Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2715/15-ц Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 27 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Микитюк О.Ю.,

за участю секретаря Франчука В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 278/2715/15-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" про визнання недійсними договорів, за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 15 лютого 2021 року та на додаткове рішення цього ж суду від 16 березня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Зубчук І.В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство « Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернулося до суду з позовом, в якому зазначено, що 26 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №330-1, за умовами якого відповідачці наданий кредит у розмірі 180000 дол. США, строком до 22 грудня 2017 року, зі сплатою 14% річних. Додатковою угодою цього договору внесені зміни, а саме: викладено у новій редакції пункт 1.1 договору, яким передбачено, що банк надає позичальнику грошові кошти у сумі 180000 дол. США та 50000 дол. США.

Вказані кошти були надані ОСОБА_1 . Проте, вона належним чином не виконувала умови договору, внаслідок чого станом на 22 червня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 114014,35 дол. США, яка складається із заборгованості зі сплати тіла кредиту у розмірі 97416,46 дол. США та заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 16597,89 дол. США. Окрім того, ОСОБА_1 зобов`язана сплатити на користь банку 161772 грн. 58 коп. заборгованості, у тому числі: 10329 грн. 49 коп. комісійних нарахувань, 97299 грн. 60 коп. штрафу за порушення термінів повернення кредиту, 52112 грн. 89 коп. штрафу за несвоєчасну сплату відсотків та 2030 грн. 60 коп. штрафу за несвоєчасну сплату комісійних.

Враховуючи вищезазначене, позивач просив стягнути із ОСОБА_1 114014,35 дол. США та 161772 грн. 58 коп.

28 листопада 2019 року між ПАТ « Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ТОВ « Вердикт Капітал» укладений договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ « Вердикт Капітал».

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 6 лютого 2020 року до участі у справі залучено правонаступника ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» - ТОВ « Вердикт Капітал».

ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому зазначила, що додатковою угодою №14 від 8 червня 2008 року внесено зміни до пункту 1.4.1 кредитного договору, відповідно до якого за обслуговування кредитного договору встановлено комісію у розмірі 161 дол. США. Окрім того, відповідно до пункту 2.3 кредитного договору позичальник зобов`язаний сплачувати комісію за видачу кредиту у розмірі 1800 дол. США. Додатковою угодо до кредитного договору розмір комісії збільшено на суму 500 дол. США.

Однак, обслуговування кредиту є супутньою послугою та відповідно до вимог законодавства, чинного на час укладення кредитного договору, банк не мав права нараховувати комісію.

Окрім того, позивач вказує, що ТОВ « Вердикт Капітал» не зареєстроване у Державному реєстрі фінансових установ, що, у свою чергу, виключає можливість набуття ним права вимоги за цим кредитним договором на підставі договору купівлі-продажу ( відступлення) такого права.

Стверджує, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь юридичної особи, яка не є банківською або фінансовою установою, суперечить ст.ст. 512 та 1054 ЦК України та не узгоджується із положеннями Закону України « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 просила визнати недійсними умови пунктів 1.4.1, 2.3, 2.5.6 кредитного договору, який був укладений між нею та ПАТ « Всеукраїнський Акціонерний Банк» 26 грудня 2007 року, а також пункт 3.5 додаткової угоди до кредитного договору №14, яка була укладена між ними 9 червня 2008 року, в частині обов`язку позичальника сплачувати комісії за надання та обслуговування кредиту.

Також просила зобов`язати ПАТ « Всеукраїнський Акціонерний Банк» здійснити перерахунок сплачених нею платежів за цим кредитним договором, зарахувавши сплачену нею комісію в рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором від 26 грудня 2007 року №330/1.

Окрім того, просила визнати недійсним договір відступлення права вимоги №21209, укладений 28 листопада 2019 року між ТОВ « Вердикт Капітал» та ПАТ « Всеукраїнський Акціонерний Банк».

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 15 лютого 2021 року, з врахуванням ухвали суду від 16 березня 2021 року про виправлення описки, відмовлено у задоволенні позову ТОВ « Вердикт Капітал».

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним з моменту укладення договору умови пунктів 1.4.1, 2.3, 2.5.6 договору споживчого кредиту від 26 грудня 2007 року, пункт 3.5 додаткової угоди №14 від 9 червня 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ « Всеукраїнський Акціонерний Банк» щодо обов`язку ОСОБА_1 сплачувати комісію за надання і обслуговування кредиту.

Зобов`язано ТОВ « Вердикт Капітал» здійснити перерахунок сплачених ОСОБА_1 з часу укладення кредитного договору платежів, зарахувавши сплачену нею комісію в рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором від 26 грудня 2007 року №330/1.

Додатковим рішенням цього ж суду від 16 березня 2021 року визнано недійсним з моменту укладення договір відступлення права вимоги №21209 від 28 листопада 2019 року, укладений між ТОВ « Вердикт Капітал» та ПАТ « Всеукраїнський Акціонерний Банк» в частині передачі права вимоги за кредитним договором №330/1 від 26 грудня 2007 року з додатковими угодами.

В апеляційних скаргах ТОВ « Вердикт Капітал» просить скасувати рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 15 лютого 2021 року та додаткове рішення цього суду від 16 березня 2021 року й ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» про стягнення заборгованості за кредитним договором та відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 .

Зокрема, зазначає, договір про відступлення права вимоги за своїм змістом і правовою природою є оплатним договором купівлі-продажу, а не договором факторингу. На момент його укладення первісний кредитор -ПАТ « Всеукраїнський Акціонерний Банк», перебував на стадії ліквідації й відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором відбулось на конкурсних засадах. Відтак, суб`єктом таких договірних правовідносин може бути будь-яка особа, яка не має статусу банку чи фінансової установи.

Також звертає увагу на ту обставину, що ТОВ « Вердикт Капітал» не набуло права здійснювати фінансові операції стосовно боржника ОСОБА_1 , а набуло лише право вимоги до неї у розмірі та обсязі, які існували на момент укладення спірного договору, без можливості нарахування додаткових процентів і неустойки, право на нарахування яких мав первісний кредитор.

Окрім того, ОСОБА_1 пропустила строк звернення до суду з вимогами про визнання недійсним окремих положень кредитного договору.

У відзиві на апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції представник ОСОБА_1 зазначила, що суд першої інстанції обгрунтовано задовольнив зустрічний позов, оскільки різниця між розміром права вимоги за вказаним кредитним договором та сумою, за яку було здійснено відчуження такого права, становить ,62 грн., що є винагородою ТОВ « Вердикт Капітал» за надання ПАТ « Всеукраїнський Акціонерний Банк» відповідної послуги. Враховуючи предмет договору про відступлення права вимоги, його суб`єктний склад, мету його укладення, відступлення права вимоги за таким договором за плату ( 15423130 грн. 63 коп.), наявність винагороди ТОВ « Вердикт Капітал» за надання ПАТ « Всеукраїнський Акціонерний Банк» відповідної послуги ( , 62 грн.) можна стверджувати , що такий договір є договором факторингу. У свою чергу, ТОВ « Вердикт Капітал» є юридичною особою приватного права, основним видом діяльності є інші види грошового посередництва, відомості про яку не включені до Державного реєстру фінансових установ, що свідчить про те, що договір про відступлення права вимоги не відповідає вимогам законодавства.

В судовому засіданні представник ТОВ « Вердикт Капітал» підтримала апеляційні скарги.

Представник ОСОБА_1 не визнала доводи, викладені в апеляційних скаргах.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 26 грудня 2007 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав відповідачці кредит у сумі 180000 дол. США строком по 22 грудня 2017 року ( п.1.1 договору).

Згідно з п.1.4 та 1.4.1 кредитного договору за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 14 % процентів річних.

За обслуговування кредиту встановлюється щомісячна плата в розмірі 636 грн. 36 коп., що становить 0,07 % від суми кредиту.

Пунктом 2.3 договору також передбачено, що за надання кредиту позичальник сплачує банку комісію в розмірі 1 % від суми, що становить 1800 дол. США та є еквівалентним 9090 грн. за курсом НБУ на момент укладення цього договору. Плата за надання кредиту сплачується шляхом, передбаченим п. 2.5.6 цього договору, в національній валюті України. В разі надання кредиту в іноземній валюті, така плата сплачується в національній валюті відповідно до офіційного курсу гривні до валюти кредиту, встановленого НБУ на день оплати позичальником комісії.

У п. 2.4.3 договору також зазначено, що плату за обслуговування кредиту, передбачену п. 1.4.1 цього договору, позичальник сплачує в день сплати процентів та повернення частини кредиту, відповідно до графіку.

