркознавчу експертизу.

29 листопада 2019 року на адресу суду надійшов висновок експерта №6/679 від 25.11.2019.

Справа перебувала у провадженні головуючого судді Шеремити Г.І. У зв`язку із наявністю обставин, які унеможливлюють участь у розгляді справи судді Шеремети Г.І., в провадженні якої перебувала справа, відповідно до розпорядження керівника апарату від 18.01.2021 №1, справу було передано для повторного автоматизованого розподілу. У відповідності до вимог ст.33 ЦПК України автоматизованою системою документообігу суду було визначено суддю Жовніра Г.Б. для розгляду вказаної цивільної справи.

Ухвалою судді від 12 лютого 2021 року вище зазначену цивільну справу прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання.

В підготовчому засіданні ухвалою суду було задоволено клопотання представника позивача та залучено до участі в справі співвідповідача ОСОБА_4 .

В підготовчі засідання відповідачі повторно не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Відзив на адресу суду не скерували, клопотання про відкладення не подавали.

06 жовтня 2021 року суд ухвалив закрити підготовче провадження по справі та призначити справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, з мотивів викладених у позові. Зазначив, що у висновку експерта чітко вказано, що підпис у розписці від 26 листопада 2011 року виконано не ОСОБА_5 , отже договір позик є недійсним.

Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку за місцем реєстрації, причини неявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву не подавали.

У відповідності до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, у відсутності відповідачів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, постановивши заочне рішення.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Відповідно до змісту ст.ст.11,15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, в матеріалах справи є розписка від 26 листопада 2011 року відповідно до змісту якої « ОСОБА_5 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Личаківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області 29 грудня 2006 року), адреса проживання: АДРЕСА_1 , цією розпискою підтверджую отримання в позику 45 000 доларів США від ОСОБА_4 на лікування. Отримані кошти зобов`язуюсь повернути на першу вимогу, але не раніше, ніж через два роки.»

Судом встановлено, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, застосування якої є обов`язковим в силу ст. 370-1 ЦПК України, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами (частина друга статті 207 ЦК України).

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з висновками судової почеркознавчої експертизи від 25 листопада 2019 року № 6/679, складеним експертами Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС, підпис на оригіналі розписки, складеній 26.11.2011 від імені ОСОБА_5 про отримання нею від ОСОБА_4 грошових коштів на лікування в сумі 45 000 доларів США - виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою з ретельним наслідуванням оригінальних підписів ОСОБА_5 .

За таких обставин суд вважає доведеним, що ОСОБА_5 оспорюваний договір позики не підписувала.

Відповідно до вимог частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 626 цього Кодексу дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а у статті 627 закріплено принцип свободи договору, яка полягає передусім у вільному виявленні волі сторін на вступ у договірні відносини.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Оскільки належних та допустимих доказів, які б свідчили про волевиявлення спадкодавця позивача на укладення оспорюваного договору відповідачі суду не надали, а висновки судової почеркознавчої експертизи свідчать про те, що ОСОБА_5 не підписувала оскаржуваний договір позики, факт відсутності її волевиявлення на укладання цього договору є доведеним, а зазначений договір підлягає визнанню недійсним.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Виходячи з цього та враховуючи наведені вище обставини, суд вважає обґрунтованою вимогу щодо визнання недійсним договору, який укладено без волевиявлення ОСОБА_5 .

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вирішує, що з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи від 25 листопада 2019 року № 6/679 у розмірі 908,48 грн, а також судовий збір за подання позову в розмірі 640, 00 грн.

Керуючись ст.ст.2, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд -

ухвалив:

позов ОСОБА_2 - задоволити.

Визнати недійсним договір позики у формі розписки від 26 листопада 2011 року на суму 45 000,00 доларів США, наданої ОСОБА_5 ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 1540,48 грн (по 770,24 грн з кожного).

Дата складення повного тексту рішення - 18 жовтня 2021 року.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених цим кодексом не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

На рішення суду може бути подана позивачем апеляційна скарга протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення через місцевий суд до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Г.Б. Жовнір