КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №741/429/20 Головуючий у І інстанції Волчко А.Я.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року позивачка пред`явила в суді названий позов посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 на день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (копія довідки № 339 від 28.02.2020 р. додається).

На день смерті ОСОБА_3 разом із ним проживала ОСОБА_1 . Останній рік свого життя ОСОБА_3 хворів, у нього були проблеми з ногами, а тому вона постійно до його смерті здійснювала догляд за ним і опікувалась його здоров`ям, сплачувала комунальні послуги за житло, забезпечувала ліками, харчуванням та після смерті здійснила його поховання.

Відповідачка ОСОБА_2 є спадкоємцем ОСОБА_3 за заповітом і звернулась до суду із позовом про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. При цьому позивачка ОСОБА_1 зазначає, що існує інше майно, яке не охоплене заповітом, а саме сертифікат на право на земельну частку (пай), який належав спадкодавцю ОСОБА_3 і на спадкування якого претендує позивачка.

Просила суд встановити факт проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , який є її батьком і помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмолено повністю.

Не погоджуючись з вищевказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивувала тим, що ухвалене судове рішення є незаконним, судом порушено норми процесуального права та невірно застосовано норми матеріального права.

Суд безпідставно не взяв до уваги покази свідків, пославшись на те, що покази свідків, за наявності документального підтвердження зареєстрованого місця проживання позивача відмінного від місця проживання спадкодавця, не дають підстави надати їм перевагу, як достовірним доказам.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 липня 2021 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 вересня 2021 року закінчено проведення підготовчих дій, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 не надходив. Відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду.

Сторони в судове засідання не з`явилась. Від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за ї відсутності. Судова повістка на ім`я ОСОБА_2 повернулась без вручення, оскільки ОСОБА_2 не проживає за вказаною адресою .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 на день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією довідки № 339 від 28.02.2020 р. виданою виконавчим комітетом Носівської міської ради Чернігівської області.

Позивачка ОСОБА_1 є донькою померлого ОСОБА_3 .

Відповідно до листа Носівської районної державної нотаріальної контори від 20 березня 2020 року № 272/01-16 вбачається, що після проведення перевірки за даними алфавітних книг обліку спадкових справ встановлено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не зареєстрована.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надано належних, достовірних та допустимих письмових доказів на підтвердження позовних вимог. Участь в утриманні та догляді за спадкодавцем не може свідчити про факт спільного проживання із спадкодавцем.

В свою чергу, покази свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за наявності документального підтвердження зареєстрованого місця проживання позивача, відмінного від місця проживання спадкодавця, не дають підстав надати їм перевагу, як достовірним доказам. Тому покази свідків не можуть бути покладені в основу рішення суду.

Колегія суддів не може погодитись із такими підставами для відмови у позові.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України ).

Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 484/747/17.

Тому висновки суду першої інстанції про те, що за наявності зареєстрованого місця проживання позивачки показаннями свідків не можуть доводитись позовні вимоги, є помилковими, суду необхідно було дослідити і надати оцінку усім доказам, які надала позивачка для доведення своїх позовних вимог.

Так суд першої інстанції на підставі наданих позивачкою доказів встановив, дату смерті спадкодавця ОСОБА_3 , а також те, що позивачка є його дочкою. Спадкодавець ОСОБА_3 та його дочка ОСОБА_1 були зареєстровані за різними адресами у м. Носівка Чернігівської області.

Із відповіді Носівської районної державної нотаріальної контори на ім`я ОСОБА_1 від 20.03.2020 року встановлено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заведена, отже спадщина спадкоємцями не приймалась, склад спадщини і коло спадкоємців не визначались. Оскільки позивачка не подавала заяву про прийняття спадщин, нотаріус не виносив постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Позивачка до позовної заяви додала ухвалу Носівського районного суду Чернігівської області від 14 листопада 2019 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , Носівської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 . Саме із цієї ухвали можна встановити, що крім позивачки існують інші спадкоємці, а саме ОСОБА_2 , ОСОБА_6 . Разом із тим, ОСОБА_6 до участі в даній справі залучена не була і свою думку щодо вирішення спору суду не висловлювала.

Єдиним доказом, який надала позивачка на доведення обставин проживання її зі спадкодавцем, є свідки, яких суд першої інстанції допитав у судовому засіданні.

Оскільки в рішенні суду не містилось змісту показань цих свідків, колегія суддів заслухала аудіо запис їх допиту.

Як пояснила свідок ОСОБА_5 , вона є свекрухою позивачки. Спадкодавець хворів, ходив з ціпком, отже позивачка постійно за ним доглядала, прибирала в будинку, забирала для прання його речі, привозила йому їжу. Із пояснень вказаного свідка вбачається, що позивачка доглядала за спадкодавцем, але з цих показань не вбачається, що ОСОБА_1 проживала зі спадкодавцем окремо від своєї сім`ї.

Також свідок ОСОБА_4 пояснила, що вона є подругою позивачки і їй відомо про надання позивачкою своєму батькові допомоги, оскільки він був хворий. На питання суду скільки часу позивачка проживала разом із спадкодавцем свідок відповідача, що можливо місяць чи два перед смертю.

За таких обставин, показання свідків не доводять факту постійного проживання позивачки разом і спадкодавцем, що свідчило би про прийняття нею спадщини без подання заяви до нотаріальної контори протягом шести місяців з часу відкриття спадщини.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції лише в частині мотивів відмови у задоволенні позову. Однак по суті рішення суду є правильним, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині мотивів для відмови у задоволенні позову. В іншій частині рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 385, 386 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2021 року в даній справі змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 жовтня 2021 року.

Суддя-доповідач

Судді: