Провадження № 22-ц/801/2258/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 рокуСправа № 127/24714/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Сала Т. Б.,

з участю секретаря судового засідання Француза М. Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Хейніса О. Г. на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Бойка В. М. від 17 вересня 2021 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОРІ ФІНАНС», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

У вересні 2021 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОРІ ФІНАНС» (далі ТОВ «ДОРІ ФІНАНС»), за яким просив визнати виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 85326, вчинений 12 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В. про стягнення з нього на користь ТОВ «ДОРІ ФІНАНС» заборгованості в розмірі 15948 грн 49 к. таким, що не підлягає виконанню.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що нотаріус вчинила зазначений напис про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним 26 червня 2019 року, який нотаріально не посвідчений, не містить підпису позичальника, а сума боргу очевидно не відповідає розміру фактичної заборгованості, розрахованої згідно з умовами договору (перевищує її у 13 разів).

Зазначав, що приватним виконавцем Тимощуком А. В. 18 серпня 2021 року відкрите виконавче провадження із примусового виконання цього виконавчого напису, а 27 серпня 2021 року приватний виконавець виніс постанову про звернення стягнення із заробітної плати ОСОБА_1 .

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення по виконавчому провадженню № 66554947, відкритому на підставі оспореного виконавчого напису.

Заяву обґрунтовано тим, що невжиття заходів забезпечення позову може спричинити стягнення на підставі оспореного виконавчого напису визначеної у ньому суми боргу, а тому зупинення стягнення є єдиним ефективним способом захисту прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 вересня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що захід забезпечення позову, який просить вжити заявник, порушує права стягувача та фактично має наслідком відкладення, зупинення чи інше втручання у вчинення виконавчих дій, які проводяться державним виконавцем, під час виконання рішення суду.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на цю ухвалу, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи, просив скасувати ухвалу і постановити нову про задоволення заяви.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на ті ж обставини, що і у заяві про забезпечення позову. Зазначав, що суд помилково ототожнив виконавчий напис нотаріуса із судовим рішенням, що набрало законної сили.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню з огляду на таке.

Частиною першою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом статті 376 ЦПК України апеляційний суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Відмовляючи у задоволенні заяви паро забезпечення позову суд першої інстанції виходив із того, що зупинення стягнення по виконавчому провадженню порушує права стягувача та фактично має наслідком відкладення, зупинення чи інше втручання у вчинення виконавчих дій, які проводяться державним виконавцем, під час виконання рішення суду.

З таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на таке.

Згідно зі статтею 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положення зазначеної норми пов`язують вирішення питання про забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення в контексті положень статті 76 ЦПК України, яке (забезпечення) застосовується в якості гарантії задоволення вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Відповідно до пункту 6 частин першої, третьої статті 150 ЦПК позов забезпечується, зокрема зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

З урахуванням вимог, передбачених статтями 76 80 ЦПК України, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Оскільки у цьому випадку позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Наведену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2018 у справі № 910/1040/18.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову суд першої інстанції не перевірив фактичних обставин, з якими пов`язується застосування відповідного заходу забезпечення позову, та зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, відповідністю та співмірністю заходів забезпечення позову з предметом позову немайнового характеру, оскільки з наявних матеріалів справи вбачається існування реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача у разі задоволення позову, а саме з огляду на достеменно встановлений факт пред`явлення оспорюваного виконавчого напису до виконання та відкриття виконавчого провадження з примусового виконання оскаржуваного виконавчого документу, винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 .

Відтак, подальші дії з примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису, у випадку невжиття запропонованих позивачем заходів забезпечення позову, можуть утруднити та/або взагалі унеможливити захист і поновлення у межах цього судового провадження прав позивача, який буде вимушений ініціювати нові судові процеси для відновлення своїх прав.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію про те, що у випадку оскарження в судовому порядку виконавчого напису нотаріуса шляхом подання позову про визнання його таким, що не підлягає виконанню, застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі такого виконавчого напису є адекватним та ефективним способом забезпечення позову (постанови від 25.02.2019 у справах № 924/789/18 і № 924/790/18, від 11.10.2019 у справах № 910/4762/19, від 21.02.2020 у справі № 910/9498/19, від 17.09.2020 у справі № 910/72/20, від 30.09.2020 у справі № 910/19113/29, від 30.11.2020 у справі № 910/217/20).

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Хейніса О. Г. задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області В. М. від 17 вересня 2021 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Зупинити стягнення по виконавчому провадженню № 66554947, відкритому на підставі виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за № 85362, вчиненого 12 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОРІ ФІНАНС» заборгованості за договором № від 26 червня 2019 року в розмірі 15948 грн 49 к.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

Т. Б. Сало