Справа № 462/1600/19 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/811/371/21 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В.

секретаря: Скакун І.А.

за участю: представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Синюк Світлана Вікторівна, про визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним договір дарування квартири від 26.11.2018, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Синюк С.В., зареєстрований в реєстрі за номером 857, відповідно до якого ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_4 однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та застосувати наслідки щодо визнання правочину недійсним шляхом повернення вказаної квартири у власність ОСОБА_1 .

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що до 24.10.2018 вона разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 проживала у квартирі АДРЕСА_2 , яка їм належала на праві власності у рівних частках. Оскільки в цій квартирі не було центрального опалення, вона є інвалідом ІІ групи загального захворювання, при цьому вона фактично утримує і доглядає ще матір ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відтак за віком і захворюваннями вони обидві потребують постійного утримання, а тому нею було прийняте рішення про пошук людей, які знайдуть їм інше комфортне житло і в подальшому будуть їх постійно утримувати. Через деякий час вони знайшли таких людей, а саме ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які запропонували їй з матір"ю здійснити продаж їхньої квартири та придбати іншу квартиру, що знаходиться у АДРЕСА_1 , яка мала належні умови проживання, а саме центральне опалення, постійну гарячу воду, якісний ремонт приміщень, в якій їм буде набагато комфортніше проживати, на що вони і погодились. Так, 24.10.2018 вона з матір`ю уклали договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лавриком Я.М. та зареєстрований в реєстрі за №1610, за яким продали належну їм квартиру по АДРЕСА_3 . Цього ж дня вона уклала договір купівлі-продажу квартири з ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лавриком Я.М. та зареєстрований в реєстрі за №1615, згідно якого вона набула право власності на квартиру АДРЕСА_4 . Через деякий час вона разом з матір`ю переселились в нову квартиру. Приблизно через місяць до неї звернулась відповідачка та повідомила, що у нотаріуса слід підписати певні документи, щоб вона мала можливість після їх смерті отримати у власність їхню квартиру. 26.11.2018 вона підписала документи в присутності нотаріуса, де попередньо відповідачка їй повідомила, що після підписання цих документів вона буде доглядати за ними, а після їх смерті остання набуде право власності на належну їм квартиру. Однак, через деякий час їй стало відомо, що 26.11.2018 вона підписала документи не щодо постійного утримання за нею та її матір`ю, а договір дарування квартири, відповідно до якого вона подарувала ОСОБА_4 своє житло. Також зазначала, що лікарями у неї діагностовано хронічне системне сполучно-тканинно-судинне полісиндромне захворювання «склеродермія», яке характеризується поширеними фіброзно-склеротичними змінами, ураженнями судин за типом облітеруючого ендартеріїту та ряду внутрішніх органів, зокрема легенів, шлунково-кишкового тракту, стравоходу та серця, яке з кожним роком у неї прогресує, у зв`язку з чим їй вкрай необхідна постійна стороння допомога. Крім цього, квартира по АДРЕСА_1 є її єдиним житлом, у вказаній квартирі вона проживає разом зі своєю матір`ю з моменту набуття нею права власності на дане житло і по сьогоднішній день, а відтак після укладення договору дарування фактична передача квартири відповідачці не відбулася. Також зазначала, що вона не бажала дарувати квартиру відповідачці, оскільки вона та її матір потребували довічного утримання по стану здоров`я, віку. Вважала, що вона помилилася, а її фактично ошукали, зловживаючи її довірою та наданням обіцянок, юридичною несвідомістю та обставинами її життя, станом здоров`я, необхідністю щодо піклування і допомоги. За цих обставин, вважала, що такий договір підлягає визнанню судом не дійсним. Враховуючи наведене, покликаючись на ст.ст.203 ч.2, 229, 233, 717 ЦК України, просила позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 14 грудня 2020 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір дарування квартири від 26.11.2018, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Львіського міського нотаріального округу Синюк Світланою Вікторівною, зареєстрований в реєстрі за номером 857.

Вирішено застосовувати до договору дарування квартири від 26.11.2018, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Синюк Світланою Вікторівною, зареєстрований в реєстрі за номером 857, наслідки недійсності правочину, а саме повернути у власність попередньому власнику ОСОБА_1 квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави 840 грн. 80 коп. судового збору.

Вказане рішення суду оскаржила ОСОБА_4 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що оспорюваний договір дарування квартири було укладено за бажанням та з ініціативи позивачки, укладення договору дарування повністю відповідало її волі та жодних домовленостей стосовно постійного утримання нею позивачки між ними не було, укладенню договору дарування квартири передувала консультація позивачки нотаріусом Синюк С.В., якою було роз"яснено правові наслідки укладення договору дарування, та після складання нотаріусом проекту договору дарування, позивачка ознайомилась з ним та висловила однозначне бажання щодо його укладення. Вважає, що укладений між сторонами договір дарування не містить застережень чи вказівок про фінансові зобов`язальні умови для його сторін, а тому немає підстав вважати, що такий договір є оплатним і суперечить вимогам статті 717 ЦК України. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

15.03.2021 ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу відповідача.

Позивач заперечує апеляційну скаргу у повному обсязі.

Доводи відзиву аналогічні доводам позовної заяви: позивач є тяжко хворою, з діагнозом склеродермія, яке характеризується обширними фіброзно-склеротичними змінами, які з кожним роком прогресують, у зв`язку з чим протягом тривалого часу потребує постійного догляду та утримання, оскільки забезпечити себе та матір 1938 року народження, самотужки їй вкрай тяжко.

Квартира по АДРЕСА_1 є їхнім єдиним житлом у якій позивач проживає разом з матір`ю.

Наголошує що в жодному разі не бажала та не бажає дарувати квартиру відповідачці.

Зазначає, що суд встановивши фактичні обставини справи та обставини укладення оспорюваного договору, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

29.04.2021 ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу.

У своєму відзиві зазначає, що її доньку ОСОБА_1 ввели в оману, донька не мала наміру дарувати квартиру. Стверджує, що між її донькою та відповідачкою існувала домовленість щодо догляду та довічного утримання, який відповідачка певний час здійснювала, допоки їм з донькою не стало відомо про укладення договору дарування внаслідок помилки її тяжко хворої доньки.

Наголошує що квартира на АДРЕСА_5 є їхнім єдиним житлом.

Просить залишити без змін законне та обґрунтоване рішення суду.

05.10.2021 на електронну адресу апеляційного суду надійшло клопотання представника апелянта ОСОБА_4 ОСОБА_7 про відкладення розгляду справи у зв`язку з її перебуванням у щорічній відпустці.

З матеріалів справи убачається, що в попередньому судовому засіданні апеляційного суду, призначеному на 15.06.2021, апеляційним судом задоволено клопотання адвоката Новінського О.О. про відкладення розгляду справи у зв`язку з його перебуванням у відпустці.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).

Ураховуючи викладене й те, що представником апелянта не долучено жодних доказів на підтвердження обставин, зазначених у клопотанні, а також предмет спору, складність та необхідність дотримання розумних строків розгляду справи колегія суддів вважає за необхідне відхилити вказане клопотання та проводити розгляд справи без участі ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 , перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом установлено, що позивачці ОСОБА_1 та її матері ОСОБА_2 належала на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_2 .

24.10.2018 позивачка та її матір ОСОБА_2 відчужили ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 24.10.2018, посвідченого приватним нотаріусом Львіського міського нотаріального округу Синюк С.В., зареєстрованого в реєстрі за номером 1610 (а.с. 9, 10).

У цей же день 24.10.2018 позивачка ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_4 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 24.10.2018, посвідченого приватним нотаріусом Львіського міського нотаріального округу Синюк С.В., зареєстрованого в реєстрі за номером 1615 (а.с. 11).

