КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/6108/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді доповідача Білич І.М.

суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

при секретарі Довгополій А.В.

за участі: позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Меланич А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 січня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Шевченківського районного суду м. Києва Рибака М.А.,

по цивільній справі № 761/25817/2020 за позовом ОСОБА_1 до Українського центру культурних досліджень про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати незаконним його звільнення з посади заступника директора з наукової роботи на підставі наказу Українського центру культурних досліджень № 40-О від 14 липня 2020 року, поновити його на посаді заступника директора з наукової роботи Українського центру культурних досліджень та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу станом на день ухвалення рішення по справі.

Обґрунтовуючи позов тим, що він працював в Українському центрі культурних досліджень (далі по тексту - УЦКД) на посаді заступника директора з наукової роботи.

14 липня 2020 року у відповідності до наказу № 40-О його було звільнено з посади заступника директора з наукової роботи за систематичне невиконання службових обов`язків без поважних причин, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку у відповідності до положень п. 3 ст. 40 КЗпП.

Зауважуючи, що винесенню наказу про звільнення від 14 липня 2020 року передували два накази про оголошення йому догани, а саме: № 35 від 26 червня 2020 року та № 36 від 26 червня 2020 року, які також згадуються в наказі від 14 липня 2020 року як підстава для звільнення.

Зокрема, наказом № 35 від 26 червня 2020 року йому було оголошено догану за порушення трудової дисципліни у вигляді розголошення відомостей з обмеженим доступом; наказом № 36 від 26 червня 2020 року позивачу було оголошено догану за невиконання наказу УЦКД № 33 від 16 червня 2020 року щодо формування електронного реєстру наукових тем.

Вважав що норма п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпПпередбачає, що підставою для звільнення є систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Зазначав, що ані в першому, ані в другому випадку він не порушував своїх трудових обов`язків. Отже, у відповідача не було підстав для звільнення його з посади заступника директора з наукової роботи, а тому наказ № 40-О від 14 липня 2020 року вважав незаконним. Відтак, просив суд визнати незаконним його звільнення з посади заступника директора з наукової роботи, здійснене наказом Українського центру культурних досліджень № 40-О від 14 липня 2020 року, поновити його на посаді заступника директора з наукової роботи Українського центру культурних досліджень та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу станом на день ухвалення рішення по справі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 січня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої він просив рішення скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Обґрунтовуючи скаргу тим, що висновок суду першої інстанції про те, що позивачем було допущене порушення посадових обов`язків щодо формування електронного реєстру наукових тем на виконання протоколу робочої наради від 07 липня 2020 року та що це порушення було підставою для звільнення позивача є помилковим.

Зауважуючи при цьому, що позивач окремо не заявляв позовних вимог про скасування наказів про оголошення догани, але посилався на їх безпідставність, оскільки порушення, за які йому було оголошено догани не мали місце.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду за захистом своїх прав, порушених внаслідок незаконного звільнення, ефективним способом захисту в даному випадку є саме вимога про поновлення на роботі, а не вимога про скасування всіх наказів відповідача, які він приймав під час роботи позивача в УЦКД і які вплинули на звільнення.

У поданому відзиві представник відповідача доводів скарги не визнав, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а подану апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі. Просили рішення суду першої інстанції скасувати, ухваливши нове судове рішення про задоволення вимог позову в повному обсязі.

Представник відповідача доводів скарги не визнав, просив її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що процедуру звільнення позивача з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України було проведено у відповідності до діючого законодавства та порушень його трудових прав судом не встановлено. Наказ про звільнення з роботи є законним та підстав для поновлення позивача на роботі не встановлено. Оскільки у задоволенні позову про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі судом відмовлено, то судом вказувалось про відмову у задоволенні похідних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводами апеляційної скарги є послання скаржника на не взяття судом до уваги невідповідності виданого наказу про накладення дисциплінарного стягнення вимогам трудового законодавства, а саме необхідності зазначення в ньому того, коли мало місце і в чому конкретно полягало порушення працівником трудових обов`язків. Відтак суд розглянув питання щодо наявності підстав для звільнення виходячи не зі змісту наказу про звільнення, а з урахуванням пояснень представника відповідача про те, за які порушення звільнено позивача. Тобто представник відповідача в своїх поясненнях фактично доповнював наказ про звільнення.

Колегія суддів вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

Як вбачається із матеріалів справи у відповідності до наказу № 40-0 від 14 липня 2020 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи з посади заступника директора з наукової роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП України (систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Підставами для звільнення відповідач визначив: п.3 ст.40 КЗпП України, пункти 6.1. -6.5 розділу 6 Правил внутрішнього трудового розпорядку ДУ«Український центр культурних досліджень» ( далі - УЦДК) затверджених Протоколом №5 загальних зборів трудового колективу від 28 листопада 2017 року, наказ УЦДК № 25 від 09 червня 2020 року, приписи ст.ст.43-1, 147-149 КЗпП України, наказ УЦКД № 35 від 26 червня 2020 року та № 36 від 26 червня 2020 року, протокол робочих нарад УЦКД: №2 від 17 лютого 2020 року, №3 від 21 лютого 2020 року, №14 від 03 червня 2020 року, №16 від 09 червня 2020 року, № 18 від 10 червня 2020 року, № 20 від 22 червня 2020 року, № 21 від 26 червня 2020 року, № 22 від 07 липня 2020 року; доповідних записок працівників УЦКД: № 14 від 04 червня 2020 року, № 16 від 19 червня 2020 року; службових записок №6 від 18 червня 2020 року та №8 від 24 червня 2020 року; пояснювальних ОСОБА_1 № 6 від 22 червня 2020 до наказу УЦКД № 36 від 26 червня 2020 року, № 7 від 26 червня 2020 року до наказу № 35 від 26 червня 2020 року, № 8 від 10 липня 2020 року та № 9 від 10 липня 2020 року, Протокол засідання Ради трудового колективу № 24 від 14 липня 2020 року ( том 1 а.с. 57).

Відповідно до п.3 ч. 1 ст.40 КЗпП України Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок (правовий висновок Верховного Суду у справі № 761/27059/18 від 12 березня 2020 року).

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року N 9, за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Матеріали справи вказують на те, що ОСОБА_1 03 червня 2020 року у відповідності до протоколу робочої наради Українського центру культурних досліджень № 14 від 03 червня 2020 року та 16 червня 2020 року ( наказ № 33) надавалися доручення -сформувати реєстр наукових тем Українського центру ОСОБА_1 зобов`язано привести у відповідність наявні у УЦКД наукові теми та сформувати електронний реєстр наявних наукових тем з упорядкуванням опису справ та додатків до них у термін до 16:00 годин 19 червня 2020 року. Вказаний реєстр необхідний був на виконання доручення Міністерства культури та інформаційної політики України від 18 червня 2020 року № 7619/6.3 (том 1, а.с. 14-15).

Згідно до наказу № 36 від 26 червня 2020 року ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді догани за невиконання наказу заступника директора УЦКД ОСОБА_4 № 33 від 16 червня 2020 року «Про упорядкування документації» - не сформування до 16:00 год. 19 червня 2020 року електронного реєстру наявних в УЦКД наукових тем з упорядкуванням опису справ та додатків до них, що унеможливило вчасне надання інформації до Головного управління охорони культурної спадщини Міністерства культури та інформаційної політики.

Відповідно до протоколу зборів Ради трудового колективу УЦКД № 18 від 10 червня 2020 року ОСОБА_1 було винесено усне попередження щодо невиконання наказу № 5 від 02 березня 2020 року «Про перелік відомостей що становлять службову інформацію», зобов`язано надати письмове пояснення щодо відправки не погодженого документу працівнику іншої установи. Акти від 10 червня 2020 року свідчать про відмову ОСОБА_1 надати пояснення (том 1 а.с.82-100).

Згідно до наказу № 35 від 26 червня 2020 року ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді догани за порушення письмового зобов`язання, підписаного ним 10 лютого 2020 року та здійснення розголошення відомостей, що містять службову інформацію, а саме - надіслання неопрацьованих та непогоджених керівництвом документів на особисту електронну адресу Нечипоренко Ю.В .

Крім того, як вбачається із Протоколу робочої наради УЦКД від 07 липня 2020 року ОСОБА_1 було надано доручення до 11: 00 години 08 липня 2020 року упорядкувати та скласти реєстр наукових тем та до 17: 00 години 08 липня 2020 року упорядкувати та скласти реєстр звітів ОЦНТ за 2019 та 2018 роки ( том 2 а.с. 80).

Доказів на підтвердження виконання доручення надано не було.

Згідно із Протоколом засідання Ради трудового колективу УЦКД від 14 липня 2020 року було рекомендовано звільнити ОСОБА_1 за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків ( том 2, а.с. 82-89).

Оскільки позивач вже притягувався до відповідальності, та в подальшому знову допустив невиконання трудових обов`язків, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що відповідач правильно застосував положення п. 3 ст. 40 КЗпП України в частині щодо звільнення.

Не можуть бути підставою для скасування судового рішення і доводи апеляційної скарги в частині того, що позивач (скаржник ) не був ознайомлений з дорученням про формування електронного реєстру наукових тем згідно з протоколом робочої наради № 22 від 07 липня 2020 року, а також те, що формування електронного реєстру наукових тем взагалі не відносилось до його службових обов`язків як заступника директора з наукової роботи. Вичерпний перелік його посадових обов`язків визначено посадовою інструкцією і в жодному із пунктів не передбачено формування електронного реєстру наукових тем. Відтак ця робота є іншою ніж визначено його посадовими обов`язками. А роботодавець не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором.

Так як, у відповідності до тексту посадової інструкції заступника директора з наукової роботи УЦКД ( посаду обіймав ОСОБА_1 ) п.2.2., вказує на покладення на нього наступних завдань: - координує виконання наукової, науково-методичної та науково-дослідної роботи УЦКД на впровадження її результатів у сферу культури різних напрямків практичної діяльності, організовує проведення наукових досліджень; здійснює підготовку пропозицій щодо планів наукових досліджень і розробок і галузі культури; забезпечує контроль за своєчасним і якісним виконанням затверджених планів УЦКД, наукових тем і підготовку наукових звітів про діяльність УЦКД та їх реєстрацію.

Відтак, зазначене не спростовує правомірності вимог відповідача які висувалися до позивача під час роботи в частині формування електронного реєстру наукових тем з урахуванням того, що посадова інструкція є документом загального характеру і не визначає виконання кожного окремого трудового обов`язку працівника в якості його конкретизації.

Крім того, Протокол робочої наради Українського центру культурних досліджень, щодо обговорення строків виконання завдань та вирішення поточних питань № 22 від 07 липня 2020 року вказує на особисту присутність ОСОБА_1 на нараді, а відтак і обізнаність щодо покладення на нього відповідних доручень серед інших учасників наради визначеності термінів виконання покладних доручень ( том 1 а.с. 104).

У ході розгляду справи скаржником не було надано доказів на підтвердження зазначених вище доводів апеляційної скарги не зважаючи на те, що у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Подана апеляційна скарга містить в собі також доводи скаржника щодо неправомірності дій відповідача при постановленні наказів № 35 та № 36 від 26 червня 2020 рокує щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Винесенню наказу про звільнення від 14 липня 2020 року передували два накази про оголошення йому доган: № 35 від 26 червня 2020 року та № 36 від 26 червня 2020 року, які також згадуються в наказі від 14 липня 2020 року як підстава для звільнення. Наказом № 35 від 26 червня 2020 року позивачеві було оголошено догану за нібито порушення трудової дисципліни у вигляді розголошення відомостей з обмеженим доступом. Згідно з наказом № 36 від 26 червня 2020 року позивачеві оголосили догану за невиконання наказу УЦКД № 33 від 16 червня 2020 року щодо формування електронного реєстру наукових тем. ОСОБА_1 вказував, що в березні 2020 року у кабінеті директора УЦКД відбулась робоча нарада за участі, зокрема, начальника головного управління охорони культурної спадщини Міністерства культури та інформаційної політики України Нечипоренко Ю.В., на якому було висловлено прохання до адміністрації УЦКД здійснити підготовку змін до підзаконних актів у галузі охорони нематеріальної культурної спадщини.

18 червня 2020 року позивачеві на виконання був переданий лист Міністерства культури та інформаційної політики України, згідно з яким УЦКД доручалось надати пропозиції щодо внесення змін до Порядку ведення Національного переліку елементів нематеріальної культурної спадщини України, затвердженого наказом Міністерства культури України № 1319 від 11 грудня 2017 р., форми облікової картки на елемент нематеріальної культурної спадщини, а також розробити орієнтовні форми річного звіту щодо стану наявних у межах відповідних адміністративно-територіальних одиниць елементів нематеріальної культурної спадщини, включених до Національного переліку елементів нематеріальної культурної спадщини України, та звіту про стан виконання Конвенції про охорону нематеріальної культурної спадщини.

19 червня 2020 року позивачем на електрону адресу УЦКД були надіслані нові редакції та нові форми у відповідності до вказаного листа Міністерства культури та інформаційної політики України, а також копія службової записки з коментарями щодо підготовки окремих частин цих форм.

Враховуючи, що фактичним замовником проектів цих документів, відповідно до побажань, озвучених на робочій нараді у березні 2020 року, була начальник головного управління охорони культурної спадщини Міністерства культури та інформаційної політики України Нечипоренко Ю.В., позивач відправив копію свого електронного листа також і до Міністерства культури та інформаційної політики України для Нечипоренко Ю.В .

Наказ № 35 від 26 червня 2020 року вказує на те, що догана позивачу оголошена за «витік інформації з обмеженим доступом, яка стала відома третім особам, що призвело до негативних наслідків». Позивач зазначав, що ніяких негативних наслідків від його листа не було та зміст листа становить інформацію про підзаконний нормативний акт (проект змін до нього), а тому не може вважатися інформацією з обмеженим доступом. При цьому, оскільки проекти змін були направлені начальнику головного управління охорони культурної спадщини Міністерства культури та інформаційної політики, з якою ці зміни вже обговорювались адміністрацією УЦКД, то про «витік інформації» в даному випадку мова не йде. Тому вважав, що догана на підставі наказу № 35 від 26 червня 2020 року йому була оголошена безпідставно та він не порушував своїх службових обов`язків, покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Також скаржник зазначав, що наказом № 36 від 26 червня 2020 року йому було оголошено догану за те, що він вчасно не виконав наказ заступника директора УЦКД Іщенко О.В. № 33 від 16 червня 2020 року «Про упорядкування документації». Цим наказом заступник директора доручила позивачеві привести у відповідність наявні в УЦКД наукові теми та у термін до 16:00 годин 19 червня 2020 року сформувати електронний реєстр наявних наукових тем з упорядкуванням опису справ та додатків до них.

Звертав увагу, що він як заступник директора з наукової роботи не підпорядковується заступнику директора ОСОБА_4 так як згідно з п. 1.3 посадової інструкції заступник директора з наукової роботи підпорядковується безпосередньо директору УЦКД. На думку позивача, на час видання наказу № 33 від 16 червня 2020 року ОСОБА_4 не виконувала обов`язків директора УЦКД, оскільки підписала наказ як заступник директора.

Зазначав, що згідно з тією ж посадовою інструкцією до завдань та обов`язків заступника директора з наукової роботи не віднесено формування електронних реєстрів наукових тем УЦКД. По суті, це робота для рядових співробітників УЦКД, оскільки полягає у рутинному заповнені документів шляхом простого переписування тексту. Він не зобов`язаний був робити те, що йому доручила заступник директора, та врахувавши поточну ситуацію в УЦКД з кадровим дефіцитом він вирішив, що по можливості все ж сформує вказані електронні реєстри наукових тем. Тобто він почав їх формувати не тому, що був зобов`язаний трудовим договором, а суто в добровільному порядку.

Відповідно, невиконання ним згаданого наказу не може вважатися порушенням трудової дисципліни та порушення своїх обов`язків за трудовим договором. Він не встиг вчасно сформувати вказані електронні реєстри наукових тем, оскільки в процесі виконання роботи ним була виявлена явна невідповідність встановленого терміну обсягам роботи, яку необхідно провести. За часи діяльності Українського центру культурних досліджень в ньому накопичилась величезна кількість наукових тем. А також позивачу, як згадувалось вище, була доручена інша робота - виконання листа Міністерства культури та інформаційної політики України від 18 червня 2020 року щодо підготовки змін до підзаконних актів у галузі охорони нематеріальної культурної спадщини, - і тому у позивача вже не було часу на формування електронних реєстрів наукових тем. При цьому він повідомляв заступника директора про наведену ситуацію та про необхідність продовження терміну створення електронних реєстрів (службова записка від 18 червня 2020 року), проте його доводи були проігноровані.

Відповідно до положень ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги позову та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відтак, колегією суддів, зазначені доводи апеляційної скарги не оцінюються, оскільки позовна заява ОСОБА_1 не містить у собі вимог про визнання наказів УЦКД за № 35 та №36 від 26 червня 2020 року неправомірними та їх скасування, тощо. Підстав для надання правової оцінки зазначеним наказам у суду апеляційної інстанції немає.

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п.п. 3, 4, 7, 8 ст. 40, п.1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст. 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 липня 2019 року в справі № 363/4221/16-ц (провадження № 61-28075св18).

Установивши, що накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 26 червня 2020 року №35 та №36 незаконними в установленому порядку не визнані та є чинними, застосовані стягнення у вигляді доган не були погашені чи зняті достроково, та не оскаржувалися самим позивачем у встановленому законом порядку, більше того, саме остаточне порушення, що є підставою для звільнення, хронологічно відбулось вже після застосування вдруге заходів відповідальності до працівника, що підтверджує факт систематичного порушення працівником трудових обов`язків, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для звільнення позивача на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Беллс проти Франції, § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Белле проти Франції, § 36: Иун`єш Діаш проти Португалії).

З урахуванням того, що інші доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам позовної заяви, яким суд надав належну оцінку, висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи позивача, при цьому враховуючи, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії». §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

...

Відповідно до п. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст.ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування за наведених доводів апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2021 року.

Суддя - доповідач:

Судді: