Дата документу 12.10.2021 Справа № 319/856/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 319/856/20 Головуючий у 1 інстанції: Валігурський Г.Ю.
Провадження № 22-ц/807/2911/21 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» жовтня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Фермерського господарства «Надія» на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 26 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Надія» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ФГ «Надія» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 5,7900 га, кадастровий номер :06:001:0134, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Новоукраїнської сільської ради Більмацького району Запорізької області.

Між нею ФГ «Надія» укладено договір оренди землі, згідно з яким відповідачу передана зазначена земельна ділянка в строкове платне користування на 10 років для ведення сільськогосподарського виробництва.

Право оренди 22 листопада 2012 року зареєстроване відділом Держкомзему у Куйбишевському районі.

В період з 2012 року по 2019 року відповідач не сплачував орендну плату, що є систематичним невиконанням істотних умов договору.

На підставі зазначеного просила розірвати договір оренди земельної ділянки площею 5.7900 га, кадастровий номер :06:011:0134, укладений між нею та ФГ «Надія», стягнути з ФГ «Надія» на її користь заборгованість за договором оренди землі у розмірі 53 505,99 грн.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 26 травня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ФГ «Надія» на користь ОСОБА_1 22189 грн. 20 коп. заборгованості з орендної плати та 1189 грн. 48 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Розірвано договір від 21 грудня 2010 року оренди землі площею 5,79 га, кадастровий номер :06:001:0134, укладений між ОСОБА_1 та ФГ «Надія».

В задоволенні решти позовних вимог про стягнення заборгованості з орендної плати відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ФГ «Надія» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на надання позивачу грошей в позику, неврахування судом розписок про своєчасну сплату орендної плати, відсутність підстав для розірвання договору, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи та не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За приписами ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Позивач ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки площею 5,79 га, яка розташована на території Смілівської сільської ради Куйбишевського району та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії І-ЗП №056210, виданого на підставі рішення Смілівської сільської Ради народних депутатів від 29.02.2000 № 4 (т.1, а.с.6).

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-019 від 11.11.2019 кадастровий номер вказаної земельної ділянки :06:001:0134 (т.1, а.с.7).

Згідно договору оренди землі, укладеного 21.12.2010 року між ОСОБА_1 та ФГ «Надія» (далі - Договір), ОСОБА_1 надала, а ФГ «Надія» прийняло у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Смілівської сільської ради, загальною площею 5,79 га (а.с. 179-183).

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 93734,00 грн. (п. 2 Договору).

Відповідно до пункту 7 Договору сторони погодили, що договір укладено на 10 років з урахуванням ротації культур. Після закінчення строку договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк, якщо він належно виконував обов`язки відповідно до умов цього договору. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомить письмово Орендодавця про намір продовжити його дію. У разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі якщо Орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на цей самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням.

Орендна плата встановлена у розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки і становить 2812,02 грн. щороку на загальну площу земельної ділянки і виплачується орендарем в грошовій, натуральній та відробітковій формі. Орендна плата вноситься в такі строки: в грошовій один раз на рік, в натуральній з 10 серпня по 20 грудня поточного року (п.п. 8, 9 Договору).

Пунктами 11,12 Договору визначено, що розмір орендної плати переглядається за угодою сторін у разі: зміни умов господарювання передбачених договором, зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини Орендаря, що підтверджено документами в інших випадках передбачених законом. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Згідно з п. 33 Договору дія договору припиняється шляхом його розірвання, зокрема, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків передбачених договором.

Передача земельної ділянки Орендарю здійснюється після державної реєстрації цього договору за актом приймання-передачі у тижневий строк ( п. 18 Договору).

Згідно відмітки на договорі, останній зареєстровано 22.11.2011 року у відділі Держкомзему у Куйбишевському районі за №00402.

Відповідно до акту прийому-передачі земельної ділянки ОСОБА_1 передала в оренду ФГ «Надія» земельну ділянку площею 5,7900 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів від 02.07.2020 року вбачається, що ФГ «Надія» подало до податкових органів звітність про нарахування та виплату ОСОБА_1 за період з 01.01.2012 по 31.03.2020 роки доходів у розмірі 53 505,99 грн. (у 2012 - 4 940 грн., у 2013 році - 4 940 грн., у 2014 році - 4 940 грн., у 2015 році - 5 345, 99 грн., у 2016 році - 6 280 грн., у 2017 році - 7 060 грн., у 2018 році - 10 000 грн., у 2019 році - 10 000 грн.) (т.1, а.с.11). Підставою для нарахування доходів зазначено надання майна в лізинг.

ОСОБА_1 29.12.2010 року складено розписку про те, що вона отримала від ОСОБА_2 гроші в сумі 12 000 в рахунок орендного паю за 2011, 2012, 2013 роки (т.1, а.с.40).

Згідно фіскального чеку № 0005 від 02.09.2020 ОСОБА_1 надіслано на адресу ФГ «Надія» вимогу від 31.08.2020 року про сплату заборгованості по орендній платі та розірвання договору оренди землі.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом статті 15 Закону України «Про оренду землі» орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є однією із суттєвих умов договору оренди.

Частинами першою-третьою статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України (ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі»).

За приписами пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Згідно з статтею 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом встановлено, що за умовами договору оренди Фермерське господарство «Надія» зобов`язалось сплачувати орендну плату, яка була визначена в розмірі 2 812,02 грн. (3% від грошової оцінки земельної ділянки 93 734,00 грн.).

Враховуючи, що сторони не заперечували той факт, що нарахування орендної плати здійснювалось відповідачем з урахуванням сум податку на доходи та військового збору у розмірі вказаному у відомостях з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів від 02.07.2020 року та з урахуванням щорічного збільшення розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки, суд дійшов правильного висновку про те, що розмір орендної плати за 2012-2019 роки, який Фермерське господарство «Надія» мало сплатити позивачу становить 44 479,89 грн. (за виключенням податків).

Згідно власноручної розписки складеної ОСОБА_1 підтверджено отримання нею грошових коштів в сумі 12 000 грн. в рахунок орендної плати за 2011, 2012, 2013 роки.

За вказаних обставин, обґрунтованим є висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення орендної плати за 2012, 2013 роки.

Отже розмір орендної плати за період з 2014 по 2019 рік включно становить 36 081,89 грн.

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Наданий відповідачем договір позики 20 000 грн., укладений 29.09.2011 року між фізичними особами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Так, договір оренди земельної ділянки та договір позики є окремими цивільно-правовими договорами, укладені між різними суб`єктами цивільних правовідносин і мають свою сферу регулювання. Кожним договором встановлені порядок його виконання та правові наслідки невиконання договорів.

Матеріали справи не містять доказів, що позичені ОСОБА_2 позивачу кошти в сумі 20 000 грн. були надані та зараховані в рахунок сплати орендних платежів ФГ «Надія».

Розписки від 29.07.2010 року та від 13.08.2010 року видані про те, що ОСОБА_1 отримала в борг кошти у ОСОБА_2 як фізичної особи, тобто вказані документи також не мають ніякого відношення до спірного договору оренди землі.

Належних та допустимих доказів наявності взаємної домовленості між сторонами про сплату орендної плати шляхом проведення взаємозаліку заборгованості за різними цивільно-правовими договорами матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку форми 1 ДФ надані позивачем є податковою звітністю та не є первинною обліковою бухгалтерською документацією, що може підтвердити фактичну сплату орендної плати позивачу.

До того ж, розписки надані позивачем ОСОБА_2 ще до укладення договору оренди землі від 21.12.2010 роки.

За вказаних обставин, доводи апеляційної скарги про те, що позичені ОСОБА_1 кошти були сплатою коштів на погашення оренди за земельну ділянку, колегія суддів вважає неприйнятними.

Суд правомірно зазначив у рішенні, що посилання відповідача на ту обставину, що позивач просила зарахувати позичені нею кошти в рахунок сплати орендної плати не підтверджено належними доказами.

При визначенні заборгованості відповідача з виплати орендної плати у період з 2014 по 2016 рік суд, враховував заяву відповідача про застосування позовної давності.

Беручи до уваги те, що позивач звернулася до суду 12.10.2020 року та заявила вимогу про стягнення орендної плати з 2012 року, суд правомірно відмовив у позові в частині стягнення заборгованості по орендній платі в сумі 13 892,69 грн. за період з 2014 року по 2016 рік включно та стягнув заборгованість за період з 2017 року по 2019 рік, що становить 22 189,20 грн.

Згідно з умовами договору орендар зобов`язаний вносити орендну плату щороку, тому відповідальність за невиконання цього обов`язку виникає щороку, а право орендодавця вважається порушеним з моменту неотримання чергового платежу.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 у справі № 289/718/18 (провадження № 14-126цс19) істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична (два та більше випадки) несплата орендної плати, передбаченої договором.

Неналежне виконання умов договору, а саме невиконання обов`язку зі сплати орендної плати також є порушенням умов договору оренди землі, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена у подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019року у справі № 183/262/17 та постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 132/1959/18.

Доводи апеляційної скарги про те, що за умовами п. 33 договір можливо розірвати лише за умови попередження не пізніше ніж за 1 рік шляхом звернення однієї сторони договору до іншої не заслуговують на увагу, оскільки вказаним пунктом договору передбачене розірвання договору за взаємною згодою сторін, в той час як в цьому ж пункті договору сторони погодили можливість припинення дії договору шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін, зокрема у наслідок невиконання другою стороною обов`язків передбачених договором, що також передбачено ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» та ст. 651 ЦК України.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Надія» апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 26 травня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 жовтня 2021 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова