Справа №463/2939/21
Провадження №2/463/1053/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

розглянувши в залі суду в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, просить ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на його користь інфляційні втрати за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 1390 доларів США та три відсотки річних в розмірі 609 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 06.04.2017 між сторонами укладено договір позики, згідно якого він позичив відповідачу грошові кошти в розмірі 5200 доларів США на строк до 06.04.2018 та сплатою процентів за користування позикою 6 % річних. Відповідач коштів не повернув і через це звернувся до суду з відповідним позовом. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 28.10.2020 стягнуто з відповідача заборгованість за договором позики та відсотки за користування позикою в розмірі 5512 доларів США. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання також просить стягнути з нього інфляційні втрати за період з 06.04.2017 по 28.02.2021 в розмірі 1390 доларів США, а також три відсотки річних за період з 06.04.2017 по 26.02.2021 в розмірі 609 доларів США.

Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 08.04.2021 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами. Визначено строк та черговість подання заяв по суті справи.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 01.06.2021 розгляд справи відкладено на 15.07.2021 о 09.00 год. без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами.

Про дату, місце та час розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, відзиву на позовну заяву, або клопотання про розгляд справи у судовому засіданні не подав. Зі згоди позивача та на підставі наявних у справі даних і доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з огляду на таке.

Згідно долученої до матеріалів справи копії розписки від 06.04.2017 (а.с.2), позивач позичив відповідачу грошові кошти в розмірі 5200 доларів США на строк до 06.04.2018 та сплатою процентів за користування позикою 6 % річних.

Заочним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 28.10.2020 (а.с.3-4) з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за договором позики в розмірі 5200 доларів США та відсотки за користування позикою в розмірі 312 доларів США. Всього 5512 доларів США.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як зазначив Верховний Суд складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду справи № 288/1256/17(постанова від 08.02.2021) преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Згаданим вище рішенням суду встановлено факт укладення договору позики на суму 5200 доларів США, а також факт неналежного виконання відповідачем грошового зобов`язання. Отже, в межах цієї справи вказані факти є преюдиційними і відповідно, не підлягають доведенню.

Відтак, залишається перевірити підставність позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за зазначений позивачем період. Суд розгляне ці вимоги окремо.

Щодо стягнення інфляційних втрат.

За правилами ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Під час розгляду цивільної справи № 752/10525/16-ц (постанова від 22.06.2020) Верховний Суд вказав, що норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом з тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

У справі яка розглядається заборгованість виражена в іноземній валюті, внаслідок чого інфляційні втрати стягненню не підлягають.

Щодо вимоги про стягнення трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Суд в загальному погоджується з обґрунтованістю цієї вимоги, проте не погоджується з періодом, протягом якого позивач нараховує три відсотки річних.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду під час розгляду цивільної справи № 646/14523/15-ц (постанова від 19.06.2019) за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Крім того, як зазначила Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи № 372/2054/16-ц (постанова від 16.01.2019) передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

В свою чергу, неналежним виконанням зобов`язання в силу вимог статті 610 ЦК України є порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином підставою для нарахування на суму боргу трьох відсотків річних є невиконання зобов`язання у строк, встановлений договором і саме ця обставина пов`язується з початком нарахування на суму боргу трьох відсотків річних.

Відповідно до умов укладеного між сторонами договору, відповідач зобов`язався повернути грошові кошти до 06.04.2018. Отже, нарахування на суму боргу трьох відсотків річних слід обчислювати з 07.04.2018. Оскільки суд в силу вимог статті 13 ЦПК України не вправі вийти за межі позовних вимог, кінцевим періодом для обрахунку трьох відсотків річних слід вважати 26.02.2021.

Загальна кількість днів прострочення за період з 07.04.2018 по 26.02.2021 становить 1056 дні. Відтак, за обрахунками суду сума трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання становить 451,33 долари США. (5200 * 3% : 365 * 1056 = 451,33).

Під час розгляду справи № 464/3790/16-ц (постанова від 16.01.2019) Велика Палата Верховного Суду вказала, що як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Крім того, у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-134цс18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

З метою правильного розуміння суті цього рішення суд не буде зазначати гривневого еквіваленту заборгованості за договорами позики, яка виражена в доларах США.

Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленої під час розгляду цивільної справи № 372/2054/16-ц (постанова від 16.01.2019), згідно якої при обчисленні 3 % річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Таким чином, позов слід задоволити частково виключно в частині вимоги про стягнення трьох відсотків річних і виключно за період з 07.04.2018 по 26.02.2021.

Відповідно до копії довідки МСЕК № 350339 від 17.06.2016 (а.с.5), позивачу встановлена друга група інвалідності безтерміново, а отже в силу вимог п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» він звільнений від сплати судового збору.

В такому випадку у відповідності до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача належить стягнути судовий збір в розмірі 908 грн. безпосередньо в дохід держави.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12,81,82,141,223,263-265,268,279,280-282 ЦПК України, ст.ст. 3, 11, 15, 16, 524, 526, 533, 549, 550, 551, 610, 625, 629, 1046, 1048, 1049, 1050 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 07.04.2018 по 26.02.2021 в загальному розмірі 451,33 Долари США (чотириста п`ятдесят один доларів США, 33 центи).

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 908 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354,355 ЦПК України, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: Леньо С. І.