справа № 274/773/20
провадження № 2/0274/343/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27.10.2021 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області у складі: головуючого судді Вдовиченко Т.М., за участі секретаря судового засідання - Рудич М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві Житомирської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про зняття з реєстраційного обліку, визнання такими, що втратили право користування майном, -

Встановив:

В лютому 2020 року АТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що на підставі ст.37 Закону України «Про іпотеку» набув право власності на квартиру загальною площею 42,5 кв.м., житловою площею 27,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належала ОСОБА_1 . Правовою підставою для реєстрації права власності на квартиру є відповідне застереження в п.4.5.3 договору іпотеки від 11.04.2007 року, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Згідно відомостей Приватного підприємства «Житлоремекс 2» у вказаній квартирі зареєстрований ОСОБА_1 . Позивач звертався до останнього з вимогою звільнити житлове приміщення, намагався врегулювати питання в досудовому порядку, зокрема, було надіслано вимогу про добровільне виселення. Проте, колишній власник, продовжує користуватися квартирою та відмовляється добровільно виселитись. Такі дії відповідача створюють перешкоди у здійснені законних прав власника, який не може вільно користуватись та розпоряджатись нерухомим майном. Тому АТ «Альфа-Банк» просить визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , а також зняти його з реєстраційного обліку.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21.02.2020 року було відкрито провадження у цивільній справі (а.с.36-37).

В судове засідання представник позивача ОСОБА_3 не з`явився, подав заяву в якій підтримав пред`явлений позов та наполягав на його задоволенні. Справу просив розглянути в його відсутності.

Третя особа - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Ії неявка не перешкоджає розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав. Звернувся із заявою про відкладення розгляду справи, до розгляду іншої справи за його позовом до АТ «Альфа-Банк», державного реєстратора Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Житомирського району Житомирської області скасування рішення про скасування державної реєстрації права на майно. Судом дане клопотання залишено без задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" (Кредитор) та ОСОБА_2 укладено договір кредиту від 11.04.2007 р. № 286/25-441, відповідно до умов якого Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 12 000,00 доларів США зі сплатою 13% річних до десятого числа наступного місяця та визначеним порядком погашення суми основної заборгованості з кінцевим терміном повернення заборгованості до 10.04.2012 р., кредит надається на споживчі цілі (а.с. 5-8).

Між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (Іпотекодавець), який є майновим поручителем за зобов`язаннями ОСОБА_2 за договором кредиту від 11.04.2007 року № 286/25-441 (Основне зобов`язання), укладено іпотечний договір (з майновим поручителем) від 11.04.2007 року, згідно з умовами якого Іпотекодавцеь передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості виконання Позичальником Основного зобов`язання двокімнатну квартиру загальною площею 42,5 кв. м, житловою площею 27,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (Предмет іпотеки) (а.с. 9-11).

Відповідно до п.4.5.3 договору іпотеки іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку».

15.10.2019 року АТ «Укрсоцбанк» було прийнято рішення №5/2019 щодо припинення АТ «Уксоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». В п.п.1.2. вказаного рішення визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», виникає у АТ «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року.

15.11.2018 року державним реєстратором Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Житомирського району Житомирської області Годзем Євгеном Івановичем право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , було зареєстровано за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк», підставою внесення запису про право власності стало рішення цього ж реєстратора від 20.11.2018 року, індексний номер: 44138823, підставами виникнення права власності зазначено: рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення серія та номер: 578, видане 22.03.2018 року, видавник: Укрпошта; вимога серія та номер: б/н, видавник ПАТ «Укрсоцбанк«; договір кредиту, серія та номер: 286/25-441, виданий 11.04.2007 року, видавник: Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 ; іпотечний договір, серія та номер: 2317, виданий 11.04.2007 рку, видавник: АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , що підтверджується Інформацією від 10.01.2020 оку. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 13-14).

З листа №2257 від 26.06.2019 року вбачається, що АТ «Альфа-Банк» звертався до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з вимогою звільнити житлове приміщення, проте в добровільному та позасудовому порядку не вдалося вирішити це питання (а.с. 15-16).

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ст.319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Окрім цього, при здійсненні права власності власник не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію; власник не може використовувати право власності на шкоду; власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.ст.319, 322 ЦК України).

В свою чергу, відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Суд звертає увагу, що діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України).

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «обов`язком власника у негаторному позові не є доказування неправомірності дії відповідача. Вони припускаються такими, доки сам відповідач не доведе правомірність своєї поведінки» (рішення від 23 грудня 2015 року, справа №6-30278ск15).

Як зазначено в Постанові ВСУ від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16 згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Ст.1 Протоколу №1 Конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, як дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Частина 2 ст.109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення.

Відповідно до абз.6 ст.3 Закону України від «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Відповідно до ст.7 Закону України від «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

За умовами ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з положенням ч.1-ч.3 ст.12 та ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За умовами ч.1 ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

У відповідності до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, правовою підставою для реєстрації права власності АТ «Альфа-Банк» на нерухоме майно є відповідне застереження, яке містить в п.п.4.5.3 договору іпотеки від 11.04.2007 року, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Вирішуючи питання по суті, суд бере до уваги, що право власності позивача на спірну квартиру є чинним.

Звертаючись до суду з даним позовом, АТ «Альфа-Банк» вказує на те, що відповідач продовжує користуватись квартирою та відмовляється добровільно виселитись, чим створює перешкоди у здійсненні законних прав власника.

Судом встановлено, що станом на час судового розгляду справи ОСОБА_1 зареєстрований в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом приймається до уваги той факт, що спірна квартира на даний час знаходиться у власності АТ «Альфа-Банк», а відповідач займає спірне приміщення без достатніх правових підстав.

Тому АТ «Альфа-Банк» має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном, а неправомірність дій відповідача презюмується.

З огляду на вказане, суд вважає що вимоги позивача в частині визнання відповідача такими, що втратив право користування квартирою підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи.

Щодо позовної вимоги про зняття з реєстраційного обліку відповідача в спірній квартирі слід зазначити наступне.

Вимоги про зняття з реєстраційного обліку відповідача у спірній квартирі не підлягають задоволенню, оскільки зняття з реєстраційного обліку відповідача є наслідком виконання рішення про визнання відповідача таким, що втратив право користування даною квартирою.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням (Вказані вище правові позиції викладені в Постанові Верховного Суду України №6-57 від 16.01.2012 року). Тобто, зазначена вимога позивача є передчасною.

За таких обставин, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, а також врахувавши те, що відповідач не є власником спірної квартири, а позивач позбавлений можливості реалізувати своє право власності, суд приходить до висновку, що позов АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З квитанції, що міститься в матеріалах цивільної справи, вбачається, що при пред`явленні позову до суду АТ «Альфа-Банк» сплатив судовий збір у розмірі 4204 гривні (а.с.3). Пред`явлений ним позов задоволений частково, тому з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа Банк» слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 2102 гривні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.15,16, 316,317,319,321,322,328, 391 ЦК України, ст.ст.4,12-13,76-81,89, ч.1 ст.141, 258, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

В и р і ш и в :

Позов Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про зняття з реєстраційного обліку, визнання такими, що втратили право користування майном задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Альфа-Банк» судовий збір в розмірі 2102 гривні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Т.М. Вдовиченко