РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2021 року м.Харків
Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючої судді Лисиченко С.М.,

за участю: секретаря судового засідання Єкімової Ю.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Національного наукового центру «Харківський фізико-технічний інститут» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за комунальні послуги,-

ВСТАНОВИВ:

Національний науковий центр «Харківський фізико-технічний інститут» (далі за текстом позивач, ННЦ ХФТІ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (перший відповідач), ОСОБА_2 (другий відповідач), ОСОБА_3 (третій відповідач), в якому позивач просить стягнути з відповідачів на його користь заборгованість по сплаті житлово-комунальних послуг в розмірі 43752,66 грн та судовий збір в розмірі 2102,00 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що на балансі ННЦ ХФТІ знаходиться гуртожиток за адресою: м. Харків, вул. Ак. Вальтера, буд.11. На підставі спільного рішення адміністрації ННЦ ХФТІ та профспілкового комітету 13.06.2000 на основі ордеру №37 серії В-11 відповідачам надано в користування кімнату № НОМЕР_1 в гуртожитку, в якій останні зареєстровані з 01.08.2000. Договори про надання всіх комунальних послуг, а саме: Комунальними підприємствами «Харківводоконал», «Харківобленерго», «Теплові мережі», на гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 , укладені саме з позивачем, а не з мешканцями гуртожитку, як отримувачами цих послуг. Відповідно до вказаних договорів саме позивач розраховується за надані в гуртожитку комунальні послуги, а для мешканців гуртожитку позивач є надавачем послуг, та має право на відшкодування вартості за ці послуги. Позивач, виконуючи свої обов`язки, постійно здійснював електропостачання, водопостачання та надання інших послуг, що підтверджуються договорами з постачальними організаціями. Відповідно до Положення про користування гуртожитками ННЦ ХФТІ затвердженого наказом генерального директора від 07.10.2019 № 409 особи, які проживають у гуртожитку, зобов`язані своєчасно сплачувати за житлово-комунальні послуги. В порушення вимог чинного законодавства відповідачі несвоєчасно та не в повному обсязі виконували зобов`язання, в результаті чого за ними виникла заборгованістьза період з 01 березня 2017 року по 01 серпня 2020 року у розмірі 43 752 грн. 66 коп. Відповідачі повідомлялись про необхідність погасити заборгованість, а також про те, що у разі її непогашення у добровільному порядку позивач буде змушений звернутися до суду з метою примусового стягнення заборгованості. На сьогоднішній день заборгованість відповідачами сплачена не була, на підставі чого представник позивача звернувся до суду з даним позовом.

Представник відповідачів адвокат Тимошенко Д.В. подав відзив на позовну заяву, в якому просив суд застосувати позовну загальну позовну давність до позовних вимог ННЦ ХФТІ. Позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості за період з 01.03.2017 р. по 01.08.2020 р., тоді як з позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся до суду 22.12.2020 р. У зв`язку з чим, на думку представника відповідачів, за період з 01.03.2017 р. по 22.12.2017 р. вимоги позивача не підлягають задоволенню, так як вони заявлені поза межею строку позовної давності.

Крім того, представник відповідачів у відзиві посилається на те, що позивачем безпідставно щомісячно відраховувались кошти із заробітної плати першого відповідача по 200,00 грн. на погашення суми існуючого боргу, оскільки за період з 2009 р. по 2015 р. з першого відповідача вже було стягнено заборгованість за комунальні послуги на підставі рішення суду. Тобто, у першого відповідача відсутня заборгованість за комунальні послуги за попередні періоди. Крім того, відповідачі фактично не проживають в гуртожитку та не користуються комунальними послугами. Представник відповідачів вважає, що нарахування за споживання холодної води та водовідведення здійснені відповідачем без дотримання встановлених чинним законодавством норм споживання, а також просить врахувати, що для першого відповідача зазначена в позові сума є надто велика, враховуючи, що члени її сім`ї тимчасово не працюють та не мають особистого доходу, а середня заробітна плата ОСОБА_1 становить 5600,00 грн. на місяць. В зв`язку з викладеним просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі як в заявленому без остатніх на те підстав.

Представником позивача надано відповідь на відзив, в якому зазначає, що гуртожиток за адресою АДРЕСА_1 знаходиться на балансі позивача, договори про надання всіх комунальних послуг на гуртожиток укладається саме з позивачем, а не з мешканцями гуртожитку як отримувачами цих послуг. Всі тарифи зафіксовані у відповідних договорах. Відповідно до вказаних договорів саме позивач розраховується за надані в гуртожитку комунальні послуги, а для мешканців гуртожитку позивач є надавачем послуг, та має право на відшкодування вартості за ці послуги. Позивач є державною бюджетною неприбутковою науковою установою, що заснована на державній власності. Договори які укладені з комунальними підприємствами відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі» від 25.12.2015 року відображені на сайті prozorro.gov.ua. Розрахунок оплати мешканцям за спожиті комунальні послуги здійснюється відповідно до фактичних показань лічильника. При визначені плати за спожиті комунальні послуги, крім електроенергії та теплової енергії, здійснюється з урахуванням загального обсягу спожитих комунальних послуг за розрахунковий період на кількість мешканців гуртожитку. Плата за електроенергію розраховується з урахуванням загального обсягу спожитої електроенергії, відповідно до фактичних показань лічильника за розрахунковий період та ділиться на кількість кімнат в гуртожитку. Тарифи за спожиті комунальні послуги вказані в Договорах укладених з комунальними підприємствами та оприлюднені на сайті prozorro.gov.ua. Відповідачі зареєстровані за вищевказаною адресою та перешкод в доступі та користуванні кімнатою та комунальними послугами ним не вчинялось. За заявою першого відповідача з її заробітної плати утримувалося 200 грн. в рахунок оплати за проживання в гуртожитку та комунальні послуги. Перший відповідач заяв щодо відсутності та не проживання в гуртожитку з поважних причин не надавала, в заяві не зазначено щодо утримання коштів саме в рахунок погашення поточного платежу.

Також, представник позивача у відповіді на відзив зазначив, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Таким чином у випадку утримання з заробітної плати в рахунок погашення заборгованості за проживання в гуртожитку та комунальні послуги свідчить про визнання відповідачем свого боргу, відповідно вказані строки повинні вважатись поновленими кожного місяця.

Представник відповідачів подав заперечення на відповідь на відзив а також письмові пояснення по справі, в яких зазначив, позивач неправомірно, з порушенням норм чинного законодавства здійснював нарахування за спожиті комунальні послуги та не погоджується із твердженням позивача, що він є надавачем послуг, оскільки позивач не має відповідних дозвільних документів на провадження такого виду господарської діяльності. Також, представник відповідачів зазначає, що про погашення суми будь-якого боргу у заяві від 21.12.2011 першого відповідача про стягнення 200 грн із заробітної плати не йшлось, а зазначалось саме про проживання у гуртожитку та комунальні послуги. Тому, перший відповідач не визнавала суми боргу.

Представник позивача в судове засіданняне з`явився, про час, дату та місце судового засідання позивач повідомлений у встановленому законом порядку, подав суду заяву про розгляд справи без його участі, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися. Представник відповідачів адвокат Тимошенко Д.В. подав до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та без участі відповідачів. Крім того, просив врахувати обставини, викладені у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив та застосувати позовну давність.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та за наявними в справі доказами за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, допитавши свідків, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

На підставі спільного рішення адміністрації інституту та профспілкового комітету наказ №40 від 06.06.2000 р. ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у вказаному гуртожитку надана кімната № 107.

