№ 336/3235/20
№ 2/336/232/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2021 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Жупанової І.Б.

секретаря судового засідання Палубінської К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернулась до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просить суд позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовна заява мотивована тим, що 06.09.2008 між сторонами було зареєстровано шлюб, який в подальшому був розірваний рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.04.2017. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спір про батьківство відсутній.

Після розлучення донька проживає разом із Позивачем, у власній квартирі останньої, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Дитина знаходиться на повному виховані та матеріальному забезпечені матері. У зв`язку і з тим, що фактично з 25.01.2016 року Відповідач залишив спільне місце проживання та не відповідає на телефоні дзвінки, зв`язок із ним припинився. 17 листопада 2017 року, рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, Відповідача визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням, у зв`язку із чим, останнього було знято з реєстрації місця проживання за вищевказаною адресою. Протягом тривало часу Відповідач не виходить на зв`язок, на телефоні дзвінки не відповідає, а тому Позивачу невідоме його місце проживання та перебування.

Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, ухиляється від здійснення батьківських обов`язків відносно фізичного, духовного та морального розвитку доньки, не проявляє щодо неї батьківської турботи та уваги, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. Батько не спілкується з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти.

З моменту розлучення і по сьогоднішній час батько декілька разів бачив доньку у 2017 році. Відповідач уникає будь-якого спілкування з дитиною. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються Позивачем самостійно без участі та підтримки з боку Відповідача. Дитина займається східними танцями, приймає участь у змаганнях, в свою чергу батько дитини, жодного разу не цікавився захопленням доньки та не приймав жодної участі у додаткових витратах пов`язаних із оплатою за гурток, виготовленням танцювальних костюмів необхідних для змагання, а також інших витрат пов`язаних із танцювальними змаганнями дитини.

Окрім того, батько ухиляється від матеріального утримання дитини. Відповідач добровільно жодного разу не надавав грошові кошти на утримання своєї неповнолітньої доньки. У зв`язку із чим, Позивач вимушена була звернутись до суду із позовною заявою про стягнення аліментів.

11 грудня 2019 року, рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя було прийнято рішення стягнути аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у сумі 1500 гривень.

Рішення Шевченківського районного суду належним чином Відповідачем не виконується, у зв`язку із чим, відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах від 02.04.2020, сума заборгованості станом на 01.04.2020 року становить 13500,00 гривень.

Також, у зв`язку з тим, що Відповідач уникає спілкування з дитиною та Позивачкою, у Позивача виникають перешкоди, щодо отримання дозволу для виїзду за кордон із дитиною з метою подальшого відпочинку, оздоровлення та розвитку.

Вважає, що зазначені факти можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення Відповідача до своїх батьківських обов`язків.

Таким чином, викладені обставини свідчать про винну поведінку Відповідача, щодо ухилення останнього від виконання своїх батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ..

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.11.2020 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, наданий відповідачу строк для подання відзиву, а третім особам - для подання пояснення щодо позову.

Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження у справі від 23.11.2020 року та копія позовної заяви з додатками було направлено на адресу вказану у позовній заяві.

Окрім того, з відповіді №04 від 05.01.2021 року наданої з місця роботи Відповідача, Національного музею історії України у Другій світовій війні вбачається, що при прийняті на роботу в графі місце проживання останнього зазначена адреса: АДРЕСА_2 , а у період карантину (у травні 2020 р.), ОСОБА_2 виконував роботу дистанційно за адресою фактичного місця проживання, а саме: АДРЕСА_3 . На зазначені адреси Відповідачу була надіслана судова повістка про дату, час та місце розгляду справи. До суду повернулись конверти з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Окрім того був повідомлений про день, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сайті судової влади, а також надсилалась судова повістка про дату, час та місце розгляду справи за відомим місцем роботи Відповідача, для передання останньому.

Відповідач відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Заяви та клопотання до матеріалів справи до початку її розгляду від відповідача не надходили.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.03.2021 закрито підготовче засідання, розпочато розгляд по суті.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи у відсутність відповідачки, суд виходить з такого.

Частина 1 ст. 223 ЦПК України визначає, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а частиною четвертою цієї статті передбачається право суду на постановлення заочного рішення (на підставі наявних у справі даних та доказів) у разі повторної неявки відповідача, повідомленого належним чином.

В зв`язку з повторною неявкою відповідачки, що повідомлена належним чином про час і місце слухання справи, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних і доказів (постановляє заочне рішення).

Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений, суд постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Позивач та її представник у судове засідання призначене на 30.07.2021 року не з`явились. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримують, просять задовольнити їх у повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання призначене на 30.07.2021 року не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином повідомлений.

Представник третьої особи Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району в судове засідання призначене на 30.07.2021 року не з`явилась, надала клопотання про проведення судового засідання без їх участі. У вирішенні справи покладаються на компетентність суду, з урахуванням наданих пояснень сторін, інтересів дитини, а також враховуючи висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, який було надано до суду.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із розглядом справи за відсутності учасників справи, не здійснюється згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши надані докази в їх сукупності, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини

Судом встановлено, що відповідачі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено наданим свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданого 01.07.2010 року (а.с. 12).

Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя по справі №336/4442/19 від 11.12.2019 позов ОСОБА_1 задоволено, вирішено питання щодо стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у сумі 1500 грн, щомісячно з індексацією цієї суми щорічно (а.с. 18-19).

Окрім цього відповідно до відповіді від 02.04.2020 з Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження №61157466 з примусового виконання виконавчого листа №336/4442/19, в якому заборгованість по сплаті аліментів складає 13500 грн.(а.с. 20).

Обставини, зазначені позивачем в позові, повністю підтверджені дослідженими судом письмовими доказами, які наявні в матеріалах справи, зокрема у відповіді на адвокатський запит №01-20/101 від 03.06.2020 року Запорізької гімназії №93 зазначено, що ОСОБА_3 навчається у Запорізькій гімназії №93 з першого класу. Протягом чотирьох років навчання, дитина зарекомендувала себе, як старанна, дисциплінована та здібна учениця. Сім`я дитини неповна, дівчинку виховує самостійно мати - ОСОБА_1 .. Мати приділяє достатньо уваги та часу навчанню та вихованню дитини, регулярно відвідує школу, батьківські збори. Мати цікавиться успіхами доньки, консультується з питань навчання та її виховання, бере активну участь в організації виховних класних заходів.

Батько ОСОБА_2 , приходив до школи декілька разів під час першого навчального року доньки. З 2017 року жодного разу не відвідував батьківські збори, консультації з вчителями, класні та шкільні заходи, а також не цікавився у класного керівника навчальними успіхами дитини (а.с.21).

Окрім того, як вбачається із відповіді на адвокатський запит №881/01-09 від 03.06.2020 року, Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико- санітарної допомоги №2», ОСОБА_3 , знаходиться під наглядом педіатричної служби підприємства з народження та по теперішній час. До лікаря-педіатра підприємства з дитиною зверталась лише мати, яка і виконує рекомендації та поради лікаря. Дитина щеплена за віком, на диспансерному обліку не перебуває. В свою чергу батько дитини до амбулаторії не звертався (а.с. 22).

Позивачем надано висновок Медичного Центру «Єврозір», відповідно до якого дитина страждає на міопію слабкого ступеня, міопічний астігматизм обох очей (а.с. 26), а також квитанції про понесені витрати на лікування (а.с.24, 25). Окрім того, позивачем долучено до матеріалів справи квитанції з стоматологічної клініки, наданих на підтвердження понесених лише Позивачем витрат ( а.с.28,61-67).

Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Шевченківському району, як органом опіки та піклування надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 1982 р.н.., в якому докладно викладені обставини, на підставі яких комісія з питань захисту прав дитини, дійшла висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

Допитана 17.05.2021 у судовому засіданні за клопотанням представника позивача свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що є подругою позивача та хрещеною дитини ОСОБА_3 . Зазначила, що батько не приймає участі у розвитку та вихованні дитини. З дитиною взагалі не спілкується, не підтримує її та не цікавиться її життям. Дитина періодично спілкується з бабусею та дідусем, вони проживають у м.Запоріжжі. Відповідач переїхав до Києва у пошуках заробітку, останній раз бачила його випадково у Києві 12.04.2017 року.

Допитана 17.05.2021 у судовому засіданні за клопотанням представника позивачки свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що працює нянею у цій сім`ї з 2019 року, за весь цей час батька дитини ніколи не бачила та не чула щоб він приймав участь у вихованні дитини, відводив чи забирав до школи та гуртків.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Частиною 1 ст. 152 СК України передбачено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Згідно із частинами другою та четвертою ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно з пунктом другим частини першої ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав - це, насамперед, спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька.

За змістом пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21 грудня 1995 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За змістом ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до вимог ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визнають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції.

Європейський суд у своєму рішенні у справі «Гаазе проти Німеччини» (заява від 08 квітня 2004 року № 11057/02) зазначив, що згідно з усталеною прецедентною практикою суду, взаємне почуття втіхи батьків і дитини від того, що вони постійно перебувають разом, становить важливий елемент сімейного життя, тому національні заходи, що перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке захищається статтею 8 Конвенції.

Судом встановлено, що батько ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 належним чином не виконує батьківських обов`язків щодо належного виховання та розвиту дитини. З наявних у справі письмових доказів встановлено, що батько протягом тривалого часу не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її життям не цікавиться, хоча має реальну можливість виконувати свої батьківській обов`язки стосовно своєї дитини. Така поведінка відповідача відносно ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 свідчить про свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.

З урахуванням наведеного вище суд дійшов до висновку про задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав як ґрунтованого на законі та доведеного доказами.

Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись 261, 264, 265, 280-284, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судовий збір на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_4 ) сплачений судовий збір у сумі 840,80 грн..

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І.Б. Жупанова