Ухвала

27 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 727/6858/20

провадження № 61-6327св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 жовтня 2020 року у складі судді Слободян Г. М. та постанову Чернівецького апеляційного суду

від 29 березня 2021 року у складі колегії суддів: Половінкіна Н. Ю., Лисака І. Н., Одинака О. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2020 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення коштів, одержаних без належної правової підстави.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 12 листопада 2014 року між банком та ОСОБА_4 укладений договір на вклад «Строковий пенсійний» для фізичної особи № 14541024 на суму 50 000,00 грн зі строком розміщення

18 місяців. Того ж дня, між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_4 укладений договір про відкриття і обслуговування рахунку та випуск платіжної картки MAESTRO з терміном дії картки 3 роки.

Згідно з пунктом 3.3 договору на вклад «Строковий пенсійний» для фізичної особи від 12 листопада 2014 року № 14541024, банк зобов`язався після закінчення строку дії договору повернути депозит та сплатити нараховані проценти, шляхом перерахування на поточний картковий рахунок

№ НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_4 .

Після закінчення строку розміщення депозиту, а саме 13 травня 2016 року, банк перерахував грошові кошти у розмірі 50 000,00 грн з депозитного на картковий рахунок ОСОБА_4 . Крім того, у період дії депозитного договору, банк щомісячно перераховував на поточний картковий рахунок ОСОБА_4 проценти за користування депозитом.

Станом на 13 травня 2016 року залишок коштів по картковому рахунку ОСОБА_4 складав 61 601,35 грн (сума депозиту + проценти).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

ІНФОРМАЦІЯ_2 спадкоємець померлої ОСОБА_3 повідомила філію Чернівецьке обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» про відсутність грошових коштів на картковому рахунку ОСОБА_4 .

Уході досудового розслідування кримінального провадження

№ 0000430 за фактом неправомірного заволодіння коштами з поточного карткового рахунку ОСОБА_4 , встановлено, що з карткового рахунку ОСОБА_4 , у період з червня по липень 2017 року ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 знято грошові кошти урозмірі 61 400,00грн та списано комісію за зняття готівки в АТМ інших банків у розмірі65,50 грн, всього сума коштів, списаних з поточного карткового рахунку ОСОБА_4 склала 61 465,50 грн.

Факт заволодіння ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошовими коштами

ОСОБА_4 , підтверджується також матеріалами службового розслідування філії - Чернівецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» з питань перевірки фактів, викладених у заяві ОСОБА_3 від 12 лютого 2019 року щодо відсутності успадкованих нею грошових коштів, розміщених на картковому рахунку її померлої матері ОСОБА_4 , списання яких з рахунку ОСОБА_4 відбулося після її смерті.

Ураховуючи безпідставність заволодіння ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошовими коштами з карткового рахунку ОСОБА_4 , 15 березня 2019 року комісією банку з проведення службового розслідування прийнято рішення про перерахування на картковий рахунок, відкритий на ім'я ОСОБА_4 , грошових коштів у розмірі 61 465,50 грн, для подальшої виплати їх спадкоємиці ОСОБА_3 .

20 березня 2019 року ОСОБА_3 видано грошові кошти у розмірі

61 465,50 грн через касу ТВБВ № 10025/052 філії Чернівецького обласного управління АТ «Ощадбанк».

Посилаючись на наведене, АТ «Ощадбанк» на підставі статті 1212 ЦК України просило стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно грошові кошти, одержані без належної правової підстави, у розмірі 61 465,50 грн.

Короткий зміст ухвалених судових рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Шевченківського районного судум. Чернівці від 26 жовтня 2019 року у задоволені позову АТ «Ощадбанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що статтею 1212 ЦК України регулюються випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Звикористанням правового механізму, визначеного статтею 1212 ЦК України, шляхом задоволення позову до володільця, підлягають захисту права особи, яка вважає себе власником майна, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. У свою чергу, АТ «Ощадбанк» не є власником коштів, перерахованих на картковий рахунок ОСОБА_4 після закінчення строку дії депозитного договору. Власником грошових коштів у розмірі 61 465,50 грн, з моменту їх зарахування на картковий рахунок ОСОБА_4 була саме вона, а з моменту відкриття спадщини - її спадкоємиця ОСОБА_3 . Оскільки

АТ «Ощадбанк» не є власником спірних грошових коштів, у позивача відсутні підстави вимагати повернення коштів у порядку статті 1212 ЦК України.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 29 березня 2021 року апеляційну скаргу АТ «Ощадбанк» залишено без задоволення, рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 жовтня 2019 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги. Вимоги АТ «Ощадбанк» про стягнення коштів, одержаних без належної правової підстави, зводяться до стягнення з відповідачів коштів, які поновлено позивачем на рахунку ОСОБА_4 . Кошти, які поновлено АТ «Ощадбанк» на рахунку ОСОБА_4 № НОМЕР_1 на підставі договору банківського рахунку, не можуть бути стягнуті з

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на підставі статті 1212 ЦК України, оскільки кондикційне зобов`язання між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не виникло.

Рух справи у суді касаційної інстанції. Узагальнені доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та аргументи інших учасників справи

У квітні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

АТ «Ощадбанк», у якій заявник просив скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 жовтня 2020 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 29 березня 2021 року, ухвалити у справі нове судове рішенняпро задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема зазначав, що суди застосували норму статті 1212 ЦК України без урахування висновків щодо її застосування, викладених Верховним Судом України у постанові від 04 жовтня 2017 року у справі

№ 753/23725/15-ц; Верховним Судом у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 757/4040/16-ц, від 25 березня 2020 року у справі № 522/14590/16-ц,

від 24 лютого 2021 року у справі № 644/8081/17; Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 січня 2020 року у справі № 161/17945/18.

Касаційна скарга, у межах доводів та вимог, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, обґрунтована посиланням на те, що вирішуючи питання про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин статті 1212 ЦК України, суди попередніх інстанцій залишили поза належною оцінкою доводи позивача про те, що матеріали справи та фактичні обставини справи підтверджують, що саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 безпідставно заволоділи коштами з карткового рахунку ОСОБА_4 , а тому банк зважаючи на звернення спадкоємиці померлої до банку з приводу на відсутності грошових коштів на картці ОСОБА_4 , поновив залишок коштів на рахунку клієнта ОСОБА_4 за рахунок власних коштів у сумі 61 465,50 грн, а також не урахували правові висновки Верховного Суду України, Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладені у наведених вище постановах, а саме:

- «Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком подій. Виходячи зі змісту зазначеної норми, можно виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов'язання»;

- «Характерною особливістю кондикційних зобов`язвань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов'язанні не має правового значення чи вибуло майно з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросвісним»;

- «Конструкція 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору»;

- «Кондикція - позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави»;

- «Права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речового-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна»;

- «Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави у випадку, якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї, якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього»;

- «Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином».

Касаційна скарга АТ «Ощадбанк» також містить посилання на те, що судові рішення підлягають касаційному оскарженню з підстав, передбачених підпунктами «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема:

- касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики (неврахування судами вказаних вище правових висновків, викладених Верховним Судом у подібних правовідносинах);

- справа має виняткове значення для заявника та становить значний суспільний інтерес (АТ «Ощадбанк» є провідним банком серед інших банківських установ, а тому питання розгляду даної категорії справ у межах сформованої Верховним Судом єдиної практики має виняткове значення для заявника; створення, на думку заявника, небезпечного прецеденту, що після добросовісних дій банку, зокрема відновлення коштів на рахунку клієнта, якими протиправно заволоділи треті особи без належної правової підстави, у подальшому позбавить банк можливості повернення цих коштів, оскільки застосування правового механізму, передбаченого статтею 1212 Цивільного кодексу України є єдиним ефективним способом захисту порушеного права банку у подібних правовідносинах).

Ухвалою Верховного Суду від 26 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України та підпункту «а» частини третьої статті 389 ЦПК України, витребувано матеріали справи.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Ухвалою Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами попередніх інстанцій установлено, що 12 листопада 2014 року між

АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_4 укладений договір № 14541024 на вклад «Строковий пенсійний» для фізичної особи на суму 50 000,00 грн, строк розміщення грошових коштів 18 місяців. Того ж дня, між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_4 укладений договір про відкриття і обслуговування рахунку та випуск платіжної картки з видачею персоніфікованої платіжної картки MAESTROз терміном дії картки на три роки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 11 лютого 2019 року державним нотаріусом Першої чернівецької державної нотаріальної контори Назарчук Г. Я., зареєстрованим у реєстрі за № 4-155, спадкоємцем зазначеного у вказаному свідоцтві майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1

ОСОБА_4 , є її донька ОСОБА_3 .

Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з прав на вклади з нарахованими відсотками та компенсаційними виплатами, відповідно до умов договору банківського вкладу, що зберігаються:

- у філії територіально-відокремленого безбалансового відділення № 10025/09 (ТВБВ № 10025/09) філії Чернівецького обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» у м. Чернівці на компенсаційних рахунках № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 ;

- у філії територіально-відокремленого безбалансового відділення № 10025/052 (ТВБВ № 10025/052) філії Чернівецького обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» у м. Чернівці на рахунках № НОМЕР_5 , № НОМЕР_1 , № НОМЕР_6 ;

- у філії територіально-відокремленого безбалансового відділення № 10025/054 (ТВБВ № 10025/054) філії Чернівецького обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» у м. Чернівці на компенсаційному рахунку № НОМЕР_7 , належність яких спадкодавцю

ОСОБА_4 підтверджено довідкою інформацією № 46-05-364-478/БТ, виданою філією Чернівецького обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» у м. Чернівці 07 грудня 2015 року.

Вартість спадкового майна згідно зазначеної вище довідки на день її видачі становить 84 719,14 грн та компенсація 9 535,20 грн.

12 лютого 2019 року ОСОБА_3 звернулася до начальника філії Чернівецького обласного управління АТ «Ощадбанк» із заявою про зняття невідомими особами у 2016 році та у 2017 році грошових коштів, що знаходилися на рахунку ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до наказу філії Чернівецького обласного управління АТ «Ощадбанк»

від 13 лютого 2019 року № 107 про проведення службового розслідування, з метою перевірки фактів, викладених у заяві громадянки ОСОБА_3

від 12 лютого 2019 року, щодо зняття протягом 2016-2017 років коштів з карткового рахунку ОСОБА_4 , що належать заявниці на підставі свідоцтва про право на спадщину, створено комісію для проведення службового розслідування.

З висновку службового розслідування за письмовим зверненням

ОСОБА_3 від 12березня 2019 року встановлено, що уперіод з 23 червня 2017 року по 13 липня 2017 року було знято 61 400,00 грн. Також за цей період, за зняття готівки в АТМ інших банків з рахунку ОСОБА_4 було списано комісію на загальну суму 65,50 грн. Разом сума списаних з платіжної картки коштів, що знаходилися на рахунку громадянки ОСОБА_4 склала 61 465,50 грн. Після зняття коштів, залишок на рахунку склав 35,85 грн. У ході подальшого службового розслідування встановлено, що кошти з банкомату з платіжної картки ОСОБА_4 двічі (29 червня 2017 року та 03 липня 2017 року) отримувала колишній працівник ТВБВ № 10025/052 ОСОБА_1 , яка на той момент займала посаду завідувача сектора роздрібного бізнесу та тимчасово згідно наказу від 16 червня 2017 року № 294-к у період з 15 червня 2017 року

по 29 червня 2017 року виконувала обов`язки керуючого ТВБВ № 10025/052; в усі інші дні (з 04 липня 2017 року по 13 липня 2017 року) кошти з банкомату знімав чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , який працює в управлінні освіти Чернівецької міської ради.

Вимогу АТ «Ощадбанк» про повернення коштів, отриманих без достатньої правової підстави, з рахунку ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у позасудовому порядку не виконали.

Постановою Шевченківського відділення поліції Чернівецького відділу поліції ГУ НП в Чернівецькій області від 25 лютого 2020 року кримінальне провадження

від 23 лютого 2019 року № 0000430, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за фактом викрадення невідомою особою протягом червня-липня 2017 року з карткового рахунку № НОМЕР_1 , оформленого на ОСОБА_4 , грошових коштів у розмірі 61 465,00 грн закрито на підставі частини першої статті 284 КПК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого статтею 185 КК України.

У ході досудового розслідування кримінального провадження

№ 0000430 від 23 лютого 2019 року встановлено, що з карткового рахунку № НОМЕР_1 , оформленого на ОСОБА_4 , у період з червня-липня 2017 року кошти знімалися ОСОБА_1 та частково її чоловіком

ОСОБА_2 , що підтверджується фотознімками з банкоматів.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 березня 2019 року відмовлено у задоволенні скарги АТ «Ощадбанк» на постанову слідчого Шевченківського відділення поліції Чернівецького відділу поліції ГУ НП в Чернівецькій області Решетюка С. С. у кримінальному провадженні

№ 0000430 від 23 лютого 2019 року.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування

Вивчивши матеріали справи, доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційне провадження за касаційною скаргою АТ «Ощадбанк» у підлягає закриттю з таких підстав.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 17 ЦПК України, у редакції, чинній з 08 лютого 2020 року учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, передбачених цим Кодексом.

Підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі заявником визначений пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме не урахування висновків щодо застосування положень статті 1212 ЦК України у подібних правовідносинах, викладених Верховним Судом України у постанові

від 04 жовтня 2017 року у справі № 753/23725/15-ц; Верховним Судом у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 757/4040/16-ц, від 25 березня 2020 року у справі № 522/14590/16-ц, від 24 лютого 2021 року у справі

№ 644/8081/17; Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 січня

2020 року у справі № 161/17945/18.

Однак зазначена підстава касаційного оскарження не знайшла свого підтвердження, оскільки правовідносини у зазначених як приклад справах, та у справі, що переглядається, не є подібними.

Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.

Аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно.

Висновки, сформульовані у постанові Верховного Суду України від 04 жовтня 2017 року у справі № 753/23725/15-ц; постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 січня 2020 року у справі № 161/17945/18; постановах Верховного Суду

від 04 липня 2018 року у справі № 757/4040/16-ц, від 25 березня 2020 року у справі № 522/14590/16-ц, від 24 лютого 2021 року у справі № 644/8081/17, то щодо застосування положень статті 1212 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки стосуються правовідносин, що не є подібними тим, що встановлені судами у зазначеній справі, оскільки:

- у постанові від 04 жовтня 2017 року у справі № 753/23725/15-ц предметом позову була вимога Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_5 про стягнення, як безпідставно отриманих, грошових коштів у розмірі 11 884,83 грн, виплачених як страхове відшкодування за шкоду завдану внаслідок пошкодження транспортного засобу потерпілої під час ДТП, яка сталася з вини водія ОСОБА_6, цивільно-правова відповідальність якого застрахована страховиком, зважаючи на той факт, що постановою суду закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності у зв'язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення;

- у постанові від 31 січня 2020 року у справі № 161/17945/18 предметом позову була вимога ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення, як безпідставно отриманих, грошових коштів у розмірі 356 000,00 грн, переданих позивачем відповідач як оплату за вчинення в майбутньому договору купівлі-продажу корпоративних прав «Західтренд», зважаючи на те, що у подальшому між сторонами не були оформлені договірні правовідносини з приводу купівлі-продажу корпортативних прав;

- у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 757/4040/16-ц предметом позову була вимога ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про стягнення з неї, як безпідставно отриманих, грошових коштів у розмірі 323 310,00 грн, що еквівалентно

13 000,00 дол. США, які були помилково перераховані позивачем на рахунок відповідача, що підтверджується платіжним дорученням № 40881100

від 10 січня 2013 року;

- у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 522/14590/16-ц предметом позову була вимога ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення з неї, як безпідставно отриманих, грошових коштів у розмірі 1 490 000,00 грн, перерахованих позивачем відповідачу згідно з досягнутою угодою щодо укладення договору позики;

- у постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 644/8081/17 предметом позову була вимога ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення з неї, як безпідставно отриманих, грошових коштів у розмірі 257 249,00 грн, що становить різницю між вартістю оплачених позивачем монтажних робіт з реконструкції будівлі, та вартістю робіт фактично виконаних відповідачем згідно з актом виконаних робіт.

Верховий Суд вважає необхідним зауважити, що у більшості справ, наведених заявником як приклад застосування положень статті 1212 ЦК України, а саме:

№ 753/23725/15-ц, № 757/4040/16-ц, № 522/14590/16-ц, 522/14590/16-ц прийнято постанови про передачу таких на новий розгляд до судів нижчих інстанцій. За результатами нового розгляду таких справ фактично-доказова база в них може істотно змінитися, адже направлення справи на новий розгляд стало наслідком недостатнього досліджених судами обставин справи і доказів, а тому така зміна, у свою чергу, може вплинути на і викладені у зазначених справах висновки.

