Єдиний унікальний номер: 448/628/21
Провадження № 2/448/434/21
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

(повний текст)

18.10.2021 року м.Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючий - суддя Білоус Ю.Б.,

за участю секретаря судового засідання Романченко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні (в порядку спрощеного позовного провадження) у залі суду м.Мостиська (Львівська область, Яворівський район, місто Мостиська, вулиця Грушевського, 1/9, 81300) цивільну справу за позовом законного представника ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про: відшкодування моральної шкоди,

учасники справи:

сторона позивача:

позивачка не з`явилася,

законний представник позивачки ОСОБА_1 , не з`явився,

їхній представник-адвокат Мицик О.В. (в режимі відеоконференції),

сторона відповідача:

відповідач ОСОБА_3 ,

його представник-адвокат Борисенко В.В.,

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

в с т а н о в и в:

Описова частина

І. Короткий виклад обставин справи:

Законний представник позивачки ОСОБА_1 , який представляє інтереси неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , та їхній предтавник - адвокат Мицик О.В., звернулися до суду із цивільним позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди на суму 114 186,82 грн. та моральної шкоди на суму 100 000 грн.

Ухвалою суду від 02.08.2021 року провадження у даній цивільній справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 , котрий діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної шкоди на суму 114 186,872 грн. - закрито, у зв`язку з відмовою сторони Позивача від даних позовних вимог.

В обґрунтування позовних вимог в частині моральної шкоди зазначає те, що 09.05.2015р. близько о 20 год. 15 хв., водій ОСОБА_3 , (Відповідач), рухаючись автодорогою сполучення Львів-Шегині, у напрямку м.Львова, в межах міста Мостиська, на площі Ринок, керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat В6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку центру міста, здійснив наїзд на неповнолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В результаті ДТП за участю водія ОСОБА_3 , неповнолітній ОСОБА_2 , було спричинено тяжкі тілесні ушкодження.

Стверджує, що 09.05.2015р., відомості за даним фактом було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зареєстровано кримінальне провадження за №0000269.

Вказує, що внаслідок вищевказаної ДТП неповнолітня ОСОБА_2 , отримала тяжкі тілесні ушкодження, в результаті чого перебувала на тривалому стаціонарному лікуванні протягом 2015-2016 років, а також 2020 року.

Зазначає, що моральна шкода, що була завдана неповнолітній ОСОБА_2 , відповідачем ОСОБА_3 , полягає у пережитих нею фізичних, моральних та душевних стражданнях внаслідок наступного:

- великий стрес та шок в момент, коли ОСОБА_3 здійснив наїзд та заподіяв шкоду її здоров`ю, які кваліфікують як тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких остання зазнала невимовного шоку, болю та страждань;

- перебування в непритомному стані після ДПТ, її було реанімовано через закриту черепно-мозкова травму, забій головного мозку важкого ступеню із контузійно - геморагічним вогнищем в лобну частку справа, перенесені операційні втручання, субарахноїдальний крововилив під м`які оболонки головного мозку та в бічний шлуночок головного мозку, внутрішньо шлунковий крововилив справа;

- постійний фізичний біль внаслідок кососпірального перелому нижньої третини правої великогомілкової кістки із зміщенням фрагментів;

- больового шоку та великих страждань, пов`язаних із проведенням операції закритої репозиції зламу гомілки МОС TEN, а також необхідністю тривалого стаціонарного лікування, позбавлена можливості самостійно пересуватися та болю у гомілці;

- отримання душевних страждань та фізичного болю внаслідок отриманих тяжких тілесних ушкоджень;

- часткової атрофії зорового нерва справа, пролапс мітрсільного клапана з недостатністю легкого степеня, забійні садна правої половини обличчя, скальпована рана правої гомілки;

- постійні тяжкі душевні страждання через симптоматичну епілепсію;

- великий стрес та душевні страждання ОСОБА_2 через неможливість нормально ходити ногами у зв`язку з травмою після ДПТ у вигляді монопарезу правої нижньої кінцівки з порушенням функції ходи, у зв`язку з чим остання постійно потребує виготовлення ортопедичного взуття у зв`язку із зміною антропометричних даних;

