ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/2853/20 Номер провадження 22-ц/814/1604/21Головуючий у 1-й інстанції Дядечко І. І. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Гальонкіна С.А., Хіль Л.М., при секретарі судового засідання: Ряднині І.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 травня 2021 року (прийняту суддею Дядечко І.І., повний текст складено суддею 18 травня 2021 року) за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третіх осіб приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Спірідовича Миколи Васильовича, приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Прокопа Олександра Едуардовича, Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, Кременчуцького міжміського бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради, Департаменту державної реєстрації Кременчуцької міської ради Полтавської області про скасування рішення про державну реєстрацію прав, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з вказаним позовом, в якому прохали суд ухвалити рішення, яким скасувати державну реєстрацію прав на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна:120692), яка була проведена 20.02.2003 на підставі договору купівлі продажу, посвідченого 26.04.1999 приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Михно В.М. за реєстровим №1488 (зареєстрованого в КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі №19 за №1977) на ім`я ОСОБА_5 .

В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 вересня 2019 року, яке набрало законної сили, за позивачами визнано право власності в порядку спадкування по 1/2 частки (за кожним) на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані по АДРЕСА_1 , яке в цілому складається з: житлового будинку літ «А, а, а1,аг,а1г», літньої кухні літ «Б,б», сараю літ «61, 62», вбиральні літ «В», літнього душу літ «Д», навісу літ «Н», воріт № 1, огорожі № 2,3,4, колодязю літ «к», вимощення І, вигрібної ями II, в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 .

Даний житловий будинок з господарськими будівлями належав їх батькові ОСОБА_7 на підставі Договору № 348 на право забудови та безстрокове користування земельною ділянкою від 08.08.1961, посвідченого 10.11.1961 нотаріусом Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори (реєстровий № 10291) та зареєстрований 21.09.1983 Кременчуцьким міжміським бюро технічної інвентаризації. Після смерті батька, ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину прийняла його дружина (їх мама) ОСОБА_6 , а після матері, даний житловий будинок був успадкований ними у відповідності до чинного законодавства (ст. 1261,1268 ЦК України). Звертають увагу суду на той факт, що їх батьки набули право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 у визначений законом спосіб, відповідно до законодавства, яке діяло під час виникнення таких правовідносин (договір забудови, його реєстрація, ввід в експлуатацію). На сьогоднішній день правовстановлюючі документи, на підставі яких ОСОБА_7 (спадкодавець) володів на праві власності житловим будинком з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , а це - Договір № 348 на право забудови та безстрокове користування земельною ділянкою від 08.08.1961, посвідченого Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою за р.№10291 від 10.11.1961 недійсними не визнавались, за його життя ніким не оспорювались. Земельна ділянка за цією ж адресою (під вказаним житловим будинком з господарськими будівлями) також була виділена у законному порядку їх батькові, ОСОБА_7 на підставі Рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради за № 281/1 від 05 липня 1961 року (копія рішення додається). Отримавши рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25.09.2019 за №537/2658/19 про визнання за нами права власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , вони звернулися до Департаменту державної реєстрації для подальшої реєстрації права власності на нерухоме майно. Відповідно Рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 49747245 від 19 листопада 2019 року у державній реєстрації права власності по 1/2 (за кожним) на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , їм було відмовлено. Підставою відмови у реєстрації за ними права власності стало те, що в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який є архівною складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, встановлено, що право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за іншою особою, тобто за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Михно В.М. за №1488 від 20.02.2003. Даний факт також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 26.11.2019 р № 190243721. В ході подальшого з`ясування обставин, їм також стало відомо і про те, що відчуження права власності на спірний житловий будинок АДРЕСА_1 , проводилось: на підставі Договору дарування, посвідченого Ганночкою О.В., приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу 25.03.1997 року, за реєстровим № 1822; на підставі Договору купівлі - продажу від 26 квітня 1999 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Михно В.М. за реєстровим № 1488, на підставі якого, ОСОБА_8 продав, а ОСОБА_5 купив житловий будинок АДРЕСА_1 (зареєстровано в КП МБТІ в реєстровій книзі №19 за реєстровим № 1977); на підставі Договору від 12 травня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Спірідович М.В., за реєстровим номером № 1342, відповідно до якого ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 житловий будинок АДРЕСА_1 , який складається з: житлового будинку літ «А, а», загальною площею 28,20 кв.м., житловою площею 12,00 кв.м., сараю літ «Б», сараю літ «В», колодязю літ «К», що розташовані на земельній ділянці державного фонду 770 кв.м. При цьому звертають увагу суду на те, що технічні параметри даного житлового будинку взагалі різняться з тими технічними даними за якими був зареєстрований їх будинок (загальна площа -73,3 кв.м., житлова площа 49,7 кв.м. та інші технічні параметри будинку та житлових будівель, що підтверджується технічним паспортом від 17.12.2018). Нотаріуси ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які посвідчували договір дарування від 25.03.1997 за № 1822 (нотаріус Ганночка О.В.), договір купівлі - продажу від 26.04.1999 за № 1488 (нотаріус Михно В.М.), договір дарування від 12.05.2003 за реєстровим № 1343 (нотаріус Спірідович М.В.), виходячи із вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, в діючий на час оформлення права власності на нерухоме майно, не могли не запитувати (отримувати) від КП «Кременчуцьке МБТІ» інформацію (у формі довідки) стосовно реєстрації права власності на об`єкт нерухомості, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 . А за такого, вони були обізнані щодо реєстрації права власності на об`єкт нерухомості за вказаною адресою за їх батьком, ОСОБА_7 ще з 1961 року (довідка КП МБТІ за № 61/5832 від 20.12.2018). Проте, такі дані не стали для нотаріусів бар`єром до посвідчення договорів на нерухоме майно: житловий будинок АДРЕСА_1 . Такі дії нотаріусів спричинили порушення їх прав щодо володіння, користування, розпорядження належним їм майном, посягли на юридичну забезпеченість такого їх майнового права (права на спадщину), права на належний їх батькам за життя на законних підставах (на підставі договору № 348 на право забудови та безстрокове користування земельною ділянкою від 08.08.1961, посвідченого Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою за р. №10291 від 10.11.1961) житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 . 02.11.2010 приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопом О.Е. був посвідчений договір купівлі - продажу за № 6777, відповідно до якого ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_4 купила у власність будинок АДРЕСА_2 (при цьому, відповідно до витягу № М-128/01-27, виданого архівним відділом Кременчуцької міської Ради Полтавської області 28.09.2010 року адресу змінено на АДРЕСА_3 ). Також звертають увагу на те, що земельна ділянка площею 797 кв.м., на якій розташований вищевказаний житловий будинок розташована за адресою: АДРЕСА_4 та була приватизована ОСОБА_3 в 2006 році (кадастровий номер земельної ділянки: :09:003:0214). Враховуючи дані обставини позивачі для захисту, відновлення свого порушеного права на нерухоме майно, змушені звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 травня 2021 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третіх осіб приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Спірідовича Миколи Васильовича, приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Прокопа Олександра Едуардовича, Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, Кременчуцького міжміського бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради, Департаменту державної реєстрації Кременчуцької міської ради Полтавської області про скасування рішення про державну реєстрацію прав.

Роз`яснено, що розгляд зазначеної справи відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

З вказаною ухвалою суду не погодилися ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та подали на неї апеляційну скаргу, в якій прохають скасувати ухвалуКрюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 травня 2021 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Апелянти вважають, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказують, що суд першої інстанції при розгляді вказаної справи не звернув уваги на предметність та підстави позову, що виражаються у порушенні їх прав та інтересів. Посилаються на те, що спір про право перш за все виник між власниками об`єктів нерухомості які розташовані за різними адресами, мають різні технічні параметри та характеристики, та на різних земельних ділянках. Вказують, що суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що їх право (яке було первісним від права відповідачів) ніхто не оспорював, та жодним чином не подавали до них відповідних позовів. Посилаються на те, що проведена державна реєстрація права власності за ОСОБА_3 являється неправомірною, проведеною з порушенням процедури реєстрації прав власності та не відповідає ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», а також із порушенням Земельного кодексу України. Вказують, що судом першої інстанції при розгляді вказаної справи не враховано судову практику. Зазначають, що спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Отже, належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тобто, звернення до адміністративного суду повинно ініціюватись лише в тому випадку, коли буде відсутній спір про порушене право власності.

Від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання спростовуючи доводи, які викладені в апеляційній скарзі та підтримуючи ухвалу суду першої інстанції прохала апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Судове засідання проводилося в порядку спрощеного позовного провадження за участі сторін та інших осіб по справі. На моменту розгляду справи сторони та інші особи будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно п.п. 3.4. ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що згідно рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 вересня 2019 року, яке набрало законної сили, за позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано право власності в порядку спадкування по 1/2 частки (за кожним) на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані по АДРЕСА_1 , яке в цілому складається з: житлового будинку літ «А, а, а1,аг,а1г», літньої кухні літ «Б,б», сараю літ «61, 62», вбиральні літ «В», літнього душу літ «Д», навісу літ «Н», воріт № 1, огорожі № 2,3,4, колодязю літ «к», вимощення І, вигрібної ями II, в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 ..

Як вбачається зі змісту позовної заяви, не заперечується сторонами по справі та зокрема підтверджується викопіювання з плану м. Кременчука пров. Деповський та АДРЕСА_3 , домоволодіння загальною площею 28,2 кв.м., на яке за ОСОБА_5 20.02.2003 зареєстровано право власності знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , спір щодо права власності на вказаний житловий будинок, так як і на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 між сторонами відсутній.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що предметом перевірки в цій справі є правомірність прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про відмову в державній реєстрації права власності на нерухоме майно, визнаного за позивачами на підставі судового рішення, а також внесення запису до Державного реєстру прав з приводу вказаного нерухомого майна за іншою особою.

Позивачами вказано, що підставою відмови у державній реєстрації права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , визнаного за ними рішенням суду, стало те, що в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який є архівною складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, встановлено, що право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за іншою особою, тобто за ОСОБА_5 .

Питання правомірності або неправомірності набуття ОСОБА_5 чи в подальшому відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 права власності на це нерухоме майно, визнання права власності на нього в певному обсязі позивачами перед судом не порушувалось, а фактично позивачами висловлена незгода з рішенням суб`єкта владних повноважень, який здійснював державну реєстрацію прав на нерухоме майно.

Закриваючи провадження у вказаній справі, суд першої інстанції беручи до уваги суть спірних правовідносин та суб`єктний склад сторін у цій справі, враховуючи те, що спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення та дії державного реєстратора, який у межах спірних відносин діє як суб`єкт владних повноважень, дійшов висновку, що даний спір не має ознак приватноправового та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, в зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Згідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте, сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Вказаної позиції дотримується Верховний Суд, зокрема у постанові від 12.11.2020 у справі № 200/1307/20-а.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.08.2019 у справі № 905/2122/18, спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь у такому спорі реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні своїх прав) не змінює приватноправового характеру спору.

Якщо оскаржувані дії державного реєстратора є лише наслідком реалізації сторонами прав на спірне нерухоме майно, то такі справи підлягають розгляду за правилами господарського чи цивільного судочинства, правовідносини, пов`язані зі спором про право власності, предметом спору яких є не стільки дії та рішення державного реєстратора як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки поновлення права власності позивача на нерухоме майно, а підставою позову є обґрунтування речового права на майно.

Враховуючи наведені у постановах Верховного суду критерії, суд приходить до висновку, що даний спір має приватноправовий характер, у позивачів наявний майновий інтерес, пов?язаний із порушенням цивільних прав позивачів на нерухоме майно іншою особою - відповідачами, за яким зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна, за відновленням яких ним подано позов до суду, в тому числі і до державного реєстратора.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що вимоги позивачів не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Беручи до уваги викладене вище, доводи апелянта є обґрунтованими. Допущення зазначених порушень процесуальних норм призвело до необґрунтованого припинення розгляду позову та створення перешкод для захисту порушених прав позивача у спосіб передбачений законом.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , скасування ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 травня 2021 року та направлення справи до суду першої для продовження розгляду.

Керуючись ст. 374, ст. 379, ст. ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 травня 2021 року скасувати, матеріали справи повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду справи по суті.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови суду виготовлено 27 липня 2021 року.

Головуючий: ___________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _________________ С.А. Гальонкін ________________ Л.М. Хіль