Провадження № 22-ц/801/2152/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 рокуСправа № 127/19457/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л. О. (суддя-доповідач),

суддів Денишенко Т. О., Рибчинського В. П.,

за участі секретаря судового засідання Михайленко А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за матеріалами заяви ОСОБА_1 про встановлення факту не проживання особи на день смерті за певною адресою,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 09 серпня 2021 року, постановлену у складі судді Романюк Л. Ф. в приміщенні суду в м. Вінниці, -

в с т а н о в и в :

29 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся у суд із заявою про встановлення факту не проживання ОСОБА_2 , на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09 серпня 2021 року визнано дії ОСОБА_1 зловживанням процесуальними правами. Заяву залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2021 року (справа № 127/6152/21 суддя Романюк Л. Ф.) відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту не проживання. Таким чином, заяву ОСОБА_1 про встановлення факту не проживання залишено без розгляду відповідно до частини третьої статті 44 ЦПК України, оскільки ОСОБА_1 звертався до суду з аналогічною заявою.

Не погодившись із ухвалою суду, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а справу направити в суд першої інстанції для продовження розгляду по суті.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що ЦПК України не встановлює обмеження у подачі заяв про встановлення факту, що має юридичне значення та не позбавляє заявника права на повторне звернення до суду.

Зазначає, що ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2021 року ще не переглянута в апеляційному порядку, оскільки ухвала суду апеляційної інстанції оскаржується у Верховному Суді, а тому посилання на зазначену ухвалу судом першої інстанції є неправомірним.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Постановляючи ухвалу про залишення заяви без розгляду на підставі частини третьої статті 44 ЦПК України суд першої інстанції виходив з того, що заяву ОСОБА_1 про встановлення факту не проживання особи на день смерті за певною адресою слід залишити без розгляду, оскільки ОСОБА_1 звертався до суду з аналогічною заявою, так як ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2021 року (справа № 127/6152/21) відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту не проживання.

Проте, такий висновок суду першої інстанції не ґрунтується на нормах процесуального права.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини другої цієї ж статті суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Неприпустимість зловживання процесуальними правами є одною з основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Згідно з частиною другою статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема у разі подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Відповідно ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 25 цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Тлумачення зазначених норм свідчить, що потрібно розмежовувати зловживання процесуальними правами та зловживання матеріальними (цивільними) правами. Вказані правові конструкції відрізняються як по суті, так і за правовими наслідками щодо їх застосування судом.

Аналізуючи вищезазначені норми у поєднанні з вимогами п. 2 ч. 2 ст. 44 ЦПК України, колегія суддів приходить висновку, що під зловживанням процесуальними діями законодавець розумів одночасне подання декількох ідентичних позовів, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і підставами, чи вчинення інших дій, саме з метою маніпуляції автоматизованим розподілом справ.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили, що звернення ОСОБА_1 з позовом до суду мало на менті - намір позивача маніпулювати автоматизованим розподілом справ, колегія суддів вважає, що залишення заяви без розгляду з підстав п. 2 ч. 2 ст. 44 ЦПК України, як правовий наслідок зловживання процесуальними правами є безпідставним.

Крім того, у матеріалах справи відсутня ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2021 року у справі № 127/6152/21 про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 від 11 березня 2021 року про встановлення факту не проживання, що позбавляє можливості суд встановити факт того, що подана ОСОБА_1 заява від 29 липня 2021 року про встановлення факту не проживання особи за даною адресою є аналогічною за змістом заяві ОСОБА_1 від 11 березня 2021 року про встановлення факту не проживання, за якою ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2021 року відмовлено у відкритті провадження.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції зокрема є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржувана ухвала є такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 374, 379, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 09 серпня 2021 року у даній справі скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: Т. О. Денишенко

В. П. Рибчинський