Після укладення договору купівлі-продажу квартири від 24.10.2018, зареєстрованого в реєстрі за №1615, позивачка разом із своєю матір`ю переселились у вказану новопридбану квартиру, в якій вони проживають по сьогоднішній день, що стверджується копію паспорта громадянина України ОСОБА_1 та копією заяви мешканців будинку АДРЕСА_5 від 22.07.2019 (а.с. 6, 122).

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та показами сторін, третіх осіб і свідка ОСОБА_5 .

Судом встановлено, що консультацію та допомогу в пошуку нової квартири, в оформленні договорів купівлі-продажу квартир позивачці надавала ОСОБА_4 , з якою позивачка та її матір познайомились за деякий час до оформлення вказаних договорів і з якою у них склалися дружні довірливі відносини.

26.11.2018 позивачка ОСОБА_1 , як дарувальник, та відповідачка ОСОБА_4 , як обдаровувана, уклали договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Синюк С.В., зареєстрований в реєстрі за номером 857.

В силу п.1 вказаного договору дарування, дарувальник безоплатно передала у власність обдаровуваної, а обдаровувана прийняла як дарунок належну дарувальнику квартиру АДРЕСА_4 .

Відповідно до п.п. 9,10 договору, дарувальник та обдаровувана стверджують, що однаково розуміють значення і умови цього договору і його правові наслідки, підтверджують дійсність намірів при його укладенні. Сторони розуміють, що за своєю природою договір дарування є безоплатним, а тому дарувальник не має права вимагати від обдаровуваної вчинення на його користь будь-яких дій майнового або немайнового характеру.

Згідно п.14 вказаного договору, право власності обдаровуваної на дарунок виникає з моменту його прийняття. Обдаровувана стверджує, що дарунок приймає.

Прийняттям дарунку вважатиметься одержання оригінального примірника цього договору після його нотаріального посвідчення, технічних документів та ключів від квартири.

У зв`язку із хворобою дарувальника договір посвідчено на виклику за місцем його проживання.

Відомостей про те, що позивачка при оформленні договору дарування особисто читала його зміст зазначений договір не містить.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини 5 даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі, пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку. Наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість заповіту, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірному будинку після укладення договору дарування.

Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-372цс16, а також Верховний Суд у постановах від 28 березня 2018 року № 61-13652св18, 03 травня 2018 року № 61-745св17 та № 61-4417цс18, 30 жовтня 2019 року у справі № 368/357/17-ц (провадження № 61-30470св18), у справі № 148/2386/16-ц (провадження № 61-32113св18), у справі № 721/1253/15-ц (провадження № 61-32832св18) тощо.

Як встановлено судом першої інстанції, позивачка є інвалідом ІІ групи за загальним захворюванням та хворіє системно сполучно-тканинно-судинно полісиндромним захворюванням «склеродермія», яке характеризується поширеними фіброзно-склеротичними змінами, ураженнями судин за типом облітеруючого ендартеріїту та ряду внутрішніх органів, зокрема легенів, шлунково-кишкового тракту, стравоходу та серця, внаслідок чого позивачка потребує постійної сторонньої допомоги та утримання. Зазначена обставина підтверджується довідками МСЕК, щоденником хворого, результатами обстежень, а також виписками із медичної картки стаціонарного хворого. Позивачка внаслідок заначеного вище захворювання потребує постійної сторонньої допомоги та утримання.

Також, встановлено, що разом із позивачкою проживає її матір ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка внаслідок свого віку та супутніх захворювань також потребує постійної сторонньої допомоги та утримання.

Судом установлено, що позивачка та її мати продовжують проживати у квартирі після укладення договору дарування.

З огляду на викладене суд першої інстанції, ухвалюючи рішення врахував, той факт що позивачка за станом здоров`я потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги, як і її мати і лише за умови довічного утримання позивач укладала оспорюваний договір, а відтак підписання нею договору дарування є помилкою щодо правової природи правочину, прав та обов`язків, які виникнуть після їх укладення між нею і відповідачкою. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання недійсним спірного договору дарування в порядку статті 229 ЦК України.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:13.10.2021.

Головуючий

Судді