Справа № 177/1041/21
Провадження № 2/177/757/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 листопада 2021 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Березюк М. В.

за участі: секретаря Данилової А. А.,

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

02.08.2021 представник позивача звернувся до суду з позовом, уточнивши який просив суд визнатибудинок за адресою: АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя, здійснивши поділ будинку шляхом визначення розміру ідеальних часток співвласників, визнавши за позивачем право власності на Ѕ частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 до складу якого входять житловий будинок «А-1» загальною площею 79,6 кв.м, житловою площею 38,4 кв.м, вбиральня «Б», водогін «І».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що вказаний житловий будинок з господарчими спорудами придбано сторонами за спільні кошти подружжя, в період їх шлюбу, однак реєстрація права власності на будинок проведена за ОСОБА_2 , яка не визнає його право на частку в праві власності на вказаний житловий будинок.

У зв`язку з чим, позивач просив суд його вимоги задовольнити, визнавши вказаний будинок з господарчими спорудами їх з відповідачем спільною сумісною власністю, поділивши вказане майно між ними, визнавши за ним право власності Ѕ частину вказаного майна.

Ухвалою судді від 28.08.2021 позовна заява прийнята судом до розгляду, призначена до судового розгляду.

Позивач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, його інтереси в судовому засідання представляв адвокат Максимов Р.І.

Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в ході судового засідання позовні вимоги не визнала, правом на подання відзиву не скористалася, не заперечуючи факт придбання спірного майна в період шлюбу з відповідачем, вказувала на його придбання не за кошти подружжя, а за кошти надані її родичами. Зазначала про не прийняття участі відповідача у придбанні вказаного майна, зловживання ним алкогольними напоями.

Оскільки з нею, у спірному будинку, проживають їх повнолітні діти та онука, а відповідач проживає за кордоном, вважала за необхідне зменшити частку відповідача у спірному майні.

Дослідивши письмові матеріали справи, давши оцінку доказам, наданим сторонами в обґрунтування своїх вимог, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09.12.1994 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , одружилися, про що виконавчим комітетом Давидівської сільської ради Якимівського району Запорізької області здійснено актовий запис № 9 від 09.12.1994, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 14).

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 09.06.2021, яке набрало законної сили 10.07.2021, шлюб між сторонами розірвано (а.с.15).

Спірний будинок, який розташований за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_2 придбала, під час перебування у шлюбі з ОСОБА_3 , уклавши 16.10.2008 договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Тищенко О.І., зареєстровано в реєстрі за № 7247 (а.с. 16-17, 37, 38-39).

Предметом вказаного договору був будинок АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку А-1 загальною площею 79,6 кв.м., житловою площею 38,4 кв.м., вбиральні Б, І- водогону.

Пункт 6 договору купівлі-продажу домоволодіння від 16.10.2008 містить відомості про роз`яснення нотаріусом сторонам договору, серед інших, положень ст.ст. 60-65 СК України (а.с. 37).

Зміст договору не містить будь-якої інформації про те, що вказаний договір вчинено ОСОБА_2 за кошти, що є її особистою власністю, при цьому в п. 6 сторони договору підтвердили, що їм нотаріусом роз`яснювалися зміст та правові наслідки вказаного правочину, їм зрозумілі положення ст. 60-65 СК України (а.с. 37).

Твердження відповідача про те, що придбання житлового будинку здійснено не за кошти подружжя, а за кошти її родичів, суд розцінює критично, оскільки жодних належних та допустимих доказів цього, суду не надано.

Надані відповідачем розписки щодо передачі коштів у рахунок часткової оплати вартості будинку співвласникам даного будинку, який нібито мав двох господарів, суд також розцінює критично, оскільки доказів цьому не надано, зміст розписок суперечить змісту договору купівлі-продажу будинку від 16.10.2008 року щодо ціни позову, його продавця (а.с. 37, 65-66).

Крім цього, зміст вказаних розписок жодним чином не підтверджує доводи відповідача про надання цих коштів її родичами, оскільки згідно розписок кошти за будинок передавала саме вона ОСОБА_2 , в період перебування в шлюбі з ОСОБА_3 (а.с. 65-66). Будь-яких інших, належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних відповідачем обставин, суду не надано, хоча сторонам роз`яснювався зміст принципів змагальності та диспозитивності.

На підставі вказаного договору купівлі-продажу від 16.10.2008 року, 20.10.2008 зареєстровано право власності на вказаний будинок за ОСОБА_2 , що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав КП ДОР «Криворізьке БТІ» (а.с. 38) та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 16).

Технічний паспорт на будинок АДРЕСА_1 містить дані щодо складу придбаного нерухомого майна (а.с. 40, 41). Будинок складається з житлового будинку А-1 загальною площею 79,6 кв.м., житловою площею 38,4 кв.м., вбиральні Б, І- водогону. Вартість будинку та споруд станом на 06.10.2021, згідно зі звітом про оцінку майна від 06.10.2021, складає 89470,00 грн. (а.с. 56).

Вказаний житловий будинок знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :06:001:0003, площею 0,25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_2 , що підтверджується рішенням Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області № 731 від 17.08.2021 «Про затвердження ОСОБА_2 технічної документації землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та передачу її їй у власність» та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 71-72).

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 370, 372 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Крім цього, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Отже, розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/1 5-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, постанові ВС від 22.02.2021 по справі № 264/2232/19.

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України.

Так, згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Наведене дає правову можливість визнати майно не спільною, а особистою власністю, якщо воно набуто подружжям під час перебування у зареєстрованому шлюбі, проте за особисті кошти, за умови доведення обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, тим з подружжя, який її спростовує.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Частиною 1 статті 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як зазначали сторони, в теперішній час шлюб між сторонами розірвано та між ними виник спір щодо права власності на спірний житловий будинок з господарськими спорудами, при цьому, угоди про поділ спірного будинку не досягнуто. Відповідач наполягає на тому, що позивачу має бути визначено частку у спільному майні, в розмірі меншому ніж Ѕ частина.

Беручи до уваги викладене, виходячи з положень ст. 60, 61, 65 СК України, ненадання відповідачем суду належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження спростування презумпції спільної сумісної власності сторін по справі, як подружжя, на спірний будинок з господарчими спорудами, суд дійшов висновку що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Частки сторін в спільній сумісній власності подружжя є рівними, відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, якщо інше не було визначено домовленістю між ними. Доказів існування між сторонами будь-якої домовленості щодо відступу від принципу рівності їх часток у праві спільної сумісної власності, суду не надано.

Частинами 2, 3 ст. 70 СК України передбачено умови відступу судом при поділі майна подружжя від засади рівності часток за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один з них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Існування обставини, які б свідчили про необхідність відступу від засад рівності часток сторін у спільному майні, перед судом не доведено. Твердження відповідача про придбання майна за особисті кошти отримані від родичів, неприйняття позивачем участі у придбанні майна та зловживання ним алкогольними напоями, перед судом не доведено.

Сам факт реєстрації та проживання у спірному будинку неповнолітніх дітей сторін та онуки, про що зазначала відповідач та підтверджено довідкою з місця проживання (а.с. 46), як і перебування позивача за кордоном, не є тими істотними обставинами, визначеними ст. 70 СК України, з урахуванням яких суд може відійти від рівності часток подружжя при поділі майна, що є спільною сумісною власності подружжя.

Таким чином, судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , яка виходячи зі змісту позовних вимог, підлягає поділу між ними в ідеальних частках, по 1/2 частині кожному, та за ними, кожним окремо, необхідно визнати право власності по 1/2 частині вказаного нерухомого майна.

Позивач просив суд не вирішувати питання про відшкодування йому судових витрат, у зв`язку з чим, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 18, 81, 141, 247, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - задовольнити.

Визнати, що житловий будинок з господарчими будівлями АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку А-1 загальною площею 79,6 кв.м., житловою площею 38,4 кв.м., вбиральні «Б», водогону «І», є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Галабинського району, Ташкентської області, Узбекистану, РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка село Вовчанське Якимівського району Запорізька область, РНОКПП НОМЕР_2 ), як майно набуте ними в період шлюбу.

Поділити спільне майно подружжя ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Галабинського району, Ташкентської області, Узбекистану, РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка село Вовчанське Якимівського району Запорізька область, РНОКПП НОМЕР_2 ), шляхом визначення ідеальних часток співвласників, визнавши за кожним з них право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарчими будівлями АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку А-1 загальною площею 79,6 кв.м., житловою площею 38,4 кв.м., вбиральні «Б», водогону «І».

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його підписання суддею.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду буде складено 03.11.2021.

Суддя М.В. Березюк