Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/1100/20
Провадження № 2-з/321/17/2021
У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2021 року

Михайлівський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Машкіної Н.В.,

за участю секретаря Бородіної І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В :

02.09.2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору оренди земельної ділянок недійсним та розірвання договорів оренди земельних ділянок.

11.10.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася із заявою про забезпечення позову

у вказаній цивільній справі, в якій просила суд заборонити відповідачу ОСОБА_2 обробляти та користуватися земельними ділянками:

-площею 7,26 га, цільове призначення земельної ділянки (паю), посвідченого сертифікатом серії ЗП №0160511, виданий 29 січня 1997 року Михайлівською районною адміністрацією Запорізької області на підставі Рішення №665 від 20 грудня 1996 року - для сільськогосподарського використання; сертифікат зареєстровано 30 січня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №71, яка належить ОСОБА_1 відповідно до договору дарування права на земельну частку (пай) від 27.03.2000 року.

-площею 13,3701 га, цільове призначення земельної ділянки (паю), що розташована на території Михайлівської селищної ради Запорізької області, надана для ведення особистого селянського господарства, яка належить спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП №011766, виданого Михайлівською районною державною адміністрацією Запорізької області, 09 грудня 2003 року та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1528, кадастровий номер земельної ділянки - :32:004:0001, яка належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач позовні вимоги не визнає, укладає від свого імені за довіреністю №1232 від 01.09.2008 року, виданою позивачем, договір з самим собою про встановлення права користування земельної ділянки для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 19.02.2016 року. Позивач була змушена 05.05.2021 року звернутись до суду з заявою про забезпечення позову, яку ухвалою Михайлівського районного суду Запорізької області від 06.05.2021 року було задоволено, накладено арешт на спірні земельні ділянки. Однак, не зважаючи на арешт спірного майна відповідач продовжує користуватися спірними земельними ділянками, обробляти їх, та отримувати прибуток від використання належних на праві власності позивачу земельних ділянок.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з тим, що відповідно до положень ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Крім того, заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення про забезпечення позову. Окрім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

Відповідно до статті 150 ЦПК України одними із видів забезпечення позову, зокрема є: накладення арешту на майно та заборона вчиняти певні дії.

При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з врахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що заборона обробляти та користуватися спірними земельними ділянками для сільськогосподарських потреб, відносно яких між сторонами укладені спірні договори емфітевзису, позбавляє відповідача на весь час вирішення спору використовувати ці земельні ділянки відповідно до умов договорів, які на даний час є чинним, і презумпція правомірності яких у встановленому законом порядку не спростована (стаття 204 ЦК України).

Крім того, позовні вимоги про розірвання та недійсність спірних договорів полягають у констатації цих фактів. Тобто, в разі задоволення позовних вимог, таке судове рішення не підлягає примусовому виконанню, а тому невжиття обраного позивачем виду забезпечення позову не може істотно ускладнити чи унеможливити його виконання.

Також, відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також відомості, потрібні для забезпечення позову.

В судовому засіданні встановлено, що предметом позову є договори про право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), укладені між сторонами щодо земельних ділянок:

-кадастровий номер :32:004:0010, площею 6,8200 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, власник ОСОБА_1 , документ, що посвідчує право власності: державний акт на право власності на земельну ділянку 09.12.2003 ІІІ-ЗП № 011765; дата державної реєстрації договору 19.02.2016;

-кадастровий номер :32:004:0009, площею 13,3701 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, власник ОСОБА_1 , документ, що посвідчує право власності: державний акт на право власності на земельну ділянку 09.12.2003 ІІІ-ЗП № 011766; дата державної реєстрації договору 19.02.2016.

Натомість, звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, позивач вказує відомості про земельні ділянки з посиланням на їх площі, кадастровий номер, а також документи, що посвідчують право власності, які є суперечливими і відмінними від відомостей про спірні земельні ділянки згідно витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову шляхом заборони обробляти та користуватися спірними земельними ділянками слід відмовити за необґрунтованістю.

Керуючись ст. 149-153 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області Н.В. Машкіна