ОСОБА_4 , який працював в в/ч № НОМЕР_2 , було видано ордер на житлову площу в гуртожитку № 637 серії В-11 від 13 червня 2000 року на сім`ю з 4-х осіб: ОСОБА_4 (дружина), ОСОБА_2 (син), ОСОБА_3 (син), на підставі якого вищезазначені особи були заселені на житлову площу в гуртожитку по АДРЕСА_2 , житловою площею 18.9 кв.м. (а.с.8).

Наказом від 03 вересня 2018 р. №335/ОС Національного наукового центру «Харківський фізико-технічний інститут» Москалець Олену Леонідівну, старшого інспектора підрозділу 13-00 слід вважати ОСОБА_1 , в зв`язку зі зміною прізвища (а.с.13).

Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрації від 01.10.2020 ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: м.Харків, з 01.08.2000 року, а з 09.12.2003 року за цією адресою був зареєстрований ОСОБА_5 , 2003 року народження (а.с. 9). На теперішній час ОСОБА_4 фактично не проживає за місцем реєстрації на нарахування за спожиті комунальні послуги здійснюється з урахуванням його відсутності на 4 осіб.

Довідкою від 08 жовтня 2020 р. №522, виданою Національним науковим центром «Харківський фізико-технічний інститут» підтверджується факт того, що ОСОБА_1 працює в Національному науковому центрі «Харківський фізико-технічний інститут» з 10.12.2009 р. (наказ №1205 від 10.12.2009 р.) по теперішній час на посаді старшого інспектора (а.с.12).

З договорів про закупівлю послуг за державні кошти вбачається, що договори про надання всіх комунальних послуг (водопостачання та водовідведення, електропостачання, вивіз твердих побутових відходів та інші, з Комунальними підприємствами «Харківводоканал», «Харківобленерго», «Теплові мережі») на гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 , укладені надавачами цих послуг з ННЦ «Харківський фізико-технічний інститут», відповідно до умов яких, ННЦ «Харківський фізико-технічний інститут» розраховується за надані в гуртожитку комунальні послуги (а.с.117-131).

Відповідно до даних, які містяться в розрахункам заборгованості за користування житлово-комунальними послугами за відповідачами за період з 01.03.2017 по 01.08.2020 числиться заборгованість за комунальні послуги у розмірі 43752,66 грн, надані за адресою: АДРЕСА_2 . Нарахування за спожиті комунальні послуги здійснювалися з урахуванням тарифів та кількості зареєстрованих осіб, а не на підставі показань лічильників, як зазначає позивач (а.с.15-28).

Згідно повідомлення від 22.09.2020 адміністрація ННЦ ХФТІ повідомила першого відповідача ОСОБА_1 про наявність заборгованості за проживання у гуртожитку та комунальні послуги, яка станом на 01.09.2020 складає 43752,66 грн. Перший відповідач зазначене повідомлення отримала, що підтверджується її підписом у повідомленні. (а.с. 11)

Суд зазначає, що за змістом статті 1 Закону України «Прожитлово-комунальніпослуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги;

Предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.(стаття 2 Закону).

Відповідно до статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг є: послуг з постачання та розподілу природного газу - постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача; послуг з постачання та розподілу електричної енергії - енергопостачальник або інший суб`єкт, визначений законом; послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація; послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води; послуг з централізованого водопостачання - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання; послуг з централізованого водовідведення - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водовідведення; послуг з поводження з побутовими відходами - суб`єкт господарювання, визначений виконавцем послуг з вивезення побутових відходів у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до статей67,162 ЖК Україниплата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію тощо) визначається за затвердженими у встановленому порядку тарифами.

Відповідно достатті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Разом з тим, відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно із частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Отже, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржників покладено певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому відповідає право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 ЦК України) - вимагати сплати грошей за надані послуги.

За положеннями статей 319,322ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 61, статей 64 та 65 Житлового кодексу користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Відповідно до вимог статей 67 і 68 Житлового кодексу України наймач зобов`язаний своєчасно щомісячно вносити квартирну плату й плату за комунальні послуги за затвердженими в установленому порядку тарифами.

У осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення (частини 1 та 2 статті 64 Житлового кодексу ).

Відповідно до статті 5 Законом України Про житлово-комунальні послуги залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку ; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону. Споживач щомісяця вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги, у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів (стаття 9 Закону України « Про житлово-комунальні послуги).

Відповідно до Положення про користування гуртожитками ННЦ ХФТІ, затвердженого наказом генерального директора від 07.10.2019 №409 особи, які проживають у гуртожитку, зобов`язані своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку та за житлово-комунальні послуги.

Споживач має право: на не оплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку)за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна ) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів,за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг (пункт 6 ч.1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а тому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 30жовтня 2013 року в справі № 6-59цс13 і від 20 квітня 2016 року всправі № 6-2951цс15, та у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 750/12850/16-ц і від 06 листопада 2019 року в справі № 642/2858/16.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Відповідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частина 2 статті 77 ЦПК України.

Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Як вбачається з положень частини 1статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач є власником кімнати 107 у будинку АДРЕСА_1 .

Договори про надання всіх комунальних послуг (водопостачання та водовідведення, електропостачання, вивіз твердих побутових відходів та інші, з Комунальними підприємствами «Харківводоканал», «Харківобленерго», «Теплові мережі») на гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 , укладені з надавачами цих послуг саме ННЦ «Харківський фізико-технічний інститут», а не з мешканцями гуртожитку, як отримувача цих послуг.

Відповідно до вказаних договорів саме ННЦ «Харківський фізико-технічний інститут» розраховується за надані в гуртожитку комунальні послуги, а для мешканців гуртожитку «Харківський фізико-технічний інститут» є надавачем послуг, та має право на відшкодування вартості за ці послуги.

В порушення статті 81 ЦПК України, відповідачами не спростовано факт користування ними, в спірний період, кімнатою 107 у будинку АДРЕСА_1 .

Крім того, в матеріалах справи мається повідомлення від 22.09.2020 адміністрації ННЦ ХФТІ Петренко О.Л. про наявність заборгованості за проживання у гуртожитку та комунальні послуги, яка станом на 01.09.2020 складає 43752,66 грн. Зазначене повідомлення відповідачка отримала, що підтверджується її особистим підписом у повідомленні. Будь-яких заперечень, в тому числі з підстав того, що вона та її члени сім`ї не користуються вказаною квартирою, відповідачка не заявляла.

Суду також не надано відповідачами докази, які б у своїй сукупності підтверджували факт повідомлення позивача про їх намір припинити найм кімнатою 107 у гуртожитку.

Надані в судовому засіданні показання свідка ОСОБА_6 стосовно того, що відповідачка ОСОБА_1 попереджала позивача про припинення проживання в гуртожитку, суд вважає не достатніми в розумінні ст. 80 ЦПК України, крім того, зазначений факт їй став відомий зі слів відповідачки.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що відповідачі у встановленому законом порядку не відмовлялися від наданняжитлово-комунальних послуг. Доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, ними не надано. Отже, відповідачі мають обов`язок оплати позивачу вартість отриманих житлово-комунальних послуг.

Докази того, що відповідачі повністю або частково сплатити вартість комунальних послуг за спірний період в матеріалах справи відсутні.

Щодо посилання представника відповідачів на те, що позивач безпідставно зараховував щомісячні відрахування із заробітної плати першого відповідача у розмірі 200 грн, які здійснювались на підставі відповідної заяви першого відповідача від 21.12.2011, на погашення заборгованості за комунальні послуги за попередні періоди, у зв`язку з відсутністю такої заборгованості у першого відповідача, суд зазначає, що відповідачами не надано доказів на підтвердження відсутності такої заборгованості у відповідачів за користування кімнатою 107 гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В матеріалах справи наявна постанова державного виконавця Київського відділу ДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області від 17.01.2018 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржників ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на підставі виконавчого листа №640/146/16-ц виданого Київським районним судом м. Харкова 12.06.2017, а також заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 10.03.2016 по справі №640/146/16-ц з яких вбачається, що з ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 солідарно у примусовому порядку здійснюється стягнення заборгованість по сплаті за користування жилою площею кімнатою 107 гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та за комунальні послуги за період з лютого 2009 року по вересень 2015 року. При цьому, докази закінчення виконавчого провадження з примусового виконання заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 10.03.2016 по справі №640/146/16-ц в матеріалах справи відсутні та відповідачами суду не надано.

Також, суд вважає безпідставними посилання представника відповідачів, що позивачем нарахування плати за комунальні послуги здійснено із порушенням норм чинного законодавства, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, позивач здійснював нарахування за комунальні послуги згідно тарифів, зафіксованих у відповідних договорах, які укладені позивачем з комунальними підприємствами відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі» від 25.12.2015 року відображені на сайті prozorro.gov.ua.

Враховуючи викладене, за результатами розгляду справи, суд вважає доведеним позивачем факт невиконання відповідачами обов`язку щодо оплати вартості отриманих житлово-комунальних послуг в період з 01.03.2017 по 01.08.2020 на суму 43752,66 грн.

У відзиві на позовну заяву представник відповідачів просив застосувати позовну давність до заявлених вимог.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року № 6-169цс14, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15 зроблено висновок про те, що за договором, що визначає щомісячні платежі перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини 5 статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин (п.п.6.43, 6.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 по справі №911/3681/17).

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 20.09.2011 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії", та від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за отримані житлово-комунальні послуги за період з 01.03.2017 по 01.08.2020.

Разом з цим, з позовом про стягнення заборгованості позивач звернулося до суду поштовим зв`язком 18.12.2020, який був отриманий судом 22.12.2020.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, а отже перебіг позовної давності починається після не сплати (часткової оплати) чергового платежу.

Суд зазначає, що щомісячні відрахування по 200 грн., які здійснювались позивачем із заробітної плати першого відповідача в рахунок погашення її заборгованості за житлово-комунальні послуги на підставі заяви від 21.12.2011, не свідчать про визнання першим відповідачем боргу за спірний період та не є підставою для переривання строку давності.

З огляду на зазначене та приписи статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", а також те, що позивач не довів, а суд не встановив обставин, що вказували б на поважність причин пропуску позовної давності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в межах строку позовної давності, а саме з 18.12.2020 по 01.08.2020 у сумі 37644 грн 38 коп.

Згідно з частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень статті 141 КПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, та стягує з відповідачів на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 1807,72 грн.

Керуючись, статтями 12-13, 81, 82, 89, 141, 223, 259, 264-265, 268, 354 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Національного наукового центру «Харківський фізико-технічний інститут» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 стягнення заборгованості за комунальні послуги задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Національного наукового центру «Харківський фізико-технічний інститут» (ННЦ ХФТІ) заборгованість по сплаті за користування жилою площею та за комунальні послуги за період з 18.12.2017 по 01.08.2020 у розмірі 37644 (тридцять сім тисяч шістсот сорок чотири ) гривні 38 копійок.

В іншій частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на користь Національного наукового центру «Харківський фізико-технічний інститут» (ННЦ ХФТІ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1807 (одна тисяча вісімсот сім ) гривень 72 копійки в рівних частках, тобто по 602 (шістсот дві) гривень 57 копійок з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: Національний науковий центр «Харківський фізико-технічний інститут», , адреса: 61108, м. Харків, вул. Академічна, буд.1.

Відповідачі:

ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ;

ОСОБА_2 , РНОКПП: невідомий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ;

ОСОБА_3 , РНОКПП: невідомий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення складено 02.08.2021.

Суддя С.М. Лисиченко