Справа № 471/841/20
Провадження №2/471/174/21
Номер рядка звіту 40
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2021 р.

Братський районний суд Миколаївської області

у складі:

головуючого судді Гукової І.Б.,

за участю секретаря Кравченко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Братське цивільну справу № 471/1016/20 за позовною заявою АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором № б/н від 07.06.2010 року на загальну суму 40113,96 грн. та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 07.06.2010 року.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 07.09.2020 року має заборгованість 40113,96 грн., яка складається з наступного: 30 791, 81 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 9 322,15 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду надійшло при надходженні позову клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача.

Відповідач у судовому засідання позовні вимоги не визнала, надала до суду відзив на позовну заяву в якому зазначила, що ніяких документів для отримання кредитної картки не підписувала, умови кредитування не погоджувала, для обґрунтування своєї позиції заявила письмове клопотання про призначення почеркознавчої експертизи з метою встановлення належності їй підпису на Анкеті-заяві, просила суд у задоволення позову відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов наступного висновку.

За змістом статті 11 ЦК цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 ЦК). Принцип свободи договору закріплено статтею 627 ЦК.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК)

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина 1 статті 638ЦК ).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинено в письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами (частина 2 статті 207 ЦК).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, в тому числі і у разі не підписання нею обов`язкової письмової форми договору, набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли (постанова Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, пункт 7.7).

Звертаючись до суду, АТ КБ «Приват Банк» посилався на те, що 07.06.2010 року ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Під час розгляду справи у суді, 29.06.2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із клопотанням про проведення почеркознавчої експертизи для підтвердження справжності підпису ОСОБА_1 на Анкеті-заяві від 07.06.2010 року.

Оскільки для встановлення дійсності підпису необхідні спеціальні знання в області почеркознавства, суд ухвалою від 29.06.2021 року витребував у позивача АТ КБ «ПриватБанк» оригінал Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку № від 07.06.2010 року підписаної від імені ОСОБА_1

АТ КБ «Приватбанк» вимоги суду не виконав, оригінал Анкети-заяви не надав, суду надіслав відповідь, в якій зазначив, що вказані документи в архівах банку не виявлено.

Відповідно до пункту 3.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом МЮУ №53/5 від 8 жовтня 1998 року з наступними змінами та пункту 1.1 розділу 1 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом МЮУ від 8 жовтня 1998 року №53/5 в редакції від 26 грудня 2012 року, експертне дослідження рукописних записів та підписів здійснюється лише на підставі оригіналів документів.

Відповідно до статті 109 ЦПК у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

За правилами доказування (частина 4 статті 81 ЦПК) у разі посилання учасника справи, зокрема, на відсутність певної події суд може зобов`язати учасника справи надати відповідні докази наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину відсутності події встановленою.

На підставі встановлених обставин та положень вищеназваних процесуальних норм, суд приходить до висновку, що Анкету-заяву ОСОБА_1 не підписувала, тобто ця угода є неукладеною.

Згідно наданим за вимогою суду витягом з розрахунку заборгованості, відповідачем здійснювалися дії щодо внесення коштів на розрахунковий рахунок.

Цей факт також не був спростований відповідачем, а з наданих письмових доказів, а саме, заяви про вчинення кримінального правопорушення (т.1 арк.с. 119) вбачається, що погашення заборгованості здійснювалося відповідачем задля уникнення блокування інших карток які відкриті на її ім`я.

Оцінка таких обставин (отримання оплати при запереченні факту укладення угоди) неодноразово надавалась Верховним Судом при формуванні єдиної правозастосовчої практики щодо застосування пункту 6 статті 3 ЦК та доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) у спорах про недійсність договору для забезпечення розумної передбачуваності судових рішень.

Як зазначав Верховний Суд у праві України зазначена доктрина проявляється, зокрема, у кваліфікації певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу) як волевиявлення, яке свідчить про вчинення правочину, зокрема про його схвалення (постанова Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі №3-59гс14).

Проте, за правилами частини 2 статті 205 ЦК правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Отже, конклюдентними діями може підтверджуватися лише укладення договору в усній формі.

Оскільки за вимогами статті 1054 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі, зазначена норма виключає можливість укладення спірного договору шляхом вчинення конклюдентних дій.

У зв`язку з відсутністю достатніх підстав для застосування доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) до спірних правовідносин, факт сплати відповідачем заборгованості за договором, не спростовує твердження про не укладення нею кредитного договору.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, з підстав того, що відповідачем не укладався кредитний договір, отже і відсутні заборгованість за ним.

Судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 259, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову АТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Позивач - акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", місце знаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, .

Відповідач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення рішення, а в разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 02.11.2021 року.

СуддяІ.Б. Гукова