Справа №303/3830/20
2/303/78/21
Ряд. стат. звіту - 29

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2021 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого-судді Куцкір Ю.Ю.

за участі секретаря судового засідання Славич М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Закарпатська регіональна філія державне підприємство «Українське державне геодезичне підприємство» та Головне управління Держгеокадастру в Закарпатській області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивача ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Закарпатська регіональна філія державне підприємство «Українське державне геодезичне підприємство» та Головне управління Держгеокадастру в Закарпатській області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Позов мотивований тим, що позивач є співвласником ј частки будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Мукачівської державної нотаріальної контори Закарпатської області 17.09.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-428. Іншим співвласником ѕ частки зазначеного будинку є батько позивача ОСОБА_3

22.01.2020 року, як співвласник житлового будинку з належними до нього надвірними спорудами, ОСОБА_3 в нотаріальному порядку дав свою згоду на безоплатну приватизацію земельно ділянки, біля 0,10 га, що розташована в АДРЕСА_1 та не заперечив проти того, щоб дана земельна ділянка була передана у власність позивача. Відтак, позивач є належним землекористувачем земельної ділянки.

Після виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, було встановлено, що по межі зазначеної земельної ділянки розташована земельна ділянка з кадастровим номером :01:007:0230, загальною площею 0,1 га, власником якої є ОСОБА_2 на підставі державного акту серії ЯЕ №433241 виданого 24.07.2009 року відділом держкомзему у м.Мукачево. При складанні технічної документації на земельну ділянку були внесені недостовірні дані щодо меж її земельної ділянки, внаслідок чого відбулось накладення земельних ділянок, що належать ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Зазначені земельні ділянки є суміжними.

Згідно схеми накладення земельних ділянок, що належить позивачу та відповідачу площа накладення становить 0,0029 га. Помилка, внаслідок якої відбулось накладення земельних ділянок, допущена виконавцем землевпорядних послуг. При виготовленні технічної документації, якою була сформована земельна ділянка з кадастровим номером :01:007:0230, допущено технічну помилку в конфігурації земельної ділянки. Як вбачається, наявна невідповідність промірів зазначених на державному акті на право власності на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_2 промірам, які є в натурі.

Лінійні розміри та конфігурація земельної ділянки, площею 0,10 га, розташованої в АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 , не відповідають лінійним розмірам та конфігурації земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1 , яка є в користуванні ОСОБА_1 .

В результаті порівняння земельних ділянок встановлено, що земельна ділянка, розташована в АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 накладається на земельну ділянку, розташовану в АДРЕСА_1 . Площа накладення становить 0,0029 га.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити з підстав зазначених у позові.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі відповідача. Позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав зазначених у поданому відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив, однак подав до суду письмові пояснення щодо позовних вимог.

Представник третьої особи Закарпатської філії державного підприємства «Українське державне геодезичне підприємство» в судове засідлання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив.

Вивчивши заяву, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та підтверджується належними у справі доказами, що згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.09.2013 року спадкоємцями зазначеного майна ОСОБА_5 , 1950 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є її: чоловік ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_1 . Спадщина складається з Ѕ частини житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №9519943 від 17.09.2013 року вбачається, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на праві часткової власності у розмірі ј частки належить ОСОБА_1 (а.с. 7).

Із Заяви ОСОБА_3 від 22.01.2020 року вбачається, що останній не заперечує проти того, щоб земельна ділянка, за адресою АДРЕСА_1 , була передана у власність іншого співвласника будинку ОСОБА_1 (а.с. 8).

Згідно кадастрової зйомки, здійсненої сертифікованим інженером-геодезистом ОСОБА_6 , земельна ділянка, розташована в АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 , накладається на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_1 , розташовану в АДРЕСА_1 . Площа накладення становить 0,0029 га (а.с. 11).

Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №216174620 від 14.07.2020 року слідує, що житловий будинок АДРЕСА_1 по ј частині належить ОСОБА_3 і ОСОБА_1 (а.с. 12, 13).

Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №216173641 від 14.07.2020 року слідує, що ѕ та ј частини земельної ділянки АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:007:0230, площею 0,1 га на праві приватної власності належить ОСОБА_2 (а.с. 14-16).

Із Висновку відділу Держкомзему у м.Мукачево Закарпатської області №35 від 22.01.2009 року слідує, що земельна ділянка по АДРЕСА_2 передається у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку на підставі рішення 40 сесії 5 скликання Мукачівської міської ради від 18.12.2008 року №804 ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_8 (а.с. 103).

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №433241 від 24.07.2009 року співвласниками земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розташована по АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_8 (а.с. 108).

Із Договору про поділ земельної ділянки та визначення часток від 25.06.2014 року вбачається, що ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_2 домовились про поділ земельної ділянки, що розташована в АДРЕСА_2 , зокрема по ј частині кожному (а.с. 109, 110).

Цього ж числа, був укладений Договір дарування, згідно якого ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 передали безоплатно ОСОБА_2 ѕ частки вищезазначеної земельної ділянки (а.с. 111).

Відповідно до Висновку експерта №0018/2021 від 15.03.2021 року накладення суміжних земельних ділянок ОСОБА_9 та ОСОБА_10 має місце і становить 0,0028 га. Земельна ділянка ОСОБА_9 частково сформована за рахунок земельної ділянки, яка перебуває у фактичному використанні ОСОБА_10 . Площа ділянки, яка перебуває у фактичному використанні ОСОБА_10 , але згідно Державного акту на земельну ділянку належить ОСОБА_9 становить 0,0028 га (а.с. 166-173).

Дані правовідносини регулюються нормами ЗК України.

У відповідності до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1, 2 та ч.3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до п.10 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.б ч.1 ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно п.в та г ч.1 ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу та вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

У відповідності до ч.1, 2, 8 та 9 ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

У відповідності до ч.6 ст.186 ЗК України проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до ст.186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обовязкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обовязковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано обєкт будівництва або планується розташування такого обєкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обовязкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури. Розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обовязкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту. Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобовязані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обовязковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. Кожен орган здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті, у визначений законом строк.

Згідно ст.22 ЗУ Про землеустрій землеустрій здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, щодо проведення робіт із землеустрою.

Як передбачено ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Частиною 1 ст.155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно з ч.1 ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану.

У п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ зазначено, що розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність.

Результат аналізу зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що, вирішуючи питання про недійсність державного акта на право власності на земельну ділянку, суд має встановити не тільки обставини щодо дотримання вимог законодавства щодо відведення земельної ділянки, а й факт порушення внаслідок видачі такого акта прав особи, яка звернулась за захистом, щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою і тільки власнику або землекористувачу надається право вимагати усунення порушень цих прав.

Як вбачається із матеріалів справи, способом захисту порушеного права користування земельною ділянкою позивачем обрано подання позову про визнання недійсним державного акту.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року», Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції №475/97-ВР від 17.07.1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи №2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Згідно з ст.1 Першого протококу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі Спорронг і Льоннрот проти Швеції від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, Федоренко проти України від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. До того ж у справі Стретч проти Сполученого Королівства від 24.06.2003 року Європейський суд з прав людини зробив висновок, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції.

Таким чином, вищезазначені норми права та встановлені в справі обставини дають підстави вважати, що позивач, як землекористувач суміжної земельної ділянки, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у користуванні його земельною ділянкою.

Тому, суд приходить до висновку, що відведення земельної ділянки (кадастровий номер :01:007:0230 та передача у власність ОСОБА_2 порушує права позивача щодо належного користування своєю земельною ділянкою, оскільки унеможливлює розробку технічної документації землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що позов позивача ОСОБА_1 є обгрунтований та такий, що підлягає до задоволення.

Що стосується стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, то суд враховує позицію Верховного Суду, який зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Так, представником позивача до суду для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу було подано такі документи: Акт виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 26.06.2020 року. Зі змісту опису наданих послуг вбачається перелік дій, що адвокатом були надані.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд також враховує зміст та обсяг наданих послуг, розмір відшкодування, заявлений представником позивача, а також додаткову угоду №2 та квитанцію до прибуткового касового ордера від 27.11.2020 року, де зазначена сплачена сума за надання правничої допомоги, а саме 6 500 гривень.

Керуючись ст.ст. 12, 116, 118, 186 ЗК України, ст.ст. 13, 76, 89, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задоволити повністю.

Визнати недійсним державний акт серії ЯЕ №433241 на право власності на земельну ділянку виданий 24.07.2009 року відділом держкомзему у м.Мукачево, площею 0,1 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташованому у АДРЕСА_2 .

Скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 за державним актом серії ЯЕ №433241 на право власності на земельну ділянку виданий 24.07.2009 року відділом держкомзему у м.Мукачево, площею 0,1 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану в АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:007:0230.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одну) гривню 60 копійок.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 500 (шість тисяч п`ятсот) гривень.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 9 090 (дев`ять тисяч дев`яносто) гривень за проведення земельно-технічної експертизи.

Рішення суду може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Закарпатська регіональна філія державне підприємство «Українське державне геодезичне підприємство», , місце знаходження м.Мукачево, вул.Грушевського, 39, Закарпатська область.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, , місце знаходження м.Ужгород, пл.Народна, 4, каб.298.

Повний текст рішення суду складений 18.10.2021 року.

Головуючий Ю.Ю. Куцкір