Пунктом 2.5.6 кредитного договору передбачене право банку на договірне списання коштів з рахунка позичальника, вказаного в п. 2.1.2 цього договору.

Відповідно до пункту 4.5 договору за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів, за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, та за несвоєчасну повну чи часткову сплату плати за обслуговування кредиту, передбачених цим договором, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 20 відсотків від суми неповерненого кредиту та несплачених процентів, плати за обслуговування кредиту, строк виконання яких настав.

З метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору ОСОБА_1 передала в іпотеку банку об`єкт незавершеного будівництва, що знаходиться в АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку площею 1000 кв.м., (кадастровий номер :02:001:0114), яка розташована за вказаною адресою та призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель.

Відповідно до додаткової угоди №14, укладеної 9 червня 2008 року між банком та ОСОБА_1 , пункт 1.1 вказаного кредитного договору викладено у наступній редакції: « Банк надає позичальнику грошові кошти у сумі 180000 дол. США та 50000 дол. США в порядку і на умовах, визначених цим договором.

Також даною додатковою угодою викладено у новій редакції пункт 1.4 кредитного договору, відповідно до якої за користування кредитними коштами в сумі 180000 дол. США встановлюється плата в розмірі 14 % річних. За користування кредитними коштами в сумі 50000 дол. США встановлюється плата в розмірі 16 % річних.

Окрім того, відповідно до цієї додаткової угоди пункти 1.4.1 та 2.3 кредитного договору викладено у наступних редакціях: « За обслуговування кредиту в розмірі 230000 дол. США встановлюється щомісячна плата в розмірі 161 дол. США., що становить 0,07 % від суми кредиту в розмірі 230000 дол. США. Ця плата підлягає сплаті в національній валюті, виходячи з курсу НБУ валюти кредиту до української гривні на день сплати».

« За надання кредиту у розмірі 180000 дол. США позичальник сплачує банку комісію в розмірі 1 відсоток від суми кредиту, що становить 1800 дол. США та є еквівалентним 9090 грн. за курсом НБУ на момент укладання договору. За надання кредиту в розмірі 50000 дол. США позичальник сплачує банку комісію в розмірі 1 відсоток від суми кредиту, що становить 500 доларів США та є еквівалентним 2435 грн. за курсом НБУ на момент укладання цієї угоди».

Видача кредитних коштів здійснювалась траншами, що підтверджується змістом додаткових угод №1 від 26 грудня 2007 року, №2 від 9 січня 2008 року, №3 від 17 січня 2008 року, №4 від 30 січня 2008 року, №5 від 18 лютого 2008 року, №6 від 4 березня 2008 року, №7 від 13 березня 2008 року, №8 від 19 березня 2008 року, №9 від 25 березня 2008 року, №10 від 8 квітня 2007 року, №11 від 24 квітня 2008 року, №12 від 25 квітня 2008 року, №13 від 13 травня 2008 року, №15 від 10 червня 2008 року, №16 від 19 червня 2008 року, №17 від 24 липня 2008 року, №18 від 4 серпня 2008 року.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 виявила бажання скористатися банківською послугою « Кредитні канікули» 25 вересня 2009 року між нею та банком укладено додаткову угоду №19 до кредитного договору, відповідно до якої графік погашення кредитної заборгованості викладено в новій редакції.

В судовому засіданні також встановлено, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №63 від 20 березня 2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ « Всеукраїнський Акціонерний Банк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку.

28 листопада 2019 року між ПАТ « Всеукраїнський Акціонерний Банк», від імені якого діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ « Всеукраїнський Акціонерний Банк» на підставі Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №63 від 20 березня 2015 року, та ТОВ « Вердикт Капітал», відповідно до результатів відкритих торгів ( аукціону), оформлених протоколом електронних торгів від 24 жовтня 2019 року, укладено договір №212009 про відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ « Вердикт Капітал» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором та договором іпотеки.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між ПАТ « Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ТОВ « Вердикт Капітал» укладений договір факторингу. При цьому, суд зазначив, що ТОВ «Вердикт Капітал», діючи як фактор, придбав за 15423130 грн. 63 коп. у ПАТ « Всеукраїнський Акціонерний Банк» право вимоги в загальній кількості на грн. 25 коп. по 371 боржнику, без розмежування сум по кожному окремому договору, тому розмір його винагороди становить різницю між ринковою вартістю придбаного права вимоги і номінальною вартістю вимоги ,25 грн. 15423130,63 грн.)

Оскільки позивач за первісним позовом не надав доказів наявності ліцензії на здійснення валютних операцій та доказів щодо включення ТОВ «Вердикт Капітал» до Державного реєстру фінансових установ, суд дійшов висновку про те, що договір відступлення права вимоги є недійсним.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком, з огляду на наступне.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії ( негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку ( частина 1 статті 509 ЦК України)

Відповідно до частини 1 статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Частинами 1 та 3 статті 512 ЦК України, зокрема, передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином ( відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.

Згідно з частиною 3 статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом ( стаття 514 ЦК України).

Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежить від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим ( передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 ( пункти 37,38).

У пункті 48 вказаної постанови Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, але й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови.

Окрім того, у цій постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на ту обставину, що у разі, якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначати ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі ( за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому ( пункт 57 даної постанови).

Суд бере до уваги ту обставину, що укладений 28 листопада 2019 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ТОВ « Вердикт Капітал» договір відступлення прав вимоги за своїми ознаками є договором, за яким банк у зобов`язаннях за кредитним договором та договором іпотеки замінений на ТОВ « Вердикт Капітал» як нового кредитора. При цьому, останнє не набуло право здійснювати фінансові операції відносно ОСОБА_1 , оскільки у ТОВ « Вердикт Капітал» виникло лише право вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором та за договором іпотеки. Отже, цей договір не можна кваліфікувати як договір факторингу. Він є змішаним договором, оскільки містить елементи договору купівлі-продажу права вимоги ( за умовами якого продавець продав, а покупець придбав право вимоги на публічних торгах) і договору відступлення права вимоги ( цесії) (за умовами якого первісний кредитор передав право вимоги новому кредитору). Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що вказаний договір містить ознаки договору факторингу, є помилковим.

В апеляційній скарзі ТОВ « Вердикт Капітал» звертає увагу на ту обставину, що електронні торги з реалізації майна банку, під час яких здійснено продаж права вимоги за вказаним кредитним договором та договором іпотеки, відбулися у межах процедури ліквідації ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк».

За результатами цих торгів переможцем визнано ТОВ « Вердикт Капітал», яке на підставі договору №212009 від 28 листопада 2019 року отримало майнове право вимоги до ОСОБА_1 щодо виконання кредитного договору та договору іпотеки.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово звертала увагу на те, що законом не обмежений суб`єктний склад правочинів з відступлення права вимоги, на відміну від договорів факторингу, однією зі сторін якого обов`язково має бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Оскільки ПАТ « Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ТОВ « Вердикт Капітал» у процесі ліквідації банку фактично уклали договір купівлі-продажу права вимоги, на виконання якого здійснена цесія, а її сторони можуть бути будь-які фізичні або юридичні особи, висновок суду першої інстанції про те, що відступлення права вимоги суперечить закону, є помилковим.

Крім того, положення нормативно-правових актів, які регулюють процедуру ліквідації банку, допускають продаж на конкурсних засадах майна банку, що перебуває у стадії виведення з ринку (ліквідації), шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та за договорами забезпечення виконання зобов`язання будь-яким суб`єктам правовідносин, зокрема і без статусу банку або іншої фінансової установи.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі №640/14873/19, від 2 серпня 2021 року у справі №199/168/18-ц, від 10 серпня 2021 року у справі №755/7758/19, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 червня 2021 року у справі №346/1305/19.

Таким чином, ТОВ « Вердикт Капітал» у передбаченому законом порядку набуло право вимоги за вказаним кредитним договором та договором іпотеки.

Звертаючись до суду з первісним позовом, ТОВ « Вердикт Капітал» посилалось на ту обставину, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала кредитні зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість.

Долучений до матеріалів справи розрахунок містить інформацію про те, що станом на 22 червня 2015 року заборгованість за вказаним кредитним договором становить 114014,35 дол. США, яка складається із заборгованості зі сплати тіла кредиту у розмірі 97416,46 дол. США та заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 16597,89 дол. США. Також у розрахунку зазначено про наявність заборгованості у сумі 161772 грн. 58 коп., яка складається із: 10329 грн. 49 коп. комісійних нарахувань, 97299 грн. 60 коп. штрафу за порушення термінів повернення кредиту, 52112 грн. 89 коп. штрафу за несвоєчасну сплату відсотків та 2030 грн. 60 коп. штрафу за несвоєчасну сплату комісійних.

