Справа № 495/3028/21
№ провадження 2/495/1886/2021
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

27 жовтня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря - Кравченко І.С.,

Справа № 495/3028/21,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровський Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення розміру часток у спільній сумісній власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 26.04.2021 року звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до ОСОБА_2 про визначення розміру часток у спільній сумісній власності, просить суд визначити розмір часток у спільній сумісній власності квартири, між її співвласниками в рівних долях, визначивши ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , кожному.

Стислий виклад позиції позивача

Свої вимоги при цьому мотивувала тим, що 07.06.2000 року сім`єю ОСОБА_4 було приватизовано квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до Свідоцтва про право власності /приватизації/ на квартиру зазначено, що вона належить ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 - в рівних частках.

Згодом ОСОБА_5 вийшла заміж та отримала прізвище ОСОБА_6 , а ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Втім, невизначеність часток у їх дробовому /відсотковому/ значенні не дозволяє в повній мірі розпоряджатись, користуватись та володіти вказаною квартирою, а саме розподіляти витрати на комунальні послуги, відчужувати належну співвласникам частку та успадкувати частку, що залишилась після смерті ОСОБА_3 .

З урахуванням вищевикладеного, постало питання визначити розмір ідеальних часток у спільній власності кожного співвласника, внаслідок чого вона і звернулась до суду даним позовом.

Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі

Представник позивача адвокат Каланжов В.І. в судове засідання надав заяву про розгляд справи у відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити з підстав, наведених у позові.

Представник відповідача - адвокат Садовський В.Є. в судове засідання надав заяву про розгляд справи без його участі, з проханням позовні вимоги задовольнити.

Суд розглядає справу за відсутність сторін, відповідно наданих заяв, за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом

Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що дійсно на підставі Розпорядження органу приватизації № 7239 від 07.06.2000 року, було видано Свідоцтво про право власності на житло, а саме квартиру АДРЕСА_1 . /а.с. 9-10/

За змістом вищенаведеного правовстановлюючого документу, дане нерухоме майно належить на праві спільної власності - гр. ОСОБА_1 та членам її сім`ї ОСОБА_3 , ОСОБА_5 - в рівних частках.

На підставі даного Свідоцтва, сім`єю ОСОБА_4 було виготовлено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 .

Матеріалами справи встановлено, що позивач є дружиною ОСОБА_3 /згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 /, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . /згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 /

Донька ОСОБА_3 та ОСОБА_1 - відповідач по справі ОСОБА_7 - співвласник спірної квартири, змінила прізвище у зв`язку з укладанням шлюбу. /згідно сертифікованої копії документу про укладення шлюбу/.

З листа КП «Білгород-Дністровської БТІ» № 955 від 28.07.2021 року підтверджується вище встановлена інформація про те, що власниками квартири АДРЕСА_1 були в рівних частках ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності від 07.06.2000 року, яке було зареєстровано Білгород-Дністровським міжміським бюро технічної інвентаризації 07.06.2000 року в реєстровій книзі № 97 за реєстровим № 4994.

Задля повного та всебічного розгляду справи, Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було витребувано на підставі ухвали від 19.08.2021 року з Білгород - Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області, що розташована за адресою: м. Білгород - Дністровський, Одеської області по вул. Олімпійська, 12 копію спадкової справи заведеної після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

За інформацією, що міститься у спадковій справі № 72/2020 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 вбачається, що із заявами про прийняття спадщини, зокрема частки квартири під АДРЕСА_1 звернулись ОСОБА_1 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Нормативне обґрунтування

Згідно зі ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Частиною першою ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до пунктів 4 та 6 глави 1 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після визначення (виділення) частки померлого у спільному майні.

Тому при спадкуванні таких часток істотне значення має встановлення їх розміру, що може бути зроблено як за життя спадкодавців, так і після відкриття спадщини.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

В абзаці 5 п. 3.4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», роз`яснено, що, - «У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності».

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності здійснюється за згодою всіх співвласників, а відповідно до ст. 361 ЦК України розпорядження часткою у праві спільної власності співвласником може здійснюватися самостійно.

Таким чином, для здійснення права розпорядження часткою, в тому числі і для передачі права власності, необхідно, щоб частка в праві спільної власності була визначена.

Аналогічно, щоб оформити перехід права власності до спадкоємця, частка спадкодавця має бути визначена.

Згідно ст. 370 ЦК України, частки кожного з співвласників в праві спільної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається, зокрема, при виділі частки з спільного майна. Оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України.

При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Нормами діючого законодавства закріплено загальний принцип рівності часток співвласників в праві спільної сумісної власності.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч.1 ст.368 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Частиною 1 ст. 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Приписами частин 1 та 2 статті 372 Цивільного кодексу України встановлена презумпція рівності часток у праві спільної сумісної власності, а саме вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст. 370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності та якою передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі.

При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду.

Первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість.

Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності.

Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно.

Такий правовий висновок щодо застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року в справі № 6-1500цс15.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

У ч. 1 ст. 13 ЦПК України законодавець наголосив на тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оцінка аргументів сторін, висновки суду

Отже, судом достовірно визначено, що при оформленні права власності на квартиру під АДРЕСА_1 , подружжям ОСОБА_4 та їх донькою ОСОБА_10 було отримано такий правовстановлюючий документ як Свідоцтво про право власності на житло, яким оформлено її у спільну сумісну власність, отже без визначення часток.

Враховуючи презумпцію рівності часток у спільній сумісній власності, та того факту, що будь-якої домовленості між співвласниками під час оформлення права власності на вказану квартиру не існувало, так само відсутні докази про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності у надбанні майна була більшою або меншою, враховуючи, що поділ із визначенням розміру ідеальних часток відповідного нерухомого майна необхідний для оформлення спадкових прав, що усуне перешкоди у нотаріальному оформленні спадщини, прийнявши до уваги і визнання позову відповідачем, що у відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України є підставою для задоволення позову, суд приходить до висновку, що є усі передумови та правові підстави об`єктивного визначення розміру ідеальних часток у праві спільної сумісної власності наступним чином: по 1/3 частці квартири АДРЕСА_1 кожному із співвласників, тобто ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а отже вважає позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення розміру часток у спільній сумісній власності достатньо обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 89, 120 ЗК України, ст.ст. 370, 372, 377, 1218, 1223, 1226, 1268 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76, 80, 81, 83, 206, 263, 264, 265, 354 ЦПК України , суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення розміру часток у спільній сумісній власності - задовольнити.

Визначити розмір ідеальних часток у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , визнав їх рівними, тобто по 1/3 частині за кожним співвласником ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт серії НОМЕР_3 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складений 27 жовтня 2021 року.

Суддя: