Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.09.2021 Справа №607/6109/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючої судді Черніцької І.М.

- при секретарі судового засідання Скала В.І.

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

адвоката Коцюби Н.Я.,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою, встановлення порядку користування,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою за АДРЕСА_1 . Зокрема, позивач просила зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні вказаною квартирою та встановити порядок користування, виділивши у її користування житлову кімнату за №2 та вбудовану шафу, у користування ОСОБА_2 виділити житлову кімнату за №1 та балкон, інші приміщення залишити у спільному користуванні.

В обґрунтування вимог позивач вказала, що вона є власником 3/8 частин квартири за АДРЕСА_1 . Власником решти 5/8 часток квартири є ОСОБА_2 . На даний час у квартирі проживає відповідач. Спірна квартира складається з кімнати 1-а площею 17,7 кв.м., кімнати 2-а площею 11,2 кв.м., кухні площею 6,2 кв.м., ванни з вбиральнею площею 2,8 кв.м., коридору площею 4,6 кв.м., балкону площею 0,9 кв.м. та вбудованої шафи площею 2,4 кв.м.

Відповідач веде аморальний спосіб життя, ніде не працює, постійно приводить у квартиру сторонніх осіб, де останні вживають алкоголь. У квартирі відповідач створив майстерню телерадіодеталей, чим використовує її не за призначенням. Вказаними діями відповідач знищує їх спільне майно, приводить квартиру в стан непридатний для проживання.

Відповідач не впускає її у квартиру чим чинить перешкоди у користуванні нею. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 вересня 2020 року відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства економічного характеру, а саме за те, що останній не впускав її у квартиру, яка перебуває у спільній власності. На даний час між ними не досягнуто згоди щодо порядку користування спірною квартирою. На її пропозиції щодо відчуження належної відповідачу частки та забезпечення його рівноцінним житлом останній відмовляється.

Посилаючись на наведене, просила задовольнити позов.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 квітня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Відповідач відзиву на позов не подавав.

Позивач ОСОБА_3 та її представник - адвокат Коцюба Н.Я. позов підтримали та просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечив щодо запропонованого позивачем порядку користування спірною квартирою.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 04 листопада 1996 року, виданого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, квартира за АДРЕСА_1 належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 .

Згідно відмітки на вказаному свідоцтві про право власності на житло, 29 квітня 2009 року за реєстровим №954 Другою тернопільською державною нотаріальною конторою після померлого ОСОБА_4 на належну йому ј частину квартири видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я сина ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 листопада 2019 року, виданого державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Попіль З.З., зареєстрованого в реєстрі за №2414, ОСОБА_1 успадкувала після смерті ОСОБА_5 1/8 частку квартири за АДРЕСА_1 .

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №257938275 від 24 травня 2021 року, по 1/8 частині квартири за АДРЕСА_1 зареєстровано на праві спільної часткової власності за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30 листопада 2019 року та за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30 листопада 2019 року.

Як слідує з технічного паспорта на квартиру, виготовленого ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» 20 грудня 2012 року, квартира за АДРЕСА_1 має загальну площе 45,8 кв.м., житлову - 28,9 кв.м. Квартира складається із двох кімнат: 1-ої кімнати площею 17,7 кв.м., де є балкон площею 0,9 кв.м., 2-ої кімнати площею 11,2 кв.м. з вбудованою шафою площею 2,4 кв.м., кухні площею 6,2 кв.м., ванної площею 2,8 кв.м., коридору площею 4,6 кв.м.

Як вбачається з відповіді Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради за №917/28-03 від 08 червня 2021 року та довідки про склад сім`ї за №968 від 14 травня 2020 року, виданої ПП «Наш дім», ОСОБА_2 зареєстрований по АДРЕСА_3 .

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 вересня 2020 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Зокрема вказаною постановою встановлено, що 04 вересня 2020 року близько 21 год. 20 хв. громадянин ОСОБА_2 , перебуваючи по АДРЕСА_3 , вчинив відносно своєї сестри домашнє насильство економічного і психологічного характеру, що полягало в обмеженні її у праві на житло та доступу до нього, а саме не впустив сестру ОСОБА_1 до квартири, де вона є співвласником та виражався в її сторону нецензурними словами, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному та фізичному здоров`ю потерпілої.

Вказана постанова не оскаржувалась ОСОБА_2 та набрала законної сили.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи із наступного.

В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до вимог ст. 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує.

Згідно з вимогами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Вимогами ст. 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

В силу вимог ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995р., квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо сторонам виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у справі № 6-12цс13, виходячи з аналізу ст. 358 ЦК України слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим, виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них.

З технічної характеристики спірної квартири встановлено, що остання має загальну площу 45,8 кв.м., житлову - 28,9 кв.м. та складається із двох кімнат: 1-ої кімнати площею 17,7 кв.м., 2-ої кімнати площею 11,2 кв.м., кухні площею 6,2 кв.м., ванної площею 2,8 кв.м., коридору площею 4,6 кв.м., вбудованої шафи площею 2,4 кв.м., яка знаходиться у 2-ій кімнаті та балкону площею 0,9 кв.м., який знаходиться у 1-ій кімнаті).

На момент вирішення спору у квартирі проживає та зареєстрований відповідач. Позивач є власником 3/8 частин, що відповідно становить 10,8 кв.м. розміру належної їй частки у еквіваленті житлової площі у праві власності на спірне майно, а відповідач 5/8 частин квартири, що відповідно становить 18 кв.м. розміру належної йому частки у еквіваленті житлової площі у праві власності на спірне майно. Відтак, виділення у користування відповідача кімнати площею 17,7 кв.м. із балконом площею 0,9 кв.м., а позивачу кімнати площею 11,2 кв.м. із вбудованою шафою площею 2,4 кв.м., не призведе до порушення їх права власності.

Крім того, відповідач не заперечив щодо встановлення такого порядку користування квартирою.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, беручи до уваги розмір часток, які перебувають у власності позивача (3/8 частки) та відповідача (5/8 часток), суд вважає, що варіант визначення порядку користування спірною квартирою, запропонований позивачем ОСОБА_1 у позовній заяві, зокрема шляхом виділення у її користування житлової кімнати площею 11,2 кв.м. із вбудованою шафою площею 2,4 кв.м., та виділення у користування відповідача ОСОБА_2 житлової кімнати площею 17,7 кв.м. із балконом площею 0,9 кв.м., залишивши у спільному користуванні кухню, коридор та ванну кімнату є прийнятним та буде відповідати інтересам сторін.

Щодо вимог про усунення перешкод у користуванні квартирою слід зазначити наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

За змістом статей 355, 356, 358 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Обгрунтовуючи позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача не чинити перешкоди у користуванні спірною квартирою та надання доступу позивач зазначає, що відповідач не впускає її у квартиру, чинить перешкоди у користуванні нею. У 2020 році вона була змушена викликати працівників поліції, оскільки відповідач не впускав її у квартиру.

Вказані обставини підтверджуються постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 вересня 202 року, яка набрала законної сили та не заперечувались самим відповідачем в судовому засіданні.

Відповідачем не надано будь-яких доказів на спростування доводів позивача.

Враховуючи вищенаведені вимоги Закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення, шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_2 не чинити їй перешкод у доступі до квартири за АДРЕСА_1 та встановлення порядку користування квартирою, виділивши у користування позивача кімнати площею 11,2 кв.м. із вбудованою шафою площею 2,4 кв.м., у користування ОСОБА_2 - кімнати площею 17,7 кв.м. та балкону площею 0,9 кв.м., інші приміщення квартири кухню, коридор, ванну кімнату залишити у спільному користуванні.

Крім цього, в силу вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 1816 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 13, 81, 263, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою, встановлення порядку користування задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у доступі до квартири за АДРЕСА_1 .

Встановити порядок користування квартирою за АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шляхом виділення:

- у користування ОСОБА_1 - кімнати пл. 11,2 кв.м., із вбудованою шафою пл. 2,4 кв.м.,

- у користування ОСОБА_2 - кімнати пл. 17,7 кв.м., балкону 0,9 кв.м.,

- інші приміщення квартири кухню, коридор, ванну кімнату залишити у спільному користуванні.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1816 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання- АДРЕСА_4 , РНОКПП- НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання- АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 23 вересня 2021 року.

Головуючий суддяІ. М. Черніцька