- душевні страждання, які виникли через когнітивний розлад здоров`я;

- фізичні страждання через порушення зору (60 % втрати зору) та виникнення хвороби - спазм акомодації 0U (обох очей);

- тяжкі фізичні болі та страждання через дифузійні зміни біоелектричної активності головного мозку помірно виражені з елементами гостро розрядної активності по всіх ділянках мозку;

- через спричинений наїзд та завданих їй тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_2 визнано інвалідом дитинства;

- після зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_2 змушена по теперішній час лікуватися, приймати лікарські препарати, відновлювати свій зір, який повністю не відновився, регулярно спостерігатися у лікаря;

- втрати психологічної рівноваги внаслідок порушення сталого побуту дитини, оскільки отримані тілесні ушкодження призвели до вимушеної зміни сталого способу життя;

- внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у ОСОБА_2 відбулись зміни в емоційному стані, що перешкоджає активному соціальному розвитку як особистості, що призвело до моральних та душевних страждань;

- після отриманих численних травм, ОСОБА_2 змушена пропускати школу у зв`язку з постійним лікуванням, спостереженням у лікарів та реабілітацією після ДТП;

- великі душевні страждання ОСОБА_2 отримала через втрату свого щасливого дитинства, нормального емоційного, фізичного, духовного та психологічного розвитку, у неї постійні переживання через пропуск шкільних занять, обмеженого спілкування з друзями та однокласниками;

- дана дорожньо-транспортна пригода викликала страх до транспортних засобів, що негативно вплинуло на сприйняття дорожнього руху та власного пересування;

- після даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 протягом тривалого часу перебувала в стані депресії, стала пасивною та емоційною, що негативно відобразилося на її стосунках з оточуючими людьми;

- ОСОБА_2 весь час відчуває себе пригніченою та самотньою, постійно страждає через незворотні проблеми із здоров`ям;

- епілептичні напади змушують сильно страждати ОСОБА_2 , вона постійно приймає від епілепсії препарат - Топомакс;

- дитина постійно згадує про дану дорожньо-транспортну пригоду, що викликає у неї сльози на очах, негативні емоції та душевний біль, остання боїться виходити в загальнодоступні місця;

- вночі погано спить та часто прокидається; дитина тяжко перенесла дані події, у зв`язку з чим в останньої присутні постійні душевні хвилювання, стреси та емоційний дискомфорт;

- неповнолітня ОСОБА_2 відчуває, що втратила сенс життя та майже не усміхається.

Покликається на те, що в результаті отриманих неповнолітньою ОСОБА_2 травм під час дорожньої - транспортної пригоди - порушення зору, ходьби, порушення когнітивних функцій, в останньої відбулися дуже суттєві зміни в організмі. Так, пролапс мітрального клапана з недостатністю легкого ступеня, призвели до значних порушень серця, а саме - біль у ділянці серця, часте серцебиття, запаморочення та аритмія. Дифузійні зміни біоелектричної активності головного мозку помірно виражені з елементами гостро розрядної активності по всіх ділянках мозку у ОСОБА_2 проявилися у різких формах - регулярні приступи епілепсії, труднощі навчання в школі, труднощі освоєння нових знань та навичок, соціальна дезадаптація з оточуючими. Через пошкодження внутрішніх органів (серця та головного мозку), зору та порушення функції ходи, ОСОБА_2 регулярно лікується, проходить обстеження у різних лікарнях, однак через зазначені травми серця та головного мозку, ризик погіршення здоров`я дуже високий, у зв`язку з чим ОСОБА_2 змушена постійно приймати ліки, вітаміни та мінерали. Більше того, на момент вчинення відповідачем ОСОБА_3 , дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 , було лише сім років, дівчинка пішла лише до школи, займалася з репетиторами навчанню, була активною та життєрадісною, постійно розвивалася. Однак, через високі ризики погіршення стану здоров`я, дівчинка змушена обмежувати себе в спілкуванні з однолітками, пропусками навчальних занять та нормального способу життя.