Відповідно до статей 1054, 526 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 належним чином не виконувала умови договору щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати процентів, що призвело до виникнення заборгованості. Наданий позивачем розрахунок боргу за тілом кредиту у розмірі 97416,46 дол. США та заборгованості зі сплати процентів у сумі 16597,89 дол. США, не спростований належними та допустимими доказами.

Таким чином, на користь ТОВ « Вердикт Капітал» підлягає стягненню 114014,35 дол. США.

Окрім того, несвоєчасна сплата кредиту та відсотків є підставою для покладення на боржника відповідальності, яка передбачена пунктом 4.5 кредитного договору.

Враховуючи вищезазначене, на користь ТОВ « Вердикт Капітал» слід стягнути штраф за несвоєчасну сплату кредиту у розмірі 97299 грн.60 коп. та штраф за несвоєчасну сплату відсотків у розмірі 52112 грн. 89 коп.

Що стосується зустрічних позовних вимог про визнання недійсними окремих положень кредитного договору та первісних вимог про стягнення комісійних нарахувань, а також штрафу за несвоєчасну сплату комісій, слід зазначити наступне.

Відповідно до положень частин 1 та 3 статті 55 Закону України « Про банки і банківську діяльність» ( у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами ( договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року №168, яка була чинною на час укладення кредитного договору, передбачено, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь ( ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку ( прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Законом України №3795-VI від 22 вересня 2011 року частину 4 статті 11 Закону України « Про захист прав споживачів» доповнено новим абзацом, відповідно до якого кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Рішенням Конституційного суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22,23 статті 1, статті 11, частини 8 статті 18, частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України ( справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22,23 статті 1, статті 11 Закону України « Про захист прав споживачів» з подальшими змінами треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником ( споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення , так і виконання такого договору.

У рішенні від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Кредитний договір №330-1, укладений між ПАТ « Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_1 , містить положення, яким, окрім іншого, передбачено сплачу позичальником щомісячної плати за обслуговування кредиту та комісії за надання кредиту ( пункти 1.4.1, 2.3). Ці положення є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною 3 статті 55 Закону України « Про банки і банківську діяльність», частиною 4 статті 11 Закону України « Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року №168.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Об`єднаною Палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 9 грудня 2019 року у справі №524/5152/15-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року у справі №916/3156/17 вказано, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним в силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Оскільки пункти 1.4.1 та 2.3 кредитного договору є нікчемними, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про визнання їх недійсними.

Однак, та обставина, що вказані положення договору є нікчемними, свідчить про відсутність підстав для стягнення із ОСОБА_1 заборгованості зі сплати комісії у розмірі 10329 грн. 49 коп., а також 2030 грн. 60 коп. штрафу за несплату комісійних нарахувань.

З огляду на ту обставину, що позивач за первісним позовом набув лише право вимоги до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором, й позбавлений можливості надавати їй фінансові послуги, вимога зустрічного позову про зобов`язання ТОВ « Вердикт Капітал» здійснити перерахунок сплачених платежів, зарахувавши сплачену нею комісію в рахунок інших платежів,- не підлягає до задоволенню. Окрім того, у даному випадку права ОСОБА_1 як споживача банківських послуг відновлено шляхом зменшення розміру заборгованості на суму комісійних нарахувань та штрафу за несвоєчасну сплату комісій.

Враховуючи вищезазначене, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення,- про часткове задоволення первісного позову та стягнення із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" заборгованості за кредитним договором у розмірі 114014, 35 дол. США та 149412 грн. 49 коп.

У задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» , а також у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 259,268,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 15 лютого 2021 року та додаткове рішення цього ж суду від 16 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю « Вердикт Капітал» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" заборгованість за кредитним договором у розмірі 114014, 35 дол. США та 149412 грн. 49 коп.

У задоволенні решти вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» відмовити.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю « Вердикт Капітал» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати у розмірі 72425 грн. 43 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 2 листопада 2021 року.