Дата документу 22.10.2021
Справа № 937/9633/21
Провадження № 2-о/937/831/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2021 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Іваненко О.В.,

за участю секретаря Захарової І.І.,

за участю адвокатів: Медвідь Є. М,, Стукалов А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В:

Заявниця ОСОБА_1 звернулася з заявою до суду про видачу обмежувального припису.

В обґрунтування заяви заявниця посилається на те, що 14 липня 2016 року рішенням Мелітопольського міськрайонного суду був розірваний шлюб між нею ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишився мешкати в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що належить їй, ОСОБА_1 . На протязі тривалого часу ОСОБА_2 вчиняє домашнє насильство по відношенню до неї, своєї колишньої дружини та неповнолітніх дітей. Вона, ОСОБА_1 разом з дітьми перебуває у Запорізькому обласному центрі соціально-психологічної допомоги. Крім того ОСОБА_2 притягався до кримінальної відповідальності за завдання їй, ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, але кримінальна справа була закрита у зв`язку з актом амністії. Не дивлячись на раніше застосовані до правопорушника ОСОБА_2 заходи впливу, останній на шлях виправлення не став та свою поведінку не змінив. ОСОБА_2 вживає наркотичні речовини та під їх впливом продовжує свою протиправну поведінку. Через загрозу подальшого застосування насильства вона не може повернутися до дому за місцем проживання. У зв`язку з чим з 06.09.2021 року вона була змушена залишити місце проживання та разом з дітьми звернутися до кризового центру з надання психологічних послуг для жінок які постраждали від домашнього насильства. Тому вона просить суд видати обмежувальний припис ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , в якому визначити обмеження: заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувати в місці спільного проживання з постраждалою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наближатися на відстань ближче ніж 50 метрів до місця проживання (перебування), роботи постраждалої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; заборонити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , вести листування, телефонні переговори з постраждалою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, крім офіційних органів влади.

Заявниця ОСОБА_1 та її представник адвокат Медвідь Є.М. в судовому засіданні заяву підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у ній та просили її задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 та його представник адвокат Стукалов А.В. в судовому засіданні заперечували проти задоволення заяви, у зв`язку з її безпідставністю та необґрунтованістю, пояснивши, що дій, про які вказує заявниця, він не вчиняв.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 350 - 1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі.

Відповідно до ч. 1 ст. 350 - 5 ЦПК України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Відповідно до ст. 350 - 6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні, 14 липня 2016 року рішенням Мелітопольського міськрайонного суду був розірваний шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.16).

Від даного шлюбу сторони мають спільних дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.5,6).

Так заявник ОСОБА_5 разом із дітьми перебуває у Запорізькому обласному центрі соціально-психологічної допомоги як постраждала від сімейного насильства з боку чоловіка ОСОБА_2 (а.с.7).

Згідно матеріалів справи, 06.09.2021 року працівниками поліції було винесено терміновий заборонний припис стосовно ОСОБА_2 , оскільки 04.09.2021 року о 14-00 годині, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 висловлювався на адресу ОСОБА_1 грубою нецензурною лайкою, та згідно до якого ОСОБА_2 було заборонено в продовж 10 діб, починаючи з 13-00 години 06.09.2021 року до 13-00 години 16.09.2021 року у будь-який спосіб контактувати з постраждалою ОСОБА_1 (а.с.19).

Згідно довідки БО БФ «Все можливо» від 16.09.2021 року, ОСОБА_1 звернулася до кризового центру з надання психологічних послуг для жінок які постраждали від домашнього насильства, оскільки ОСОБА_2 не дивлячись на терміновий заборонний припис продовжував погрожувати ОСОБА_1 (а.с.20).

