Справа № 274/4652/16-ц
Провадження № 2/0274/218/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"25" жовтня 2021 р. м. Бердичів

БЕРДИЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі: головуючої судді Хуторної І.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Поступайло Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бердичева Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

1. Описова частина

08.09.2016 ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, у якому просить:

- визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 ;

- в порядку поділу майна подружжя визнати за нею та відповідачем право власності на 1/2 частину вказаної квартири.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

На обґрунтування позову ОСОБА_2 вказала, що вони з відповідачем з 04.03.2008 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 05.08.2016 розірвано.

18.06.2010 ОСОБА_2 уклав договір купівлі продажу, за яким він придбав у власність двокімнатну квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . Вона зареєстрована у спірній квартирі з 12.11.2010.

Згідно п.п. 1.1., 2.1. договору купівлі-продажу вартість квартири склала 37 073, 00 грн.

Купівля відповідачем вищевказаної квартири здійснена за її нотаріально посвідченої згоди.

Квартира куплена за їх спільні кошти, а отже є спільною властю подружжя. Проте між ними наявний спір щодо поділу вказаної квартири.

Від відповідача відзив на позовну заяву не надходив. В ході судового розгляду проти позовну сторона відповідача заперечувала із тих підстав, що квартира є особистим майном ОСОБА_2 , оскільки придбана за кошти від продажу квартири, яка була йому подарована його бабою.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 27.09.2016 відкрито провадження у справі (том 1 а.с. 21).

Ухвалою від 15.02.2017 об`єднано в одне провадження позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ майна із позовними вимогами ОСОБА_2 про визнання права особистої власності на квартиру, що була придбана під час перебування у шлюбі (том 1 а.с. 117).

Ухвалою від 24.05.2018 розгляд справи продовжено за правилами загального позовного провадження(том 1 а.с. 192).

Ухвалою від 09.07.2018 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду (том 1 а.с. 200).

Ухвалою від 25.10.2021 зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на майно, придбане за час перебування у шлюбі залишено без розгляду через повторну неявку в судове засідання позивача.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи, у судове засідання не з`явились.

Представник позивачки, адвокат Зайцева М.О. на адресу суду спрямувала заяву, в якій просить проводити розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачки, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Від відповідача належним чином оформленої зави до суду не надходило.

2. Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом

Судом встановлено, що між сторони перебували у зареєстрованому шлюбі із 04.03.2008. Їх шлюб розірваний рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05.08.2016 (том. 1 а.с. 22).

Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження( том 1 а.с.9).

Відповідно копії до договору купівлі продажу квартири від 18.06.2010, посвідченого приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Сітяшенко В.А. р.№ 338, ОСОБА_2 придбав у власність двокімнатну квартиру загальною корисною площею 39, 7 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Вартість квартири склала 37073,00 грн. Договір купівлі продажу вчинено за нотаріально посвідченої згоди дружини (том 1 а.с. 13-14, 15, 49, 82).

Відповіло до копії договору дарування квартири від 26.11.2009, посвідченого приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Коновальчук Т.В. р.№ 304 ОСОБА_2 отримав у дар двокімнатну квартиру, загальною корисною площею 41, 3 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 (том 1 а.с. 45, 46).

З копії договору купівлі-продажу від 02.06.2010 посвідченого приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Коновальчук Т.В. р.№ 301 вбачається, що ОСОБА_2 вищевказану квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 відчужив (продав) за 28 821,00 грн (п.2.1. договору купівлі-продажу від 02.06.2010) ОСОБА_4 (том 1 а.с. 47-48).

З копії довідки №71/01-06 від 12.09.2016 вбачається, що ОСОБА_1 працювала на посаді практичного психолога в дошкільному навчальному закладі № 5 з 13.09.2007 на підставі наказу про призначення № 71-к від 13.09.2007 по 10.05.2011 (наказ про звільнення 26-к від 10.05.2011)(том 1 а.с. 29).

Згідно довідки про доходи № 2018/01-13 від 15.08.2016 виданої Виконавчим комітетом Бердичівської міської ради Управління освіти і науки, ОСОБА_1 працювала на посаді психолога у в дошкільному навчальному закладі № 5. Її дохід за період з січня 2008 року по грудень 2008 складає 1 859, 96 грн(том 1 а.с. 30).

Згідно відомостей з інформаційного фонду ДРФО ГУ ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків № 45140 від 08.12.2016, ОСОБА_2 у період з 01.01.2008 по 31.12.2010 отримав дохід за продаж нерухомого майна у сумі 28 821 грн, інші доходи за цей період відсунені (том 1 а.с. 58).

Свідок ОСОБА_5 , мати позивачки пояснила, що у її дочки та ОСОБА_6 була зруйнована двокімнатна квартира навпроти церкви біля універмагу, де вони робили ремонт. Пізніше вони продала ту квартиру та стали шукали іншу квартиру у більш зручному місці. Вона у цей час була за кордоном. Коштів на нову кватиру їм не вистачило і вона позичила у ОСОБА_7 для них 5000 Євро, які передала їм на квартиру. Розписки у неї немає. Кошти були повернуті ОСОБА_8 . Дочка та зять у 2012 році працювали із нею за кордоном.

Норми права, які застосовані судом

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою, п`ятою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третья статті 368 ЦК України.

Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно з пунктами 2 та 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Аналіз доводів сторін, висновки суду

Статтею 60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт.

Відповідно до правових позицій та висновків, які були висловлені Верховним Судом України в постановах по справах: № 6-612цс15 від 01 липня 2015р., № 6-2333цс15 від 25 листопада 2015р., № 6-241цс15 від 16 грудня 2015р., №6-801цс16 від 07 вересня 2016р. №6-846цс16 від 12 жовтня 2016р., № 6-1568цс16 від 07 грудня 2016р., № 6-399цс17 від 05 квітня 2017р. належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не лише фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є:

1) час набуття такого майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття);

3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Судом встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_3 була особистою власністю ОСОБА_2 , оскільки йому подарована.

Зазначену квартиру 02.06.2010, тобто за 16 днів від дати укладання договору купівлі продажу спірної квартири ОСОБА_2 продав за 28 821,00 грн.

Тобто грошові кошти в розмірі 28 821,00 грн були особистою власністю відповідача.

Спірну квартиру АДРЕСА_1 за договором купівлі продажу від 18.06.2010 відповідач придбав через 16 днів від дати продажу його квартири за 37 073,00 грн.

Доказів, що в цей період відповідач витратив кошти в розмірі 28821, 00 грн на інші цілі, а не на придбання спірної квартири, позивачка суду не надала.

Належних та допустимих доказів, що спірна квартира придбана за рахунок коштів, набутих подружжям з інших джерел, суду також не надано.

Тому суд не має сумнівів, що отримані від продажу власної квартири в розмірі 28821, 00 грн кошти були використані відповідачем на придбання спірної квартири.

Показаннями свідка ОСОБА_5 не спростовують факту придбання квартири частково за особисті кошти відповідача та частково за спільні кошти. В частині позики сторонам грошових коштів у розмірі 5000 Євро показання свідка ОСОБА_5 не є допустимим доказом, оскільки факт укладання договору позики має доводитися письмовим договором (розпискою).

Тому, оскільки належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не лише фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна, спільною власністю подружжя сторін є частка квартири еквівалентна різниці суми між відчуженою та придбано квартирою, що складає 8252 гривні (37 073,00 грн - 28 821,00 грн). Тобто спільним майном подружжя сторін є 22/100 частки квартири ( 8252 8*100: 37 073,00).

Отже в порядку поділу майна подружжя, за кожною із сторін слід визнати право власності на 11/100 частин спірної квартири, виходячи із принципу рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності.

Аналізу іншим доводам сторін суд не наводить, як таким, що не впливають на висновки суду.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі, пропорційному задоволеним позовним вимогам, тобто 150 гривень.

Керуючись статтями 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 22/100 частки квартири АДРЕСА_1 .

Поділити спільне майно подружжя, визнавши за ОСОБА_1 право власності на 11/100 частки квартири АДРЕСА_1 , залишивши у власності ОСОБА_2 89/100 частки квартири АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати судовий збір в розмірі 150 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексу рішення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 01.11.2021.

Суддя І.Ю. Хуторна