ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9458/21 Справа № 214/6789/21 Суддя у 1-й інстанції - Прасолов В.М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

відповідач: Головне управління ДПС у Дніпропетровській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_4 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 серпня 2021 року, відомості щодо дати складання повного тексту ухвали суду матеріали справи не містять, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися з позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа: Саксаганський відділ державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зняття арешту з нерухомого майна.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2019 року відмовлено у відкритті провадження.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_4 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права просить скасувати ухвалу суду, оскільки вважає, що позов має розглядатись в порядку цивільного судочинства.

Представник позивачів вважає, що судом першої інстанції не було враховано, що предметом позову є скасування арешту з майна позивачів, накладеного в межах виконавчого провадження під час виконання вироку суду, при цьому позов поданий не учасниками кримінального провадження, не учасниками виконавчого провадження, а співвласниками нерухомого майна, які позбавлені права на розпорядження своїм майном, тому вбачається спір про захист права власності, який підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, будучі належним чином, завчасно, повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явились, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до статті 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Якщо представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВС від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18.

В той же час колегія суддів звертає увагу на те, що за положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 Цивільного процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Колегія суддів наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, що передбачено статтею 223 Цивільного процесуального кодексу України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого КП «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації», позивачам та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності належить квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 жовтня 2013 року ОСОБА_5 , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією всього належного йому майна.

02 грудня 2013 року державним виконавцем Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області Макогон І.В. у виконавчому провадженні №41028364 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Звертаючись до суду з позовом, позивачі просили зняти арешт з нерухомого майна, а саме квартири, якарозташована за адресою: АДРЕСА_1 . оскільки державний виконавць Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області Макогон І.В. не виділив частку боржника, ОСОБА_5 у спільній сумісній власності на квартиру та виніс постанову про накладання арешту та оголошення заборони на його відчуження, чим порушив права інших власників квартири, внаслідок чого вони позбавлені в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що дана позовна заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом прав, свобод чи інтересів.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені в статті 19 ЦПК України, згідно якої суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Питання про конфіскацію майна вирішується у порядку, встановленому КПК України та Кримінально-виконавчим кодексом України.

Згідно з частиною другою статті 52 КК України, додатковим покараннями є, зокрема, конфіскація майна.

Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого (частина перша статті 59 КК України).

Статтею 48 КВК України передбачено, суд, який постановив вирок, що передбачає, як додаткове покарання, конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання Державній виконавчій службі, про що сповіщає відповідну фінансову установу. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опису майна не проводилося. Виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється Державною виконавчою службою за місцезнаходженням майна, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Конфіскації підлягає майно, що є у власності засудженого. Спори, пов`язані з конфіскацією майна, вирішуються в порядку, встановленому законом (частини перша, третя статті 49 КВК України).

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 59 Закону України « Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», в редакції на день звернення до суду, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є скасування арешту з майна позивачів, накладеного в межах виконавчого провадження під час виконання вироку суду, при цьому позов поданий не учасниками кримінального провадження, не учасниками виконавчого провадження, а співвласниками нерухомого майна, які позбавлені права на розпорядження своїм майном, тому вбачається спір про захист права власності, який підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

У зв`язку з цим колегія суддів приходить до висновку, що інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не тільки боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 59 Закону України « Про виконавче провадження», то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до правової позиції, які викладені у Постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 766/21865/17, від 23 травня 2018 року у справі № 569/4374/16-ц, від 15 травня 2018 року у справі № 335/12096/15-ц з урахуванням ухвали про виправлення описки від 03 липня 2018 року, від 17 жовтня 2018 року у справі № 461/233/17 , від 7 листопада 2018 року у справі № 296/8586/16-ц від 24 квітня 2018 року у справі № 202/5044/17, від 28 листопада 2018 року у справі № 636/959/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 640/17552/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 202/1452/18 та від 11 вересня 2019 року у справі № 504/1306/15-ц зроблено висновки, що правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України 2012 року. За змістом статті 173 цього Кодексу питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (частина перша статті 174 КПК України 2012 року).

Отже, у випадках, визначених вказаною статтею, власник або інший володілець майна під час досудового розслідування не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Втім, частини третя та четверта статті 174 КПК України 2012 року регулюють порядок вирішення питання про скасування арешту майна у двох випадках: судом - за наслідками розгляду кримінальної справи та прокурором - одночасно з винесенням ним постанови про закриття кримінального провадження.

Натомість, у даній справі опис та арешт майна, зокрема, позивачів проводився державним виконавцем на виконання вироку, постановленого у кримінальному судочинстві, у якому позивачі не є сторонами кримінального провадження та виконавчого провадження, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково вважав, що спір між сторонами повинен вирішуватися в порядку КПК України, у зв`язку з чим необґрунтовано відмовив позивачу у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду не відповідає вимогам процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання, згідно вимог ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 серпня 2021 року скасувати.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа: Саксаганський відділ державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зняття арешту з нерухомого майна направити до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, для вирішення питання, згідно вимог ЦПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 26 жовтня 2021 року.

Головуючий:

Судді: