Постанова

Іменем України

02 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 497/1276/19-ц

провадження № 61-11658св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: державний реєстратор прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг Болградської районної державної адміністрації, Болградська міська рада Одеської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Болградського районного суду Одеської області від 09 жовтня 2020 року у складі судді Кравцової А. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 18 травня 2021 року у складі колегії суддів: Сєвєрової Є. С., Ващенко Л. Г., Колеснікова Г. Я.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів попередніх інстанцій

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи: державний реєстратор прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг Болградської районної державної адміністрації (далі - державний реєстратор ЦНАП Болградської РДА), Болградська міська рада Одеської області, про зобов`язання вчинити певні дії.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 25 квітня 2014 року державний реєстратор Сарсаков С. О. в порушення чинного законодавства за заявою ОСОБА_2 на підставі іпотечного договору від 24 грудня 2012 року зареєстрував право власності на спірне нерухоме майно, нежитлову будівлю магазину літ. «А», загальною площею 92 кв. м, що знаходиться на АДРЕСА_1 . Проте вказане нерухоме майно насправді належить їй, що підтверджується свідоцтвом про право власності на вказане нерухоме майно від 10 грудня 2013 року. На звернення до відповідача із заявою про відновлення її права власності шляхом відновлення реєстрації за нею, вона отримала безпідставну відмову.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених вимог, просила зобов`язати державного реєстратора ЦНАП Болградської РДА вчинити реєстраційні дії та скасувати запис про державну реєстрацію від 17 квітня 2014 року, поновити право власності на об`єкт нерухомого майна, нежитлову будівлю магазин літ. «А», загальною площею 92 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом внесення до державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідного запису.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 09 жовтня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки ОСОБА_1 не надано державному реєстратору відповідного рішення суду про: а) скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, б) визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, в) а також скасування державної реєстрації прав, то державним реєстратором прийнято правильне рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Обставини наявності іпотечних правовідносин між сторонами у справі, що встановлені протягом розгляду справи, ніким і нічим не спростовані, рішеннями судів встановлено, що перехід іпотечного спірного майна у власність відповідача відбулося у законний спосіб, а державний реєстратор, дії якого позивач оскаржує, - діяв відповідно до вимог чинного законодавства.

Постановою Одеського апеляційного суду від 18 травня 2021 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що звернення ОСОБА_2 до суду з позовом про скасування рішення реєстратора від 28 січня 2014 року про відмову у вчиненні реєстраційних дій, який судом залишено без розгляду, не впливає на правомірність запису про проведену державну реєстрацію права власності від 17 квітня 2014 року, яким зареєстровано за ОСОБА_2 право на спірний об`єкт нерухомості.

Доводи апелянта про те, що суд у процесі розгляду справи не вирішив питання про зміну статусу учасників справи на правильність висновку суду по суті спору не впливають з огляду на те, що зміст рішення свідчить про те, що уточнення, які надані позивачем у процесі розгляду справи, прийняті судом, суд надав вказаним доводам оцінку та розглянув справу по суті.

Зазначення в рішенні суду державного реєстратора речових прав на нерухоме майно ЦНАП Болградської РДА як третьої особи, тоді як позивачем в уточненнях визначено його як відповідача, з урахування підстав позову, на правильність висновку суду про безпідставність позову не впливає.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У липні 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Болградського районного суду Одеської області від 09 жовтня 2020 рокута постанову Одеського апеляційного суду від 18 травня 2021 року, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанції та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У своїй касаційній скарзі посилається на те, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 755/5072/17.

У серпні 2021 року ОСОБА_2 подав до суду відзив на касаційну скаргу, у якому вказував, що ОСОБА_1 пропустила строк для звернення до суду із позовом. Крім того, судовими рішеннями у справі № 497/468/17 відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову про визнання іпотечного договору та змін до нього неукладеними, визнання розписки недійсною, визнання майна, зазначеного у спірному іпотечному договорі, таким, що знаходиться у відповідача без будь-яких правових підстав.

У серпні 2021 року Болградською РДА подано відзив на касаційну скаргу в якому зазначено, що Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не передбачена відмова в державній реєстрації прав з підстав наявності відмови іншого реєстратора.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 400 ЦПК України встановлено межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Так, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставами для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, аоскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Обставини встановлені судами

24 грудня 2012 року ОСОБА_1 у ОСОБА_2 отримала у борг 1 000 000,00 грн та зобов`язалась повернути грошові кошти до 24 грудня 2013 року, про що власноручно написала розписку.

Цього ж дня між сторонами укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М. І., зареєстрований у реєстрі за № 10515. Предметом іпотечного договору є нерухоме майно - магазин літ. «А», загальною площею 92,0 кв. м, розташований на АДРЕСА_1 , що належить позивачу на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29 вересня 2010 року.

Згідно з пунктом 3 іпотечного договору магазин наданий в іпотеку на забезпечення виконання боргової розписки. При невиконанні ОСОБА_1 своїх зобов`язань щодо цього договору, право власності на предмет іпотеки переходить іпотекодержателю у встановленому законом порядку (пункт 9 іпотечного договору).

28 грудня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений нотаріально посвідчений договір про внесення змін до договору іпотеки від 24 грудня 2012 року у частині пункту 3 іпотечного договору, що стосується дати надання ОСОБА_2 ОСОБА_1 грошей строком до 24 грудня 2013 року змінено на строк до 24 лютого 2013 року.

15 жовтня та 18 грудня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 із письмовими вимогами про виконання грошового зобов`язання.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Клюковського М. В. від 28 січня 2014 року № 10367472 відмовлено у вчиненні реєстраційних дій щодо спірного майна, а саме: реєстрації права власності за ОСОБА_2 як іпотекодержателем.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2014 року у справі № 815/1093/14, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27 березня 2014 року скасовано, позов ОСОБА_2 до Державної реєстраційної служби України, державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Клюковського М. В. від 28 січня 2014 року № 10367472. Зобов`язано державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Клюковського М. В. зареєструвати за ОСОБА_2 право власності на нежитлову будівлю магазину літ. «А», загальною площею 92,0 кв. м, на АДРЕСА_1 .

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 12 липня 2018 року вказане рішення суду виконано, за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на нежитлову будівлю магазину літ. «А», загальною площею 92,0 кв. м, розташовану на АДРЕСА_1 .

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 815/1093/14 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27 березня 2014 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки не залучено до участі у розгляді справи ОСОБА_1 .

При новому розгляді справи № 815/1093/14, ОСОБА_2 подано заяву про залишення адміністративного позову без розгляду.

Рішенням Болградського районного суду від 26 березня 2019 року (справа № 497/468/17), відмовлено у задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М. І., про визнання неукладеним іпотечного договору, змін до іпотечного договору, про визнання розписки недійсною, про визнання майна, зазнаного у спірному іпотечному договорі таким, що знаходиться у відповідача без будь-яких правових підстав.

Це рішення залишено без зміни постановою Одеського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року та постановою Верховного Суду від 30 червня 2020 року.

22 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг - відділу надання адміністративних послуг Болградської РДА із заявою про вчинення певних реєстраційних послуг - про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна - магазин, загальною площею 92 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 . Проте державним реєстратором відмовлено у скасуванні державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна у зв`язку з ненадання достатньо обґрунтованих документів.

Нормативно-правове обґрунтування

Частиною першою статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено підстави для відмови в державній реєстрації: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) документи подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі: 1) державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 2) державної реєстрації права власності на нерухоме майно з відкриттям розділу в Державному реєстрі прав за особою, щодо якої або щодо майна якої наявні обтяження у спеціальному розділі Державного реєстру прав, чи в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав; 3) державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації відповідно до закону; 4) державної реєстрації інших обтяжень речових прав на нерухоме майно (крім іпотеки); 5) державної реєстрації речових прав на нерухоме майно за наявності згоди іпотекодержателя або контролюючого органу на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна - разі якщо обтяженням є заборона відчуження нерухомого майна, що виникла на підставі договору, або податкова застава; 6) державної реєстрації права власності на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право на спадщину; 7) державної реєстрації права власності на нерухоме майно іпотекодержателем - фінансовою установою в порядку, передбаченому статтями 33-38 Закону України «Про іпотеку». Наявність зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки обтяжень, інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем; 8) державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі нотаріально посвідченого договору - у разі якщо обтяженням є вимога нотаріального посвідчення договору, встановлена власником майна.

Згідно з частиною п`ятою статті 24 Закону відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті, заборонена.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, доводи сторін спору, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування державної реєстрації прав на нежитлову будівлю магазину літ. «А», загальною площею 92 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 .

Наявність рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Клюковського М. В. від 28 січня 2014 року № 10367472 про відмову у вчиненні реєстраційних дій щодо спірного майна не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем іншим реєстратором у разі дотримання процедури заявником. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не передбачено таких підстав для відмови у здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно як відмова у здійсненні такої реєстрації іншим реєстратором.

Та обставина, що після направлення Верховним Судом справи № 815/1093/14 на новий розгляд, позов ОСОБА_2 залишено без розгляду на підставі його ж заяви, також не є підставою для задоволення вимог ОСОБА_1 . Залишення судом без розгляду вказаного адміністративного позову не впливає на правомірність запису про проведену державну реєстрацію права власності від 17 квітня 2014 року, яким зареєстровано за ОСОБА_2 право на спірний об`єкт нерухомості.

Підставою для здійснення державним реєстратором права власності на нежитлову будівлю магазину літ. «А», загальною площею 92 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 , є іпотечний договір, на підставі якого, відповідач у позасудовому порядку задовольнив своє право вимоги за договором позики, укладеним із ОСОБА_1 .

Враховуючи те, що позивачем не наведено в обґрунтування своїх вимог обставин, з якими закон пов`язує неможливість здійсненні державної реєстрації прав на іпотечне майно, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про необґрунтованість вимог позову.

При зверненні до державного реєстратора Камбур Г. Д. не надала державному реєстратору рішення суду щодо скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав за ОСОБА_2 , або визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, чи скасування державної реєстрації прав, а отже, відмова державного реєстратора у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на магазин за адресою: АДРЕСА_1 , є законною та обґрунтованою.

У своїй касаційній скарзі заявник стверджує, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 755/5072/17.

Проте зазначена підстава касаційного оскарження не знайшла свого підтвердження під час перегляду справи у межах доводів касаційної скарги ОСОБА_1 .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 755/5072/17 сформульовано висновок про те, що за наявності в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону відчуження спірного майна державний реєстратор не має права здійснювати реєстраційних дій поки таке обтяження не буде зняте. У вказаній справі станом на 04 жовтня 2016 року, тобто на дату прийняття державним реєстратором рішення про реєстрацію за іпотекодержателем права власності на квартиру, існувала ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 23 березня 2015 року про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно, а також постанова державного виконавця від 09 квітня 2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

У справі, що переглядається, наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону відчуження спірного майна, вчинена приватним нотаріусом Болградського нотаріального округу Одеської області Агбун М. І. під час посвідчення договору іпотеки, не є підставою для скасування державної реєстрації, оскільки договір іпотеки, на підставі якого здійснено державну реєстрацію прав за ОСОБА_2 , укладений саме на забезпечення виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором позики. Встановлення нотаріусом заборони відчуження іпотечного майна визначає пріоритетність права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки, а отже, за відсутності судових рішень про визнання договору іпотеки недійсним чи скасування рішення державного реєстратора про здійснення державної реєстрації прав на іпотечне майно за ОСОБА_2 , вимоги позивача є безпідставними.

Отже, доводи заявника, що стали підставою для відкриття касаційної провадження, не підтвердилися, оскільки у цій постанові Великою Палатою Верховного Суду встановлено обставини, відмінні, від тих, які встановлено в оскаржуваних судових рішеннях суду у справі, що переглядається.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваних рішеннях, питання вичерпності висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що переглядається, судові рішення відповідають вимогам вмотивованості.

Верховний Суд розглянув справу в межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження; і підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

28 вересня 2021 року ОСОБА_1 подала до суду клопотання про зупинення дії постанови Одеського апеляційного суду від 18 травня 2021 року.

З огляду на те, що Верховний Суд у попередньому судовому засіданні дійшов висновку про необґрунтованість вимог касаційної скарги та наявності підстав для залишення її без задоволення, тому відсутні підстави для зупинення дії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 09 жовтня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик