Справа № 157/1560/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Гамула Б. С.
Провадження № 22-ц/802/1001/21 Категорія: Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Вакіної Д.О.,

представника боржника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням заступника начальника Камінь-Каширського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Львів) Гарбарчука Олександра Олександровича про тимчасова обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_2 на ухвалу Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 23 липня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

Заступник начальника Камінь-Каширського РВ ДВС ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) Гарбарчук О.О. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон до виконання ним зобов`язань, покладених виконавчим листом виданим Камінь-Каширським районним судом Волинської області.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що на виконанні Камінь-Каширського РВ ДВС ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) знаходиться виконавче провадження №50142353 з виконання виконавчого листа № 2/157/9/15, виданого Камінь-Каширським районним судом Волинської області 04 лютого 2016 року, про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1/2 вартості автомобіля «Renault Trafic», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , в сумі 90625 гривень в рахунок грошової компенсації замість її частки у спільному майні та 4553 грн. 15 коп. судових витрат.

Рішення боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання, не здійснено, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно з інформації, наданої на запити, майно належне боржнику на праві власності відсутнє. На виклики державного виконавця Багнюк С.К. не з`явився, причин неявки не повідомив.

На запит державного виконавця Державною прикордонною службою України повідомлено про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неодноразово перетинав державний кордон України.

Просить тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_3 , який проживає в с. Фаринки Камінь-Каширського району Волинської області, до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом №2/157/9/15, виданим 04 лютого 2016 року, про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1/2 вартості автомобіля «Renault Trafic», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , в сумі 90625 гривень в рахунок грошової компенсації замість її частки у спільному майні та 4553 грн. 15 коп. судових витрат.

Ухвалою Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 23 липня 2020 року подання задоволено.

Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України щодо боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя с. Фаринки Камінь-Каширського району Волинської області, паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , до виконання ним зобов`язань встановлених виконавчим листом по справі № 157/1560/14-ц (провадження №2/157/9/15), виданим Камінь-Каширським районним судом Волинської області 04 лютого 2016 року, про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1/2 вартості автомобіля «Renault Trafic», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , в сумі 90625 гривень в рахунок грошової компенсації замість її частки у спільному майні та 4553 грн. 15 коп. судових витрат.

Не погоджуючись із ухвалою суду, боржник подав апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати цю ухвалу та постановити нове судове рішення, яким в задоволені подання відмовити.

Заслухавши пояснення представника боржника, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні подання.

Постановляючи ухвалу про задоволення подання, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ОСОБА_2 ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, у зв`язку з чим вважав за необхідне обмежити його у праві виїзду за межі України до повного виконання ним зобов`язань за виконавчим листом по справі № 157/1560/14-ц № 165/799/17, виданим Камінь-Каширським районним судом Волинської області 04 лютого 2016 року.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні Камінь-Каширського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Львів) знаходиться виконавче провадження № 50142353 з виконання виконавчого листа по справі № 157/1560/14-ц (провадження №2/157/9/15), виданого Камінь-Каширським районним судом 04 лютого 2016 року, про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1/2 вартості автомобіля «Renault Trafic», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , в сумі 90625 гривень в рахунок грошової компенсації замість її частки у спільному майні та 4553 грн. 15 коп. судових витрат.

Заступником начальника Камінь-Каширського РВ ДВС ГТУЮ Гарбарчуком О.О. 11 лютого 2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію якої направлено сторонам виконавчого провадження, зокрема ОСОБА_2 ..

Як вбачається зі змісту вказаної постанови, ОСОБА_2 було зобов`язано подати декларацію про доходи та майно, а також попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Рішення суду боржником не виконано, декларацію не подано, будь-яких дій, спрямованих на виконання рішення суду, не здійснено, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження».

13 вересня 2019 року заступником начальника Камінь-Каширського РВ ДВС ЗМУ Міністерства юстиції України Гарбарчуком О.О. винесено постанову про арешт коштів боржника, копія якої направлено сторонам виконавчого провадження, зокрема ОСОБА_2 , зі змісту якої вбачається, що накладено арешт на грошові кошти, які містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належить боржнику ОСОБА_2 .

Звертаючись з даним подання, державний виконавець зазначає, що боржник ухиляється від виконання зобов`язання відповідно за рішенням суду, на виклики державного виконавця боржник не з`являється, а тому є всі підстави для обмеження такого у праві виїзду.

Право громадян України на пересування, у тому числі і залишення території України, закріплено у ст. 33 Конституції України. Разом з тим, Конституція України передбачає можливість обмеження наданих громадянинові прав у випадках, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Пунктом 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець може звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, як захід забезпечення виконання судового рішення, може бути застосоване судом у разі, якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. При цьому, суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв`язання спорів у цій сфері визначаються Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (далі - Закон № 3857-XII).

Даним Законом встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасового обмеження громадян України у праві виїзду за кордон.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 3857-XII громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Приписами п.5 ч.1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням», варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Як випливає з аналізу наведених положень закону, підставою обмеження особи у праві виїзду за межі України є не лише наявність невиконаних зобов`язань, покладених на фізичну особу судовим рішенням, а винна поведінка боржника, яка полягає в ухиленні останнього від виконання таких зобов`язань.

Таким чином, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених у листі від 01.02.2013 року "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України", ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону N 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону N 606-XIV (що кореспондується із п.19 ч.3 ст.18 Закону N1404-VІІІ), позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до положення частини 2 статті 12 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що судом уже вирішувалось питання про обмеження боржника у праві виїзду за кордон. Так, ухвалою Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 09 вересня 2019 року відмовлено у задоволенні подання у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 , з підстав недоведення ухилення ОСОБА_2 від виконання рішення суду ( а.с. 146-147).

Поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що виклики до державного виконавця на 25 березня 2016 року, 22 березня 2018 року та 21 лютого 2019 року, про які вказував державний виконавець, вже були предметом судового розгляду 09 вересня 2019 року, та суд надавав їм відповідну правову оцінку.

Фактично державним виконавцем при зверненні з поданням про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 були продубльовані обставини, які були предметом судового розгляду у вересні 2019 року. Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили, що після вересня 2019 року боржник не з`являвся на виклики державного виконавця.

Натомість звертаючись з апеляційною скаргою боржник надав докази того, що з часу відкриття виконавчого провадження станом на липень 2020 року боржником виплачено 21350 грн боргу за автомобіль, на даний час 31350 грн. Виплата коштів здійснювалась щомісячно, що підтверджується відповідними квитанціями. Також протягом вказаного періоду боржником на окремий рахунок було сплачено 4350 грн виконавчого збору згідно квитанції.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про ухилення боржника від виконання рішення суду.

Отже, встановлені апеляційним судом обставини справи та наведені норми матеріального права, на думку колегії суддів, дають підстави вважати, що заступником начальника ДВС відповідно до ст. 81 ЦПК України не доведено та не надано належних і допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що боржник ОСОБА_2 ухиляється від виконання зобов`язань за виконавчим листом по справі № 157/1560/14-ц № 165/799/17, виданим Камінь-Каширським районним судом Волинської області 04 лютого 2016 року.

Також слід зазначити, що боржник ОСОБА_2 до апеляційного суду надав докази, які підтверджують факт часткового погашення наявної у нього за виконавчим листом заборгованості, що спростовує твердження державного виконавця про його ухилення, як боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

У зв`язку з цим оскаржувана ухвала суду першої інстанції з підстав, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, як така, що постановлена без повного з`ясування обставин, які мають значення для справи, та з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні подання заступника начальника ДВС.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 23 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити в задоволені подання заступника начальника Камінь-Каширського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Гарбарчука Олександра Олександровича про тимчасова обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: