УХВАЛА

29.10.2021 суддя Городоцького районного суду Львівької області Яворська Н.І. розглянувши матеріали заяви представника позивача ОСОБА_1 , що діє в інтересах позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову,

в с т а н о в и л а:

у провадження Городоцького районного суду Львівської області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна чоловіка і жінки, які проживають однією сім`єю. Предметом даного спору є визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя будинковолодіння площею 105,1 кв.м, житловою 52,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки для обслуговування цього будинку та поділ усього вказаного майна подружжя шляхом визнання за позивачем права власності на Ѕ його частку .

Ухвалою судді від 29.10.2021 позовну заяву залишено без руху та позивачу надано термін для усунення недоліків наявних у ній.

Разом із позовною заявою позивач подав до суду заяву про забезпечення вказаного позову шляхом накладення арешту на житловий будинок площею 105,1 кв.м., житловою 52,6 кв.м., що розташований на АДРЕСА_1 . Мотивує заяву тим, що невжиття таких заходів може унеможливити ефективний захист прав позивача та виконання рішення суду щодо поданого ним позову.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. З огляду на ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого.

Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову, може унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист прав позивача.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на унеможливлення виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Так, арешт є найбільш обтяжливим заходом, який підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, та полягає у проведенні опису, оголошенні заборони розпоряджатися, а в разі потреби - обмеженні права користування майном.

У заяві про забезпечення позову позивач ОСОБА_2 не навів достатніх підстав щодо необхідності забезпечення даного позову та доказів того, що відповідач унеможливить виконання судового рішення, оскільки такі доводи ґрунтуються на припущеннях, суб`єктивній оцінці обставин, що супроводжується оціночними судженнями, відтак заява про забезпечення позову є такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України,

п о с т а н о в и л а:

в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення.

Суддя Яворська Н.І.