З огляду на вищенаведене, просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_3 в користь сторони Позивача моральну шкоду на суму 100 000 грн., а також витрати на правничу допомогу на суму 7 000 грн.

29.06.2021 року від сторони Відповідача на адресу суду надійшов відзив на вищевказаний позов. У даному відзиві сторона Відповідача повністю заперечує щодо позовних вимог сторони Позивача. При цьому зазначає, що розмір завданої моральної шкоди нічим не доведено. Просить врахувати, що саме дії неповнолітньої ОСОБА_2 , стали причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої така отримала тілесні ушкодження, про що зазначено у постанові про закриття кримінального провадження, яка вступила в законну силу і ніким не оскаржувалась. Покликались на те, що неповнолітня ОСОБА_2 , в порушення вимог п.4.7, п.4.10, 4.14 «а, б» ПДР України переходила проїзну частину дороги не по пішохідному переході; перед виходом на проїзну частину з-за транспортних засобів, не впевнилась у відсутності транспортного засобу, тощо. У постанові про закриття кримінального провадження також зазначено, що в діях ОСОБА_3 не вбачається порушень вимог ПДР України, які би перебували у причинному зв`язку із тілесними ушкодженнями неповнолітньої ОСОБА_2

15.07.2021 року від сторони Позивача надійшла відповідь на відзив. У вказаній відповіді зазначає, що викладені ніби то заперечення проти позовних вимог є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підтверджуються жодними належними доказами. Вказує, що постанова про закриття кримінального провадження від 17.05.2018 року не звільняє відповідача ОСОБА_3 від цивільно-правової відповідальності за вчинене ДТП. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Наявні певні порушення ПДР збоку неповнолітньої ОСОБА_2 , не звільняють відповідача ОСОБА_3 , від цивільно-правової відповідальності завданої джерелом підвищеної небезпеки при будь-яких обставинах. Дії неповнолітньої ОСОБА_2 , є очевидно необачними, оскільки вона є дитина, якій на момент вчинення ДТП було лише 8-м років, відтак такі дії не може розцінювати як умисел чи грубу необережність.

ІІ. Пояснення учасників справи, пояснення свідків:

Законний представник позивачки ОСОБА_1 , в останнє судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи містяться повноваження представника (Ордер, договір про надання правової допомоги), згідно якого його інтереси представлятиме - адвокат Мицик О.В.

Однак в судовому засіданні 28.09.2021 року ОСОБА_1 , надав пояснення, що 09.05.2015 року, коли мала місце ДТП, внаслідок якої Відповідач керованим ним транспортним засобом наїхав на його дочку, то він перебував в зоні АТО. Зазначив, що після того як взнав про ДТП, то відразу відправився в м.Мостиська. Не заперечує, що батько відповідача оплатив всі витрати на лікування дочки. Також вказував, що на прохання ОСОБА_4 відкрив дочці ОСОБА_2 рахунок, на котрий постійно надходили грошові кошти. Покликався і на те, що дійсно ОСОБА_4 , посприяв йому та дружині у працевлаштуванні. Вказував, що на даний час дитина являється інвалідом, що підтверджується медичною документацією, на її лікування і надалі потрібні значні кошти, однак сторона відповідача відмовляється надавати такі, і аргументує це тим, що всі кошти за матеріальну і моральну шкоду ними вже були виплачені.

Представник позивачів - адвокат Мицик О.В., в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилався на обставини, що викладені в позовній заяві, а також відповіді на відзив. Просив суд позов його довірителя ОСОБА_1 задоволити повністю, стягнувши з Відповідача в користь сторони Позивача моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, в розмірі 100 000 грн., а також понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн.

Відповідач ОСОБА_3 , в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки являються незаконними, безпідставними та необґрунтованими. Зазначає, що дійсно мала місце дорожньо-транспортна пригода, причиною якої стало те, що пішохід ОСОБА_2 вийшла на проїжджу частину дороги на таку відстані, що він був позбавлений можливості уникнути наїзду; таким чином кримінальне провадження за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України було закрито постановою слідчого у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, а тому вказані обставини свідчать про відсутність його, як водія, вини. Вказує, що навпаки причиною ДТП стала винна поведінка потерпілої ОСОБА_2 .

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Борисенко В.В. в судовому засіданні позов, заявлений до його довірителя, не визнав та вважає, що відсутні будь які підстави для відшкодування стороні Позивача моральної шкоди в зазначеному розмірі. Просив відмовити в задоволенні даного позову в повному обсязі, враховуючи наведені у відзиві заперечення.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні показав, що дійсно 09.05.2015 року, у вечірній час, мала місце ДТП між автомобілем, котрим керував його син, відповідач ОСОБА_3 та дитиною ОСОБА_2 , 2007р.н. Зазначив, що внаслідок даного ДТП дитина отримала тілесні ушкодження та перебувала на лікуванні у медичному закладі. Вказував, що всі витрати на лікування дитини він оплатив. Окрім цього, протягом періоду лікування та реабілітації дитини він переводив грошові кошти на рахунок, котрий був відкритий батьками потерпілої в ДТП дитини - ОСОБА_2 .. Покликався і на те, що допоміг також з працевлаштуванням батькам дитини, оскільки такі про це просили. Вважає, що понесені ним витрати, зокрема на поїздку дитини в цирк, різні відпочинкові комплекси, а також відпочинок дитини в санаторії з батьками, були в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що батько відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 після ДТП за участі його сина і малолітньої дитини ОСОБА_2 , покрив всі витрати на лікування потерпілої. Вказував, що він оплатив всі операції дитині, медикаменти, надавав кошти на реабілітацію такої в санаторії, тощо. Постійно пересилав грошові кошти на рахунок дитини, батьки якої відкрили такий після дорожньо-транспортної пригоди. Окрім цього, допоміг з працевлаштуванням батькам потерпілої особи - ОСОБА_2 , оскільки такі особисто просили його у допомозі з працевлаштуванням.

ІІІ. Процесуальні дії у справі:

21.05.2021 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану цивільну справу передано для розгляду судді Білоусу Ю.Б.

11.06.2021 року ухвалою суду відкрито провадження по даній справі та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

24.06.2021 року задоволено клопотання сторони Позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

29.06.2021 року задоволено клопотання сторони Позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

30.07.2021 року задоволено клопотання сторони Позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

02.08.2021 року ухвалою суду закрито провадження у даній цивільній справі в частині позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди.

21.09.2021 року задоволено клопотання сторони Позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Мотивувальна частина

ІV. Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, із посиланням на докази, у тому числі й ті, що відхилені судом, а так само і оцінка аргументів сторін:

Суд, дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, виходив із такого.

Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

09.05.2015р. близько о 20 год. 15 хв., водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним транспортним засобом - автомобілем марки «Volkswagen Passat В6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою сполучення Львів-Шегині, у напрямку м.Львова, в межах міста Мостиська, на площі Ринок, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , яка в порушення п.4.7 ПДР України, переходила проїзну частину не у встановленому місці; в порушення вимог п.4.10 ПДР України, перед виходом на проїзну частину з транспортних засобів, що стояли на тимчасовій стоянці та обмежували оглядовість, впевнилась у відсутності транспортного засобу, що наближався; в порушення вимог п.4.14 «а,б» ПДР України, вийшла на проїзну частину дороги, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе; раптово вибігла на проїзну частину, внаслідок чого отримала тілесне ушкодження.

Того ж таки дня, зокрема, 09.05.2015р.. відомості за даним фактом було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зареєстровано кримінальне провадження за №0000269.

Відразу після скоєння ДТП ОСОБА_2 , була госпіталізована та перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП «Мостиська ЦРЛ», а згодом у медичних закладах м.Львова проходила подальше лікування та реабілітацію.

В процесі досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000269 відносно ОСОБА_2 , 2007р.н., була проведена судово-медична експертиза.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №89/2015 від 22.05.2015 року у малолітньої ОСОБА_2 , 2007р.н., згідно медичних документів при огляді виявлено забій головного мозку важкого ступеня, крововилив під м`які оболонки головного мозку та в бічний шлуночок головного мозку, закритий перелом великогомілкової кістки справа, синець та садно на обличчі, які утворились від контакту з тупими предметами, можливо, при дорожньо-транспортній пригоді, могли виникнути 09 травня 2015 року та кваліфікуються як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для здоров`я.

17.05.2018 року постановою про закриття кримінального провадження зазначене кримінальне провадження закрито у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_3 , 1992р.н., складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Дана постанова оскаржена не була, про що в судовому засіданні не заперечувала сторона Позивача.

Підставою для закриття кримінального провадження були ті обставини, що внаслідок вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди малолітня ОСОБА_2 , отримала тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для здоров`я, однак враховуючи те, що шкідливі наслідки, які настали для неї 09.05.2015 року знаходяться у безпосередньому причинному зв`язку із порушенням ПДР України допущеними з її боку, зокрема: п.п. 4.7, 4.10, 4.14 «а,б» ПДР України, у зв`язку з цим у діянні водія ОСОБА_3 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

В діях відповідача ОСОБА_3 , відсутній склад кримінального правопорушення, оскільки під час досудового розслідування не встановлено порушень ним вимог правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортного засобу.

Сторона позивача просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 100 000 грн., завдану джерелом підвищеної небезпеки - автомобілем марки «Volkswagen Passat В6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , котрим в момент дорожньо-транспортної пригоди керував останній.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У пункті 3 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно п.9 даної Постанови зазначено, що суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Європейський суд з прав людини вказує, що перше речення статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) вимагає від держав, серед іншого, запровадження законодавчих та адміністративних механізмів, спрямованих на забезпечення ефективного стримування загроз праву на життя у контексті як державної, так і приватної діяльності, під час здійснення якої право на життя може опинитися під загрозою (рішення у cправі «Енерюлдіз проти Туреччини»). Якщо порушення права на життя чи тілесну недоторканість не здійснюється навмисно, позитивне зобов`язання за статтею 2 Конвенції щодо створення ефективної судової системи не обов`язково вимагає надання кримінально-правового засобу правового захисту в кожному випадку (рішення у справі «Во проти Франції»).

Ґрунтуючись на природно-правових засадах розумності й добросовісності, суд бере до уваги вразливість становища позивачів, ступінь важливості для їх предмета спору та, відповідно, необхідність вияву суб`єктами правозастосування особливої сумлінності при розгляді справи цієї особи.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

З огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

В рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Окремо суд акцентує увагу на тому, що розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 грудня 2020 року в справі 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19).

Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішенням, дією чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частина друга ст.1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала , якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Тобто, при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (стаття 1187 ЦК України).

Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (стаття 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (стаття 1193 ЦК України).

З обставин справи, які знайшли своє підтвердження наявними в матеріалах письмовими доказами, суд встановив, що відповідач ОСОБА_3 , керуючи автомобілем, а відтак здійснюючи діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, здійснив наїзд на пішоходку ОСОБА_2 , внаслідок чого така отримала тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для здоров`я.

Як з`ясовано в ході судового розгляду, у дорожньо-транспортній пригоді, яка відбулася 09 травня 2015 року, не було встановлено обставин непереборної сили або умислу потерпілої - ОСОБА_2 .

Так само і в ході судового розгляду стороною Відповідача не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин непереборної сили або умислу потерпілої.

Відсутні такі докази і в матеріалах справи.

У постанові Верховного Суду від 10.01.2019 у справі №500/2095/15-ц визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи, завдана нею шкода відшкодовується, зокрема, якщо шкоду завдано ушкодженням здоров`я, життю внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Наявність вини заподіювача шкоди не вимагається. А відтак, відсутність вини водія та закриття кримінального провадження відносно нього, в даному випадку відповідача ОСОБА_3 , не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

В силу наведених норм права, у відповідача ОСОБА_3 виник обов`язок з відшкодування завданої шкоди, в даному випадку стороні Позивача, як потерпілій особі.

За правилами статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази. Будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показами свідків.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними і достатніми.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Про допустимість доказів зазначено у статті 78 ЦПК України, згідно вимог якої, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з процесуальним законодавством сторони мають певні права та обов`язки, реалізація яких, як правило, залежить від самих учасників процесу.

Надання доказів на підтвердження доводів і обставин, на які позивач посилається як на підставу свої вимог, є обов`язком саме позивача, і їх ненадання є неналежним виконання процесуальних прав та свідчить про те, що позивач не вчиняє активних дій для доведення обґрунтованості своїх вимог перед судом.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Своїми процесуальними правами сторони та їх представника під час розгляду вищевказаної цивільної справи розпорядились на власний розсуд.

При вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини справи, а саме характер та тривалість лікування травм, спричинених ОСОБА_2 , 2007р.н., внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також негативні наслідки, пов`язані із отриманими в результаті ДТП тілесними ушкодженнями, які є суттєвими, приносять біль остатній, змушують таку витрачати свій час на відновлення та реабілітацію, постійне лікування, терпіти неодноразові хірургічні втручання, дотримуватись встановленого медичного режиму та рекомендації лікарів, що безумовно змінило звичайне життя, молодий вік потерпілої особи - ОСОБА_2 , 2007р.н., група інвалідності з дитинства, тощо.

На думку та переконання суду, заявлений розмір моральної шкоди 100 000 грн., є явно завищеним та в судовому засіданні стороною Позивача належними і допустимими доказами не підтверджено саме стягнення такої суми моральної шкоди з відповідача, а тому, враховуючи відсутність встановленої в кримінальному провадженні вини відповідача ОСОБА_3 , те, що потерпіла особа - ОСОБА_2 , знехтувала правилами безпеки руху, стороною відповідача повністю відшкодовану матеріальну шкоду, виходячи з принципу розумності, виваженості і справедливості, суд вважає за необхідне зменшити заявлений стороною Позивача розмір такої шкоди до 25 000 грн.

Щодо посилання відповідача ОСОБА_3 про те, що у його діях відсутня вина у настанні дорожньо-транспортної пригоди є необґрунтованими, оскільки за вказаних вище обставин відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Подібна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03.06.2020 р. в справі №345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), у відповідності до якої порушення пішоходом ПДР не може бути підставою для звільнення від обов`язку відшкодувати шкоду, оскільки відповідач не довів наявності непереборної сили або умислу потерпілого в заподіянні зазначеної шкоди.

В даному випадку, як було зазначено вище, дійсно сторона Відповідача не довела наявності непереборної сили або умислу потерпілої особи - ОСОБА_2 , в заподіянні зазначеної шкоди.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

В рішенні ЄСПЛ «Суомінен проти Фінляндії» (№ 37801/97, 01.07.2003р. §36) зазначено, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доводів сторін на підтвердження їхніх позицій, - суд зобов`язаний виправдовувати свої дії і наводити обґрунтування своїх рішень.

Також в рішенні «Гірвісаарі проти Фінляндії" (№ 49684/99, 27.09.2001р. §30) ЄСПЛ вказує: «ще одне призначення належно обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам спору, що вони були почуті; також, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд судом вищестоящої інстанції; лише за умови винесення обґрунтованого рішення забезпечується публічний контроль за здійсненням правосуддя».

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову сторони Позивача, з наведених вище мотивів та підстав.

Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні, а інше вирішення спору не відповідало б таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України).

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

Сторона Позивача просить стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частинами 1, 2 ст.137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У матеріалах справи наявні відомості про понесення стороною Позивача судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу, отриману на підставі договору від 15.03.2021 року, сума вартості послуг за яким становить 7 000,00 грн.

Згідно Акту виконаних робіт, адвокатом надана правнича допомога на загальну суму 7000 грн., котра фактично сплачена, що підтверджується меморіальними ордерами від 16.08.2021 року.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Оцінюючи розумність вартості наданих послуг з професійної правової допомоги, суд виходить з того, що дана цивільна справа є справою середньої складності.

З огляду на необхідність дослідження певної кількості документів (кримінального провадження, матеріалів судової справи) під час підготовки позовної заяви, проведення розрахунку сум, що підлягають відшкодуванню позивачу, суд вважає об`єктивним розрахунок позивача в частині витрачених годин адвоката на надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Щодо оплати вартості вчинених адвокатом дій, необхідних для представництва інтересів клієнта

При вирішенні питання щодо певних видів правничої допомоги адвоката Мицика О.В., враховується як пов`язаність їх з розглядом справи, обґрунтованість та розумність визначення у контексті обсягу заперечень, наданих протилежною стороною.

Крім того, з наданого адвокатом Актом виконаних робіт від 30.07.2021р., вбачається, що адвокат виконав складання адвокатських запитів щодо звернення в медичні заклади: ЦМІ «NOVO»; МЦ «БІОКУРС»; Львівську обласну медичну клінічну лікарню «ОХМАТДИТ»; Мостиську КЦРЛ; КЗ ЛОР «Західноукраїнського спеціалізованого дитячого медичного центру»;

- також у Управління соціального захисту населення Мостиської РДА Львівської області;

- написання заяви про відмову від частини позовних вимог;

- написання заяви про стягнення судових витрат;

- написання клопотання про виклик свідків;

- написання клопотання про долучення доказів.

Що фактично свідчить про штучне збільшення обсягу робіт адвоката за рахунок подачі таких запитів та документів.

Відповідно до пункту 2.1.2 договору № 197 про надання правової допомоги від 15 березня 2021 року адвокат, як захисник і представник клієнта має право, зокрема, при провадженні в судах з цивільних справ на складання, підписання та подання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Даний пункт за своєю суттю охоплюю обсяг тих дій, які б мав вчинити адвокат при підготовці позову, зверненні до суду та розгляді справи по суті в суді.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18 та інших.

Приймаючи в повному обсязі, без зменшення, зазначену представником позивача суму витрат на правничу допомоги при розрахунку витрат, які підлягають стягненню з відповідача, суд також враховує висновок Касаційного господарського суду Верховного Суду у Постанові від 03.10.2019 року, згідно якого суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, при цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, з урахуванням того, що позовні вимоги задоволені частково та з Відповідача на користь сторони Позивача судом стягнуто 25 000,00 грн., що становить 25% від загальної суми позову, судові витрати за отримання позивачем правничої допомоги мають бути стягнуті з відповідача у відповідній пропорції, тобто у розмірі 1750 грн., що становить 25 % від загальної суми сплачених коштів за правничу допомогу.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі ст.141 ЦПК України, суд враховує звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», та характер позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я, визначеної у грошовому вимірі, яка є майновою.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судом встановлено, що ціна позову складає 100 000,00 грн., таким чином, сплаті підлягає 1% відсоток ціни позову, що становить 1 000 грн.

Беручи до уваги, що позовні вимоги задоволені частково, а сторона позивача звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 250 грн. пропорційно до задоволених вимог (25 % від ставки судового збору), інша частина судових витрат компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 274, ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про: відшкодування моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця с.Гостинцеве, Яворівського району Львівської області, РНОКПП: НОМЕР_2 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , - 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця с.Гостинцеве, Яворівського району Львівської області, РНОКПП: НОМЕР_2 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , - 1 750 (одну тисячу сімсот п`ятдесят) гривень витрат на правову (правничу) допомогу.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця с.Гостинцеве, Яворівського району Львівської області, РНОКПП: НОМЕР_2 , в користь Держави, - 250 (двісті п`ятдесят) гривень судового збору.

Решту судових витрат по сплаті судового збору покласти на рахунок Держави.

В задоволенні решти позовних вимог заявлених стороною позивача, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Відомості щодо учасників справи:

Законний представник позивачки: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешканець с.Гостинцеве, Яворівського району Львівської області, РНОКПП: НОМЕР_2 .

Повний текст судового рішення складено 22.10.2021 року.

Суддя Ю.Б. Білоус

Рішення набрало законної сили «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.Б. Білоус