Відмовляючи у задоволенні вимог АТ «Ощадбанк» про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 61 465,50 грн на підставі статті 1212 ЦК України, як таких, що були одержані ними без належної правової підстави, суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення статті 1212 ЦК України, оскільки кондикційне зобов`язання між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не виникло.

Такі висновки судів попередніх інстанцій ґрунтуються на фактичних обставинах справи та правильному застосуванні норм матеріального права

Так, відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка, банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до пункту восьмого розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Судами встановлено, що після смерті ОСОБА_4 , яка померла

ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошові кошти з карткового рахунку, відкритого на її ім`я з видачею персоніфікованої платіжної картки MAESTRO, у розмірі 61 465,50 грн (разом з комісією за зняття готівки в АТМ інших банків) були незаконно отримані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які не є спадкоємцями померлої. З`ясувавши обставини безпідставного списання грошових коштів у розмірі 61 465,50 грн з карткового рахунку № НОМЕР_1 , оформленого на ОСОБА_4 ,

АТ «Ощадбанк» за рахунок власних коштів, відповідно до Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, відновило залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був до незаконного зняття їх ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Наведене дає підстави для висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без належної правової підстави заволоділи коштами, що знаходилися на картковому рахунку № НОМЕР_1 , оформленому на ОСОБА_4 , які після її смерті та відкриття спадщини ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) належали ОСОБА_3 , а тому потерпілою особою у правовідносинах з банком є ОСОБА_3 .

Відновивши залишок грошових коштів, що перебували на картковому рахунку № НОМЕР_1 , оформленого на ОСОБА_4 станом на 13 травня 2016 року (сума депозиту + проценти), АТ «Ощадбанк» виконав взяті на себе зобов`язання за договором про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки MAESTRO та нормативних актів, що регулюють порядок здійснення операцій з використанням емітованих банком спеціальних платіжних засобів, а тому набув право на відшкодування збитків, заподіяних йому діями відповідачів на загальних підставах (Глава 82 ЦК України «Відшкодування шкоди»).

Виконання такого обов`язку банку не призвело до виникнення кондиційних зобов`язань між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а тому суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що на спірні правовідносини не поширюються положення статті 1212 ЦК України.

Доводи касаційної скарги про те, що після добровільного відновлення коштів банком грошових коштів на рахунку клієнта, якими протиправно заволоділи треті особи без належної правової підстави, відмова судів у задоволенні позову заявленого із застосуванням правового механізму, передбаченого статтею

1212 ЦК України, у подальшому позбавить банк можливості повернення цих коштів, є необґрунтованими, оскільки як було зазначено вище, банк має право на звернення до суду з позовом до відповідачів про відшкодування шкоди (збитків), заподіяних внаслідок неправомірних дій на загальних підставах, що регулюються Главою 82 ЦК України «Відшкодування шкоди».

Узагальнюючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що наведені у касаційній скарзі АТ «Ощадбанк» доводи, що стали підставою для відкриття касаційного провадження - застосування судами попередніх інстанцій статті 1212 ЦК України без урахування висновків щодо її застосування, викладених Верховним Судом України у постанові від 04 жовтня 2017 року у справі №753/23725/15-ц; Верховним Судом у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 757/4040/16-ц, від 25 березня 2020 року у справі № 522/14590/16-ц,

від 24 лютого 2021 року у справі № 644/8081/17; Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 січня 2020 року у справі № 161/17945/18, не знайшли свого підтвердження.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Касаційне провадження підлягає закриттю, якщо відповідно до пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постановах Верховного Суду та на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Ураховуючи, що після відкриття касаційного провадження та перевірки доводів касаційної скарги за матеріалами справи встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постановах Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду на які посилався заявник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними, а отже наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини другої статті 389 ЦПК України не знайшла свого підтвердження, зазначене відповідно до пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України є підставою для закриття касаційного провадження.

Керуючись статтею 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 жовтня 2020 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 29 березня 2021 року, закрити.

Ухвала суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає

Головуючий О. В.Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко