Провадження № 2/760/3909/21
Справа № 760/9974/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва

у складі:головуючого судді - Букіної О.М.

за участю секретаря - Кривулько С.В.

представника позивача - Риженко Д.М. ,

представників відповідача-2 - ОСОБА_7, ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , яка діє також в інтересах ОСОБА_4 до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ міста Києва, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі продажу укладеного шляхом проведення публічних торгів, визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року позивач звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва із позовом до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ міста Києва, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі -продажу укладеного шляхом проведення публічних торгів, визнання права власності в порядку спадкування за законом для захисту своїх порушених прав, а також порушених прав своєї малолітньої доньки.

В обґрунтування позову зазначила, що вона є дружиною ОСОБА_6 , якому на праві власності з 03 вересня 2002 року (Свідоцтво на право власності на квартиру серії КВ №4999 видане Головним управлінням житлового забезпечення КМДА зареєстроване в Київському чіському бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна, записане в реєстрову книгу за № 43251 від 06 вересня 2002 року) належала квартира АДРЕСА_1 .

Вказує, що від шлюбу народилась малолітня дочка - ОСОБА_4 2009 року народження.

Стверджує, що з 26.04.2005 року вона була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 .

Посилається, що в червні 2018 року ОСОБА_6 помер та після його смерті позивачу стало відомо про те, що 08.12.2006 року ТОВ «Мультимедіа Софт» проведено прилюдні торги з реалізації 1- кімнатної квартири АДРЕСА_1 , про що складено протокол №6260086-1 проведення прилюдних торгів по реалізації майна, яке належить ОСОБА_6 .

Згідно вказаного протоколу переможцем торгів визнана ОСОБА_5 .

На підставі протоколу державним виконавцем Фіцуліним О.О. складено Акт про продаж нерухомого майна на прилюдних торгах, затверджений 22.12.2006 року Начальником ДВС у Солом`янському районі м. Києва.

Вказує, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Патрєвою Ю.П. видано відповідне свідоцтво від 22.12.2006 року (реєстр номер 3272).

Як вбачається зі свідоцтва, воно видане на підставі Акту про продаж нерухомого майна на прилюдних торгах.

20 січня 2015 року державним реєстратором Бабійчук Сергієм Івановичем було прийнято рішення, індексний номер 18802396 від 23.01.2015 року, про реєстрацію права власності ОСОБА_5 на квартиру номер АДРЕСА_1 .

Стверджує, що підставою для реєстрації права власності за ОСОБА_5 , згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, став дублікат свідоцтва, серія та номер 1781 виданий 05.11.2014 року ПН КМНО Патрева Ю.П., що виданий замість втраченого свідоцтва виданого ПНКМНО Патрєвою 22.12.2006 року зі зареєстрованому у реєстрі за № 3272.

Зазначає, що виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

Посилається, що між Продавцем - Солом`янським районним відділом Державної виконавчої служби м. Києва, в особі державного виконавця відділу - Фіцуліна О.О., що здійснював повноваження згідно закону, правонаступником якого в спірних відносинах є Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ міста Києва та Покупцем - ОСОБА_5 , було, в спеціальний визначений законом спосіб, а саме, шляхом продажу на публічних торгах, укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 . Датою укладення договору є 22.12.2006 року.

Вказує, що на дату укладення договору спірне майно перебувало під декількома арештами, а саме:

-арештом відповідно до ухвали Шевченківського суду міста Києва від 06.06.2003 року реєстраційний номер обтяження 1351208 від 04.10.2004 року, реєстратор Третя Київська державна нотаріальна контора; зареєстровано 04.10.2004 року;

-арештом, як засобом забезпечення позову, накладеним згідно ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 12 грудня 2006 року № 2-8496, реєстраційний номер обтяження 4220426 від 14.12.2006 року, року, реєстратор Перша Київська державна нотаріальна контора зареєстровано 14.12.2006 року;

-під забороною відчуження, що виникла внаслідок договору застави квартири № 4428 від 31.10.2002 року реєстраційний номер обтяження 4186986 від 08.12.2006 року, реєстратор Київській міський нотаріальний округ.

На думку позивача, оспорюваний договір не відповідає вимогам закону,оскільки укладено під час дії заборон, як вжитих ухвалами судів, так і під час знаходження квартири під заставою, а тому підлягає визнанню недійсним.

Позивач зазначає, що у червні 2018 року ОСОБА_6 помер, та вона і її малолітня донька ОСОБА_4 , 2009 року народження, є єдиними спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 .

Вказує, що в разі визнання судом договору недійсним, вона із донькою будуть мати право успадкувати спірну квартиру, а тому просить суд також визнати за позивачами право власності на спірну квартиру у порядку спадкування за законом.

Зазначає, що після смерті ОСОБА_6 , їй стало відомо про відчуження квартири - купівлю-продаж, здійснену шляхом проведення публічних торгів, та існування рішення державного реєстратора, яким право власності на квартиру було оформлене на ОСОБА_5 .

У даному випадку, оскільки вказані договір та рішення фактично припиняє право власності на вказану квартиру за ОСОБА_6 , членами сім`ї якого є позивач та її малолітня дочка, таке рішення прямо впливає на їх житлові права, як членів сім`ї власника, а також зважаючи на смерть ОСОБА_6 в червні 2018 року, на обсяг спадкової маси та відповідно, на майнові права, пов`язані з правом на спадкування за померлим чоловіком.

Позивач вказує, що даний позов заявлено саме в зв`язку з тим, що наслідки оскаржуваного рішення впливають на її та цивільні права її доньки, а відповідно сам позов є способом захисту цих прав на житло та на спадкування, а отже має розглядатись за правилами цивільного судочинства.

З урахуванням викладеного просить суд позов задовольнити.

05.04.2019 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу передано до провадження головуючому судді Букіній О.М.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08.04.2019 у справі відкрито провадження та призначено до розгляду у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05.09.2019 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні.

03.12.2019 року представником відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_7 було подано відзив на позовну заяву у якому проти позовних вимог заперечив.

Як на підставу своїх заперечень вказує, що 23.01.2015 чітко у відповідності до вимог чинного законодавства України, а саме Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» було прийняте рішення Державного реєстратора управління державної реєстрації головного територіального управління юстиції у м. Києві Бабійчука Сергія Івановича №18802396 про реєстрацію права власності ОСОБА_5 на спірну квартиру. Законність рішення про реєстрацію права власності ОСОБА_5 на Квартиру підтверджене рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06 червня 2019 року у справі №760/30146/18 залишеним без змін Постановою Київського апеляційного суду від 29.10.2019 року.

Зазначає, що позивач ОСОБА_3 була дружиною колишнього власника ОСОБА_6 , який помер в 2018 році, та саме ОСОБА_6 на підставах та в порядку передбаченому чинним законодавством України (прилюдні торги) втратив Квартиру в результаті неможливості погасити свої боргові зобов`язання за кредитним договором з АКБ «Мрія» в розмірі 7099,89 доларів США.

Вказує, що з моменту відчуження Квартири у ОСОБА_6 у 2003-2006 роках і до моменту його смерті в 2018 році він жодним чином не оспорював факту відчуження Квартири та набуття Квартири Відповідачем, а також реєстрацію прав власності Відповідача на Квартиру.

Тобто, сам ОСОБА_6 вважав факт набуття Відповідачем права власності на Квартиру (вчинення правочину) законним, дії державного реєстратора при здійсненні реєстрації права власності Відповідача на Квартиру, дії Відповідача при здійсненні зняття Позивача з реєстраційного обліку в Квартирі такими, що відповідали вимогам закону.

Вказує, що арешти на які посилається позивач не мають жодного відношення до набуття відповідачем права власності на квартиру, оскільки вони стосувалися попередніх правових дій із квартирою, а саме зазначені арешти були вчиненні безпосередньо на забезпечення прав банку АКБ «Мрія», як кредитора та заставодержателя у зв`язку із невиконанням ОСОБА_6 грошового зобов`язання за кредитним договором в розмірі 7 099,89 доларів США.

Стверджує, що дані факти були встановлені та дослідженні Київським апеляційним судом, який в своїй постанові від 29.10.2019 року у справі № 760/30146/18 вказав, що зі змісту ухвал суду (про накладення арештів) та договору застави вбачається, що обтяження були вчинені безпосередньо на забезпечення прав банку як кредитора і заставодержателя у зв`язку із невиконанням ОСОБА_6 грошового зобов`язання перед АКБ «Мрія».

Зазначає, що посилання позивача на те, що квартира перебувала у заставі та не могла бути відчужена також слід не приймати до уваги, оскільки позивачем не надано доказів того, що заставодателі АКБ «Аваль» та в майбутньому ОСОБА_8 не давали згоди на відчуження предмету застави.

З урахуванням викладеного вище просить суд у задоволенні позову відмовити.

Відповідачем Солом`янським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ міста Києва відзиву на позовну заяву подано не було.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09.12.2019 року було витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондра Л.В. належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

06.11.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондра Л.В. на виконання ухвали суду надано належним чином завірені матеріали спадкової справи після смерті ОСОБА_6 .

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача-2 у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував у повному обсязі та просив суд відмовити у їх задоволенні.

Представник відповідача-1 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив.

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача-1 на підставі ч. 3 ст. 223 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 03 вересня 2002 року серія НОМЕР_1 (а.с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , виданим 16 червня 2018 року (а.с. 14).

Позивач ОСОБА_3 була дружиною померлого власника спірної квартири ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим 16 серпня 2006 року (а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_3 у позивача та ОСОБА_6 народилася донька ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим 07 травня 2009 року (а.с. 13).

Відповідно до копії спадкової справи спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 є його дружина ОСОБА_3 та донька ОСОБА_4 .

Відповідно до акту державного виконавця Державної виконавчої служби у Солом`янському районі м. Києва про продаж нерухомого майна на прилюдних торгах, квартира АДРЕСА_1 , що була описана державним виконавцем згідно із ст. ЗУ «Про виконавче провадження» на підставі виконавчого листа №2-3389 від 26.06.2003 року, виданого Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення із ОСОБА_6 на користь АКБ «Мрія» коштів у розмірі 7 099,89 доларів США та 352,00 грн., була реалізована на прилюдних торгах, переможцем яких визначено ОСОБА_5 (а.с. 20).

22.12.2006 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Патрєвою Ю.П. було видано ОСОБА_5 свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 175).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.04.2017 року вбачається, що державним реєстратором Бабійчуком С.І. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 18802396 від 23 січня 2015 року (підстава виникнення права власності - дублікат свідоцтва, серія та номер: 1781, виданий 05 листопада 2014 року приватним нотаріусом КМНО Патрєвою Ю.П.) внесено запис до Державного реєстру речових прав № 8469824 про право власності ОСОБА_5 на квартиру загальною площею 47,9 кв. метри., житловою площею 22,2 кв. метри, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 168-172).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення невизнання або оспорювання.

Ця норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

У частині 1 статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Позивач у позовній заяві вказує, що вона про відчуження квартири, яка належала на праві власності її чоловіку, дізналася лише після смерті чоловіка у 2018 році.

Також із позовної заяви вбачається, що позивач не погоджується із процедурою переходу права власності на спірну квартиру від її чоловіка до відповідача-2, а тому вважає, що тим самим порушено її права, оскільки вразі визнання недійним набуття відповідачем-2 права власності на спірну квартиру, позивач та її донька матимуть право на спадкування спірної квартири за законом після смерті ОСОБА_6 .

Як було встановлено судом вище, квартира АДРЕСА_1 належала на праві особистої приватної власності ОСОБА_6 із 2002 року.

При цьому шлюб між позивачем та ОСОБА_6 було укладено лише у 2006 році.

Як встановлено із матеріалів справи, 31.10.2002 року ОСОБА_6 було передано квартиру АДРЕСА_1 у заставу АППБ «Аваль» на виконання зобов`язання за кредитним договором № 010/08-22/61/1526 від 31.10.2012 року.

Крім того вбачається, що позивач мав інші грошові зобов`язання та ухвалою Шевченківського суду міста Києва від 06.06.2003 року було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження 1351208 від 04.10.2004 року, реєстратор Третя Київська державна нотаріальна контора; зареєстровано 04.10.2004 року з метою забезпечення позову щодо стягнення із ОСОБА_6 заборгованості.

Окрім цього, ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 12 грудня 2006 року за № 2-8496 було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження 4220426 від 14.12.2006 року, реєстратор Перша Київська державна нотаріальна контора зареєстровано 14.12.2006 року з метою забезпечення позову щодо стягнення із ОСОБА_6 заборгованості.

Доказів того, що позивач була стороною зазначених вище правочинів та зобов`язань матеріали справи не містять.

Як зазначає Верховний Суд у постанові від 13.05.2021 року у справі 910/6393/20, особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Такої ж позиції дотримується Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 16.10.2020 у справі №910/12787/17.

Позивач у позові посилається на як на підставу визнання процедури відчуження квартири на прилюдних торгах недійсною ту обставину, що квартира перебувала під дією заборон та інших обтяжень.

Разом з цим, суд звертає увагу на ту обставину, що позивач не є власником спірної квартири, учасником прилюдних торгів, заставодержателем чи особою в інтересах якої було накладено арешт на спірну квартиру.

При цьому, до суду також не надано доказів того, що заставодержателем чи особою в інтересах якої було накладено арешт не було надано згоди на відчуження спірної квартири на прилюдних торгах, а також того, що дані особи із 2006 року по день розгляду справи оскаржували чи мали намір оскаржити процедуру проведення публічних торгів у зв`язку наявністю порушення їх прав.

Позивач також зазначає, що вона звертається до суду із даним позовом як спадкоємець після смерті ОСОБА_6 .

При цьому, суд звертає увагу на ту обставину, що право оскарження процедури відчуження квартири на прилюдних торгах було суб`єктивним правом ОСОБА_6 , та матеріали справи не містять доказів того, що за життя ОСОБА_6 оскаржував процедуру відчуження квартири на прилюдних торгах від 08.12.2006 року чи мав намір її оскаржити.

Та обставина, що у період із 2006 по 2018 рік ОСОБА_6 не скористався своїм правом на звернення до суду з метою оскарження процедури відчуження квартири на прилюдних торгах, яке було описане держвиконавцем, згідно ст.55 ЗУ "Про виконавче провадження" на підставі виконавчого листа №2-3389 від 26.06.2003, виданого Шевченківським районним судом м.Києва може свідчити лише про те, що останній погоджувався із даними діями відповідачів та наявності у останнього кредитної заборгованості, яка підлягала погашенню за рахунок звернення стягнення на нерухомое майно.

Суд наголошує на тому, що право на звернення до суду із вказаними вище вимогами було особистим правом ОСОБА_6 , залежало безпосередньо від його волі та не може бути успадковане позивачам і її донькою, як правонаступниками померлого.

За вказаних вище обставин, суд вважає, що доводи позивача про те, що внаслідок дій відповідачів, які відбулися 08 грудні 2006 року шляхом проведення публічних торгів з реалізації спірної квартири були порушені її права та права її неповнолітньої доньки, є недоведеними відповідними доказаим у справі.

З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири нерухомого майна, придбаної шляхом проведення публічних торгів від 08.12.2006 року, за яким право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_5 .

Враховуючи ту обставину, що суд відмовив у задоволенні позову в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири нерухомого майна шляхом проведення публічних торгів, то вимоги про визнання за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та визнання за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 не підлягають також задоволенню, оскільки є похідними вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог,як необгрунтованих.

З урахуванням вищенаведеного, у задоволенні позову ОСОБА_3 , яка діє також в інтересах ОСОБА_4 ,слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладено та керуючись ст.ст. 15, 16, 203, 215 ЦК України, ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 60, 76-81, 211, 223, 258,259, 263, 264, 265, 268, 352 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 , яка діє також в інтересах ОСОБА_4 до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ міста Києва, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі продажу укладеного шляхом проведення публічних торгів, визнання права власності в порядку спадкування, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. М. Букіна