Справа № 127/9384/21
Провадження № 22-ц/801/2072/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 рокуСправа № 127/9384/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого : Копаничук С.Г.

Суддів: Медвецького С.К., Оніщука В.В.,

за участю секретаря Очеретної М.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області;

третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_2 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 липня 2021 року, повний текст якого виготовлений 02 серпня 2021 року, постановленого у приміщенні того ж суду під головуванням судді Дернової В.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, за участю третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_2 , про захист честі, гідності та ділової репутації, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, за участю третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації. Вказав, що 08.05.2020 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області надіслало лист за підписом в.о. начальника цього управління Яворського В.І. Міністру соціальної політики України Лазебній М.В. такого змісту: «Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області інформує про відкриття кримінального провадження № 0000129 від 17.03.2020 року, внесеного до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 364 КК України стосовно звільненого 19.03.2020 року в.о. начальника управління у Вінницькій області Олійника М.П. згідно з п. 4 статті 41 КзПП, п. 6 ч. 1 ст. 29 та ч. 2 ст. 34 ЗУ «Про запобігання корупції», його заступника начальника юридичного відділу управління Лимара А.В. та ряду працівників управління щодо виплат морального відшкодування потерпілим на виробництві з бюджету Фонду на порушення змін до Закону України від 28.12.2014 року № 77-VІІІ за рішеннями судів за період з 1 січня 2015 року по 2018 рік на загальну суму понад 2 млн. 320 тис. грн».

Вважає, що інформація зазначена у листі за своїм характером та змістом грунтується на твердженнях про його причетність у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 364 КК України та є недостовірною і такою, що завдає шкоди його честі, гідності та діловій репутації, оскільки створює уявлення його причетності до протиправних подій. Посилаючись на зазначене, просив суд визнати недостовірною та такою ,що принижує його честь, гідність та ділову репутацію зазначену недостовірну інформацію щодо відкриття стосовно нього кримінального провадження № 0000129 від 17.03.2020 року за ч. 2 ст. 364 КК України та спростувати її шляхом зобов`язання не пізніше місяця з дня набрання рішенням суду законної сили надіслати на адресу Міністра соціальної політики України повідомлення про спростування та вказати ,що відносно в.о. начальника управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області Олійника М.П. не було відкрите кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 364 КК України.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.07.2021 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати через порушення норм матеріального і процесуального права, а у справі ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити. Зазначив, що суд безпідставно вважав викладену у листі інформацію оціночним судженням, оскільки вона є фактичним твердженням про його причетність до вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 364 КК України, в той час як запит слідчого управління ГУНП у Вінницькій області №4358/24-2020 від 08.04.2021 року не містив інформації, про здійснення досудового розслідування відносно нього. Висновок же суду про те, що формулювання у вказаному запиті щодо проведення досудового розслідування та витребування копій наказів щодо службових осіб, давало відповідачеві підстави вважати, що кримінальне провадження стосується саме нього , не є обгрунтованим .

У відзиві на апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною.

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа ОСОБА_2 просив залишити вказану скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначив, що, надсилаючи лист Міністру соціальної політики України Лазебній Л.В. з інформацією про порушення кримінального провадження стосовно ОСОБА_1 та інших посадових осіб, він виходив із свого особистого трактування запиту СУ ГУПН України у Вінницькій області. Крім того, вказаний запит в якості першоджерела він разом із листом надіслав Міністру соціальної політики України Лазебній М.В., що підтверджує відсутність мети поширити неправдиву інформацію про позивача.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню , виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Суд встановив, що наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України № 02-131-к від 14.12.2018 року ОСОБА_1 був призначений на посаду начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області з 17.12.2018 року по 16.12.2019 року.

Наказом цієї ж дирекції ФСС України № 02-119-к від 16.12.2019 року він був призначений за строковим трудовим договором виконуючим обов`язки начальника управління з 17.12.2019 року на період до дати призначення керівника управління.

Наказом №02-8-к від 19.03.2020 року ОСОБА_1 звільнено з посади виконуючого обов`язки начальника управління на підставі п. 4 ст. 41 КЗпП України та п.6 ч. 1 ст. 29 та ст. 34 ЗУ «Про запобігання корупції».

08.05.2020 року управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області за підписом чинного в.о. начальника Яворського В .І. направило Міністру соціальної політики України Лазебній М.В. лист наступного змісту: «Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області інформує про відкриття кримінального провадження № 0000129 від 17.03.2020 року, внесеного до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 364 КК України стосовно звільненого 19.03.2020 року в.о. начальника управління у Вінницькій області Олійника М.П. згідно з п. 4 статті 41 КзПП, п. 6 частини першої статті 29 та частиною другою статті 34 Закону України «Про запобігання корупції», його заступника начальника юридичного відділу управління Лимара А.В. та ряду працівників управління щодо виплат морального відшкодування потерпілим на виробництві з бюджету Фонду на порушення змін до Закону України від 28.12.2014 року № 77-VІІІ за рішеннями судів за період з 1 січня 2015 року по 2018 рік на загальну суму понад 2 млн. 320 тис. грн».

До вказаного листа було додано копію запиту СУ ГУНП у Вінницькій області від 08.04.2021 року та копію запиту управління стратегічних розслідувань у Вінницькій області Департаменту стратегічних розслідувань від 09.04.2020 року.

Із запиту СУ ГУНП у Вінницькій області від 08.04.2020 року № 4358/24-2020 вбачається, що СУ ГУНП у Вінницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000129 від 17.03.2020 року, внесеного до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, за заявою працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області щодо зловживання службовим становищем службовими особами вказаного фонду. У зв`язку із службовою необхідністю, керуючись ст. 93 КПК України, слідчий просив надати СУ ГУНП у Вінницькій області інформацію щодо здійснення виплат фізичним особам за рішенням судів,суми,які становили понад 100 тис.за період 2013-2019 років ;копії наказів про призначення, переведення та в разі наявності звільнення начальника управління ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Відмовляючи у задоволенні позову ,суд виходив з того, що інформація зазначена у листі від 08.05.2020 року, адресованому Міністру соціальної політики України Лазебній М.В., не містить відомостей щодо статусу позивача як підозрюваного або обвинуваченого, а тому не порушує принцип презумпції невинуватості, передбачений ст. 62 Конституції України. Крім того, формулювання у запиті СУ ГУНП у Вінницькій області від 08.04.2020 року щодо проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000129 від 17.03.2020 року, внесеному до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України щодо зловживання службовим становищем службовими особами фонду з одночасним витребуванням копій наказів про призначення, переведення та в разі наявності звільнення начальника управління ОСОБА_1 та інших осіб, давало відповідачеві підстави для висновку, що кримінальне правопорушення стосується , в тому числі, і позивача.

З указаними висновками колегія суддів погодитись не може, оскільки суд, порушивши норми матеріального і процесуального права, невірно оцінив докази та дійшов висновків ,які не відповідають дійсним обставинам справи і вимогам закону.

Згідно із ст. ст. 3, 32 Конституції України людина, її честь та гідність визнаються найвищими соціальними цінностями і кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію.

Відповідно до ст. 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно із ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Згідно статей 94, 277 ЦК фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 4, 5, 6, 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно із ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

У роз`ясненнях п.п. 4, 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної і юридичної особи» зазначено , що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту».

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 зроблено правовий висновок такого змісту: «при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Крім того, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час, як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права.

Згідно із ч. ч. 1,2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, слід відрізняти деякі висловлювання, які хоч і мають характер образи, однак в цілому контексті є оцінюючими судженнями з урахуванням вживаних слів та виразів з використанням мовно-стилістичних засобів.

З огляду на викладене, судження вважається таким, що має оціночний характер, якщо воно виражає ставлення автора до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами як віра, впевненість чи сумнів. Якщо ж зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку.»

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , як на підставу порушених немайнових прав, посилається на те, що у надісланому відповідачем Міністру соціальної політики України Лазебній М.В. листі від 08.05.2020 року, міститься недостовірна інформація, яка не відповідає дійсності, про (мовою оригіналу) « відкриття кримінального провадження № 0000129 від 17.03.2020 року, внесеного до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 364 КК України стосовно звільненого 19.03.2020 року в.о. начальника управління у Вінницькій області Олійника М.П. згідно з п. 4 статті 41 КзПП, п. 6 ч. 1 ст. 29 та ч. 2 ст. 34 ЗУ «Про запобігання корупції».

Вказану у листі інформацію відповідач надавав не на запит вищої організації ,а з власної ініціативи поінформування .Факт поширення зазначеної інформації сторонами не оспорюється, а тому доказуванню не підлягає.

Проаналізувавши вказану поширену у листі інформацію, колегія суддів вважає, що вона за своїм характером викладення та змістом не є оціночним судженням , оскільки не виражає ставлення до написаного , не дає йому оцінку , а викладена у вигляді твердження про факт відкриття кримінального провадження за ознаками ч.2 ст.364 КК України стосовно колишнього в.о. начальника Олійника М.П. При цьому, з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів ( відсутність вживання гіпербол, алегорій, сатири) , інформація є голою і сухою, з відсутністю жодних ознак оціночних суджень ,так як не містить висловлення думки щодо вказаного ( критики, оцінки дій , ставлення до викладеної інформації з позицій віри , впевненості чи сумнівів).

Зміст та характер викладеної виконавчою дирекцією у листі інформації свідчить про те,що така інформація є не результатом суб`єктивної оцінки, а містить висловлювання, що містять фактичні дані, достовірність яких можна перевірити .В той же час достовірність оціночних суджень перевірити не можливо ,оскільки вони містять суб`єктивну оцінку того, хто їх висловлює.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає ,що направлена листом Міністру соціальної політики інформація не мала на меті повідомити останню про оціночні судження автора чи оцінку ситуації (факту) так як не містить жодної ознаки оціночних суджень ,а мала на меті повідомити Міністра соціальної політики про факт відкриття кримінального провадження щодо службових осіб дирекції, зокрема, стосовно звільненого бувшого в.о. керівника дирекції Олійника М.П.

Суд першої інстанції на вищевказане уваги не звернув і дійшов помилкового висновку, що інформація, зазначена у листі є лише оціночними судженнями ОСОБА_2 , не містить відомостей щодо статусу ОСОБА_1 як підозрюваного та обвинуваченого, а тому не порушує принцип невинуватості, передбачений ст. 62 Конституції України.

Крім того, колегія суддів вважає, що поширена відповідачем у листі інформація є недостовірною, так як містить фактичні твердження ,які не відповідають дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до частини четвертої статті 296 ЦК України ім`я фізичної особи, яка затримана, підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, або особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може бути використане (обнародуване) лише в разі набрання законної сили обвинувальним вироком суду стосовно неї або винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення та в інших випадках, передбачених законом.

Зазначене положення є похідним від гарантованої частиною першою статті 62 Конституції України презумпції невинуватості, яка передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Наведені положення чинного законодавства узгоджуються із частиною другою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка передбачає, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку, а також із практикою Європейського суду з прав людини.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Корбан проти України» від 04 липня 2019 року зазначено, що: «частина друга статті 6 Конвенції не дозволяє посадовим особам оголошувати особу винною до засудження цієї особи судом. Посадові особи повинні повідомляти громадськість про кримінальні розслідування шляхом, наприклад, інформування про підозри, затримання та зізнання, якщо вони роблять це обережно. Має значення обране ними формулювання (рішення у справі «Турьєв проти Росії» від 11 жовтня 2016 року, п. 19)».

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Разом із тим, відповідач не надав доказів достовірності поширеної ним у листі і оспорюваної позивачем ОСОБА_1 інформації про відкриття стосовно останнього 17.03.2020 року кримінального провадження №0000129 за ч.2 ст.364 КК України .

Так ,як вбачається із запиту від 08.04.2020 року ,слідчий СУ ГУНП у Вінницькій області просив т.в.о. начальника виконавчої дирекції ФССУ у Вінницькій області Яворського В. надати інформацію щодо здійснених фондом виплат фізичним особам за рішенням судів понад певну суму ,а також копії кадрових наказів щодо декількох службових осіб виконавчої дирекції ,в тому числі ОСОБА_1 ,у кримінальному провадженні за ч.2 ст.364 КК , внесеному в ЄРДР за заявою працівників виконавчої дирекції про зловживання службовим становищем службовими особами вказаного Фонду.

З матеріалів справи вбачається, що листом СУ ГУНП у Вінницькій області №4604/21-2020 від 26.05.2020 року ОСОБА_1 відмовлено у наданні інформації на його запит щодо кримінального провадження №0000129 від 17.03.2020 року в зв`язку з тим, що він не являється стороною цього кримінального провадження.

При цьому ні запит ,ні витяг з ЄРДР не містять жодної інформації про те, що кримінальне провадження №000012 за ч. 2 ст. 364 КК України було внесене 17.03.2020 року до ЄРДР саме стосовно звільненого в.о. начальника управління у Вінницькій області Олійника М.П., а не в зв`язку з фактами вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень. (а.с.14,27)

Відповідачем не було надано суду належних і допустимих доказів достовірності поширеної ним інформації, а також не було обґрунтовано наявність передбачених ст. 82 ЦПК України обставин, які б зумовлювали звільнення від доказування наявності наведених ним обставин.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що поширена відповідачем у листі до Міністерства соціальної політики інформація про те, що «відкриття кримінального провадження № 0000129 від 17.03.2020 року, внесеного до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 364 КК України стосовно звільненого 19.03.2020 року в.о. начальника управління у Вінницькій області Олійника М.П. згідно з п. 4 статті 41 КзПП, п. 6 ч. 1 ст. 29 та ч. 2 ст. 34 ЗУ «Про запобігання корупції»» не відповідає дійсності і є недостовірною.

Колегія суддів також вважає, що вказана недостовірна інформація поширена відповідачем є такою, що порушує ділову репутацію позивача в громадській думці чи в думці окремих громадян з точки зору додержання законів, оскільки зображує позивача як працівника і посадову особу, яка порушує закон та має причетність до вчинення кримінального правопорушення.

Ця інформація принижує ділові якості позивача як керівника , оскільки містить інформацію ,що вказує на те, що він підозрюється у порушенні закону, у зловживанні на роботі посадовим становищем і, таким чином , негативно характеризує його як працівника, що неналежним чином виконує свої посадові обов`язки , справляє враження ,яке підриває довіру до нього ,як до керівника місцевої виконавчої дирекції ФСС з боку Міністра соціальної політики, що шкодить його діловій репутації. Внаслідок цього страждає набута особою суспільна оцінка її ділових, професійних якостей при виконанні нею своїх обов`язків, яку вона здійснює чи здійснювала як учасник суспільних відносин.

Таким чином, наявний юридичний склад правопорушення ,що є підставою для задоволення позову про захист особистих немайнових прав шляхом спростування недостовірної інформації.

Щодо вимоги позивача захистити його честь та гідність, то колегія суддів вважає ,що поширенням цієї інформації останні порушені не були і у задоволенні цієї частини вимог необхідно відмовити.

Гідність це моральне ставлення до самого себе, внутрішнє визнання, самоповага, а честь означає зовнішнє визнання, оцінку дій, діяльності особистості з боку інших.

У подальшому розуміння честі індивідуума пов`язується з його залежністю від соціального стану, однак до уваги беруться, перш за все, особисті заслуги людини, її праця, міра людяності, що і визначає міру пошани і поваги.

Недостовірна інформація у листі стосовно позивача не була поширена відповідачем у брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижувала б його самоповагу ,моральне ставлення до самого себе ,чи з боку інших людей , як людини ,а відтак підстав для захисту останніх не вбачається.

Отже, зважаючи на встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи, а саме те, що відповідачем була поширена інформація щодо позивача у формі фактичних тверджень, яка є недостовірною , тобто , не відповідає дійсності і порушує особисті немайнові права позивача, зокрема , його ділову репутацію, наявні підстави для часткового задоволення позову в обраний позивачем спосіб - шляхом визнання спірної інформації недостовірною та зобов`язання відповідача її спростувати у спосіб, визначений позивачем.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що відмовляючи в задоволенні позову, суд не встановив обставини, які мають значення для вирішення справи та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки при вирішенні справи суд допустив порушення норм матеріального та процесуального права ,невірно встановив обставини ,що мають значення для вирішення справи ,в результаті чого дійшов висновків, які їм не відповідають, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову, то з відповідача на користь позивача необхідно відшкодувати судовий збір, сплачений у суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 4540 грн (1816 грн + 2724 грн).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 липня 2021 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, за участю третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_2 , про захист честі, гідності та ділової репутації задовольнити частково.

Визнати недостовірною та такою ,що принижує ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, що міститься у листі Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області за вихідним № 630-03 від 08.05.2020 року, що був надісланий Міністру соціальної політики України Лазебній М.В., про відкриття 17.03.2020 року кримінального провадження № 0000129, внесеного до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 364 КК України стосовно звільненого 19.03.2020 року в.о. начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області Олійника Михайла Петровича.

Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області спростувати зазначену недостовірну інформацію шляхом надсилання на адресу Міністра соціальної політики України, не пізніше місяця з дня набрання рішенням суду законної сили, листа про те, що стосовно в.о. начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області Олійника Михайла Петровича 17.03.2020 року не відкривалось кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 364 КК України.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 4540 грн. у відшкодування судового збору

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий С.Г. Копаничук

Судді: С.К. Медвецький

В.В. Оніщук