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

07 січня 2018 року набрав чинності Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», за допомогою якого, держава, декларуючи нульову толерантність до домашнього насильства і визнаючи його суспільну небезпечність, впровадила нові підходи до протидії цьому соціальному явищу; був запроваджений такий новий юридичний інструмент, як обмежувальний припис.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

Згідно ч. 5 ст. 1 цього Закону, запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються;

Згідно ч. 6 ст. 1 Закону, кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі;

Відповідно до ч. 7 ст. 1 Закону, обмежувальний припис стосовно кривдника встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи;

Відповідно до ч. 8 ст. 1 Закону, особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі;

Відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону, оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Дія Законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на подружжя (п.1 ч.1 ст. 3 цього Закону).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону, одним із спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству є обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 26 Закону, право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають постраждала особа або її представник , а у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини. Постраждалою дитина визнається не лише та, яка зазнала домашнього насилля, а й та, яка стала свідком такого насилля.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону, обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

З огляду на викладене, враховуючи положення Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", обмежувальний припис за своєю суттю є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Обмежувальний припис, з урахуванням положень ст.350-4 ЦПК України та ст.16 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", не потребує наявність судового рішення чи вироку суду у відношенні кривдника, у якості преюдиції, і може бути виданий і у випадках, коли кривдника ще не притягнуто до адміністративної відповідальності та не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, на підставі інших доказів у їх сукупності, не заміняє провадження у справах про адміністративне правопорушення та/або кримінальне провадження та не потребує застосування презумпції невинуватості при розгляді справи в порядку ЦПК України. По-перше, законом встановлені максимально стислі строки розгляду заяв такої категорії, які є, у більшості випадків, недостатніми до притягнення кривдника навіть до адміністративної відповідальності. По-друге, Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (ч.3, 5 ст.26) пов`язує видачу та продовження обмежувального припису з оцінкою ризиків - оцінюванням вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п.9 ч.1 ст.1).

При цьому Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству", як і Глава 13 розділу IV ЦПК України, безпека постраждалої особи є пріоритетною навіть над майновими правами кривдника на житло.

Частиною 1 статті 3 Конвенції Про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, та набула чинності для України 27.09.1991 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 19 Конвенції передбачено, зокрема, що держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Такі заходи захисту, у випадку необхідності, включають ефективні процедури для розроблення соціальних програм з метою надання необхідної підтримки дитині й особам, які турбуються про неї, а також здійснення інших форм запобігання, виявлення, повідомлення, передачі на розгляд, розслідування, лікування та інших заходів у зв`язку з випадками жорстокого поводження з дитиною, зазначеними вище, а також, у випадку необхідності, для порушення початку судової процедури.

Відповідно до положень ст. ст. 1, 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

В даному випадку, з урахуванням обставин справи, суд вважає за доцільне визначити строк обмежувального припису 6 (шість) місяців.

З огляду на викладене, звертаючи увагу на триваючий та системний характер насильницьких дій ОСОБА_2 , суд вважає доведеним ризик домашнього насильства по відношенню до заявниці, та з метою захисту прав і свобод заявниці, суд вважає за необхідне задовольнити заяву в частині встановлення обмежувального припису ОСОБА_2 , на строк 6 (шість) місяців та визначити наступні обмеження його прав, а саме:

- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувати в місці спільного проживання з постраждалою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наближатися на відстань ближче ніж 50 метрів до місця проживання (перебування), роботи постраждалої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- заборонити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , вести листування, телефонні переговори з постраждалою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, крім офіційних органів влади.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Враховуючи викладене, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд дійшов до висновку про те, що заява про видачу обмежувального припису слід задовольнити, оскільки це буде в повному обсязі відповідати інтересам заявниці, до якої було засновано домашнє насильство.

Керуючись ст. ст. 1, 3, 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", ст. ст. 2, 5, 10-13, 19, 258, 259, 263-265, 268, 273, 350-1 - 350-8 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , в якому визначити обмеження:

- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувати в місці спільного проживання з постраждалою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наближатися на відстань ближче ніж 50 метрів до місця проживання (перебування), роботи постраждалої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- заборонити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , вести листування, телефонні переговори з постраждалою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, крім офіційних органів влади;

Строк дії обмежувального припису встановити 6 (шість) місяців.

В іншій частині заяви відмовити.

Повідомити про встановлення обмежувального припису уповноважений підрозділ органу Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районну державну адміністрацію та виконавчий орган сільської, селищної, міської, районної у містах ради за місцем проживання (перебування) заявника.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня оголошення судового рішення.

Повне судове рішення буде виготовлено 29.10.2021 року.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду О. В. Іваненко