Номер провадження: 22-ц/813/8468/21
Номер справи місцевого суду: 519/321/16-ц
Головуючий у першій інстанції Барановська З. І.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2021 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді Гірняк Л.А.,
Суддів Сегеда С.М., Цюра Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Южного міського суду Одеської області від 01.10.2020 по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи ОСОБА_3 , про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И Л А:

ПРОЦЕДУРА:

Короткий зміст позовної заяви:

26 вересня 2018 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 та, з урахуванням уточнень позовних вимог, просила стягнути на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 за період з 18 червня 2014 року по 29 лютого 2016 року в розмірі 12 763,33 грн., судові витрати покласти на відповідача.

Свої вимоги мотивувала тим, що рішенням Южного міського суду Одеської області у цивільній справі №519/816/14-ц від 25 листопада 2014 року, зміненим рішенням Апеляційного суду Одеської області від 12.02.2015 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 було стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 18 червня 2014 року і до закінчення навчання 30 червня 2016 року. Відповідач аліменти не сплачував, у зв`язку з чим мав заборгованість за сплату аліментів.

Зазначала, що 22 квітня 2016 року Державним виконавцем Шишка Т.С. був зроблений взаємозалік відповідачу боргу за аліментами з боргом ОСОБА_2 у іншій справі.

16 жовтня 2018 року до суду надійшов відзив від представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_4 , згідно якого позов відповідач не визнавав, просив відмовити у його задоволенні, так як заборгованість зі сплати аліментів виникла не з вини відповідача, а у зв`язку із незаконними діями державного виконавця. Вказував, що пеня за несплату аліментів не може нараховуватися раніше, ніж аліменти були встановлені рішенням Апеляційного суду Одеської області від 12.02.2015 року.

Короткий зміст рішення першої інстанції:

Рішенням Южного міського суду Одеської області від 01.10.2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 18 червня 2014 року по 29 лютого 2016 року на утримання ОСОБА_3 в розмірі 4 991,14 грн.

В іншій частині відмовлено.

Короткий зміст апеляційної скарги:

Відповідач подав до суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення Южного міського суду Одеської області від 01 жовтня 2020 року, просить суд зазначене рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 19 ЦПК України, прощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ. Пункт 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України встановлює, що малозначними справами справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) СТОРІН:

Відповідач, посилаючись на ст. 196 СК, стверджує, що суд першої інстанції не звернув уваги, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з його вини, а з вини державних виконавців, які замість проведення вчасного взаєморозрахунку між сторонами виконавчого провадження № 41156953 та № 47269774, здійснювали інші процесуальні виконавчі дії.

Наголошує на необґрунтованості неприйняття судом до уваги своїх доводів щодо незаконних дій державного виконавця та вказує, що суд першої інстанції не встановив у повному обсязі його матеріальний та сімейний стан.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ:

Судом встановлено, що рішенням Южного міського суду Одеської області у цивільній справі №519/816/14-ц від 25.11.2014 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1300 грн. щомісячно, починаючи з 18 червня 2014 року на його утримання на період навчання ОСОБА_3 , тобто до 30 червня 2016 року (а.с. 6-8).

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 12 лютого 2015 року було змінено рішення Южного міського суду Одеської області від 25 листопада 2014 року та ухвалено нове рішення, а саме: стягнути з відповідача на утримання ОСОБА_3 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. щомісяця, починаючи з 18 червня 2014 року й до закінчення навчання до 30 червня 2016 року (а.с. 9-12).

16 квітня 2015 року відкрито виконавче провадження про стягнення аліментів в розмірі 700 грн. з відповідача на користь ОСОБА_2 на підставі виконавчого листа 519/816/14-ц (а.с. 13).

Згідно розрахунку №В-2/474/2962 від 17 квітня 2015 року, зробленого державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції Одеської області Боєру В.С. відповідач за період з 18 червня 2014 року до 31 березня 2015 року мав заборгованість за сплату аліментів у розмірі 6 603,33 грн. (а.с. 14,132).

Згідно розрахунку №В-2/474/5311 від 25 червня 2015, зробленого державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції Одеської області Боєру В.С., відповідач з урахуванням часткового погашення заборгованості за сплату аліментів за період з 19 червня 2014 року до 31 травня 2015 року мав заборгованість за сплату аліментів у розмірі 5 557,03 грн. (а.с. 15,133).

Згідно розрахунку №В-2/317/1010 від 03 березня 2016 року, зробленого державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції Одеської області Шишка Т.С., відповідач, з урахуванням часткового погашення заборгованості за сплату аліментів, станом на 29 лютого 2016 року мав заборгованість за сплату аліментів у розмірі 9 857,03 грн. (а.с. 16,134).

Згідно розрахунку №В-2/317/1010 від 22 квітня 2016 року, зробленого державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції Одеської області Шишка Т.С., відповідач, з урахуванням часткового погашення заборгованості за сплату аліментів, станом на 31 березня 2016 року мав заборгованість за сплату аліментів у розмірі 10 557,03 грн. (а.с. 135).

Відповідно до Акту державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області Шишка Т.С. від 25 квітня 2016 року, станом на 31 березня 2016 року відповідач мав заборгованість за сплату аліментів у розмірі 10 557,03 грн.

Державним виконавцем Шишка Т.С. 22 квітня 2016 року був зроблений взаємозалік відповідачу боргу за аліментами з боргом ОСОБА_2 у іншій справі. Таким чином, станом на 22 квітня 2016 року борг відповідача за сплату аліментів був погашений (а.с. 46, 63, 152).

ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Стаття 76 ЦПК України встановлює, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з вимог ст. 196 СК України, з формули «заборгованість за місяці х кількість днів заборгованості х 1%» та визначив розмір, тотожній сумі заборгованості.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 визначено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові витрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення ст. 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України).

У СК України не передбачено випадків, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Відповідно, доводи апелянта про відсутність його вини в утворенні заборгованості через незаконність дій державного виконавця не підтверджуються належними, достатніми та допустимими доказами.

Дійсно, рішенням Южного міського суду Одеської області від 28.08.2015 року по справі 519/3/15-ц, зміненому Апеляційним судом Одеської області від 01.12.2015 року, визнано неправомірними дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Южненського міського управління юстиції Одеської області Буєру В.С. з нарахування заборгованості по аліментах в розмірі 62 252,22 гривні та зобов`язано скасувати зазначений розрахунок. Однак, вищезазначені неправомірні дії державного виконавця стосуються іншого виконавчого провадження № 28082566 за виконавчим листом №2-417/11 і не мають відношення до справи.

Будучи обізнаним про існування рішення Апеляційного суду Одеської області від 12 лютого 2015 року, яким встановлено аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. щомісяця, починаючи з 18 червня 2014 року й до закінчення навчання до 30 червня 2016 року, та про існування дійсних і неоспорених розрахунків заборгованості по аліментам №В-2/474/2962 від 17.04.2015, №В-2/474/5311 від 25.06.2015 та №В-2/317/1010 від 03.03.2016, колегія суддів робить висновок про наявність вини у відповідача відносно несплати аліментів.

Посилання ОСОБА_1 на відсутність заборгованості станом на 31 березня 2016 року не приймається судовою колегією до уваги, оскільки позивач просить стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 18 червня 2014 року по 29 лютого 2016 року.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи спростовуються матеріалами справи, зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Згідно з пунктом 1 частиною 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, судова колегія залишає без задоволення апеляційну скаргу, а рішення без змін.

З огляду на положення п. 1 ч. 6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 379, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, ст. 196 СК України, ст. 614 ЦК України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Южного міського суду Одеської області від 01 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 18 жовтня 2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда

Т.В. Цюра