Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 755/6461/21
Номер провадження 22-ц/824/12088/2021
Головуючий у суді першої інстанції Н.В. Марфіна
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач
18 жовтня 2021року місто Київ

Номер справи 755/6461/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач),

суддів: Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1

заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у

Донецькій області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)

заінтересована особа Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області

розглянувши апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, подану представником Вахненком Сергієм Володимировичем

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 червня 2021 року, ухваленеу складі судді Марфіної Н.В., в приміщенні Дніпровського районного суду м.Києва, повне рішення складено 10.06.2021, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Донецької області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області.

В обґрунтування вимог заяви зазначив, що він є громадянином Російської Федерації та має намір звернутися до органів ДМС із заявою про набуття громадянства України на підставі ст.8 Закону України «Про громадянство». Вказав, що його мати ОСОБА_2 народилась у місті Горлівка Донецької обл. Проте, через часткове пошкодження оригіналу свідоцтва про народження його матері та за відсутності у нього копії актового запису про народження матері у заявника є перешкоди для звернення в органи ДМС із заявою про набуття громадянства України. Отримати документ чи інформацію про актовий запис про народження ОСОБА_2 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Горлівка Донецької обл. в РАЦС не можливо, оскільки вказана територія є тимчасово окупованою і документи, видані органами та установами, створеними в порядку не передбаченими законами України, є недійсними, оскільки документ, який виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження не може бути підставою для подальшого його використання в державних органах України. Посилаючись на зазначені обставини просив суд встановити факт народження матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у місті Горлівка Донецької області.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10 червня 2021 року задоволено заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Донецької області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області. Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме про те, що мати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Горлівка Донецької області.

Не погоджуючись з рішенням суду, Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, через свого представника Вахненка С.В., подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що задовольняючи заяву про встановлення факту народження матері заявника у м. Горлівка Донецької області, суд не врахував, що заявник документально не підтвердив факт, який просив суд встановити. Посилаючись на положення частин другої та третьої статті 9 закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» жоден документ, наданий заявником суду, не підтверджує факту, що має юридичне значення, а саме народження особи на певній території.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що ним було надано у розпорядження суду належні та допустимі докази на підтвердження обставин, викладених ним у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення. Вказав, що ним було використано усі можливі засоби для поновлення свого порушеного права, проте встановити факт народження його матері на території України у позасудовий спосіб є неможливим. Доводи апеляційної скарги вважає надуманими та безпідставним. З огляду на зазначене просив рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області без задоволення.

У судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Донецької області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) подав до апеляційного суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити без участі його представника. Заперечень проти заяви ОСОБА_1 . Відділ не має.

Будь - яких заяв чи клопотань станом на день розгляду справи до апеляційного суду від заявника та заінтересованої особи Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області не надходило.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд вважав за можливе розглянути дану справу за відсутності учасників справи (їх представників) та скласти повну постанову у визначений законом строк. Вступна та резолютивна частини постанови не виготовлялись та не проголошувались судом 06.10.2021.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч.1, ч.2 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 4 ЦПК Українипередбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.2, ч.7 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч.1 ст.293 ЦПК України).

Перелік фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, міститься у ч.2 ст.293 ЦПК України, зокрема встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 2 ст.315 ЦПК Українипередбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Звертаючись до суду із даною заявою, заявник вказував на те, що у нього виникли труднощі стосовно отримання органом ДМС матеріалів для прийняття рішення відносно набуття ним громадянства України, оскільки оригінал посвідки про народження його матері пошкоджений. Отримати відомості про місце народження ОСОБА_2 немає можливості, оскільки згідно відповіді Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Донецької області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 15.04.2021 перші примірники актових записів про народження за 1937 рік по місту Горлівці Донецької області знаходились на зберіганні у відділах державної реєстрації актів цивільного стану міста Горлівки Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), а другі примірники - в архіві Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Донецької області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків). Вказані відділи були переміщені з тимчасово окупованої території на підконтрольну Україні територію, проте документація та архіви Відділів залишилися на тимчасово окупованій території України.

За змістом ст. 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Статтею 6 Закону визначено, що громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Положення ст.8 Закону України «Про громадянство» передбачено, що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повно рідні та неповно рідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», має право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Указом Президента України № 215 від 27 березня 2001 року затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі Порядок).

Згідно пункту 8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 25 Порядку визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону,) подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Згідно п.24 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. Для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка народилася до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент народження особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає: а) заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням; б) дві фотокартки (розміром 35 x 45 мм); в) один із таких документів: - декларацію про відсутність іноземного громадянства - для осіб без громадянства; - зобов`язання припинити іноземне громадянство - для іноземців. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або якщо міжнародні договори України з іншими державами, громадянами яких є іноземці, передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України; - декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує надання особі статусу біженця чи притулку в Україні, - для іноземців, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні; - декларацію про відмову особи, яка є громадянином Російської Федерації і зазнала переслідувань через політичні переконання у країні своєї громадянської належності, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує переслідування через політичні переконання (довідка Міністерства закордонних справ України, дипломатичного представництва чи консульської установи України, видана в установленому Кабінетом Міністрів України порядку), - для іноземців, які є громадянами Російської Федерації та зазнали переслідувань через політичні переконання у країні своєї громадянської належності; - заяву про зміну громадянства - для іноземців, які є громадянами держав, міжнародні договори України з якими передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України; г) копію свідоцтва про народження або інший документ, що підтверджує факт народження особи на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

У листі Верховного Суду України від 01.01.2012 «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказується, що встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом від 18 січня 2001 року №2235-III «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 ч.1 ст.3 цього Закону. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України батька, матері заявника (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991) або набрання чинності Законом N 2235-III (13 листопада 1991).

Пунктами 25,27 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого «Питання організації виконання Закону України» Указом Президента України від 27 березня 2001 року, визначено, що один із документів, який подається особою для набуття громадянства України, є документ, що підтверджує факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України або документ, що підтверджує факт постійного проживання батька чи матері заявника до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України.

Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до ІНФОРМАЦІЯ_5 на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

За нормою ст.9 Закону України «Про правонаступництво України» всі громадяни Союзу РСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України, є громадянами України.

Отже, встановлення факту народження ОСОБА_2 у місті Горлівка Донецької області є підставою для набуття ОСОБА_1 громадянства України за територіальним походженням.

Як вбачається із матеріалів справи та було встановлено судом, ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Володимир РСФСР.

Батьками ОСОБА_1 є: мати - ОСОБА_2 , національність українка, батько - ОСОБА_3 , національність росіянин (а.с. 12).

Із оригіналу посвідки про народження ОСОБА_2 вбачається, що такий документ має ознаки зношеності та склеєний клейкою стрічкою з метою збереження його цілісності. Проте такий документ є нечитабельним, оскільки у графі, де зазначена інформація стосовно місця народження матері заявника посвідка розірвана на згині та на ній присутні значні потертості, які виникли внаслідок часу.

Факт народження матері заявника у місті Горлівка Донецької області підтверджується наступними документами:

- паспортом, виданим 01.07.2002 Відділом внутрішніх справ Жовтневого району міста Володимир, на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у графі місце народження зазначено: «місто Горлівка, Донецької області»;

- свідоцтвом про шлюб, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , у графі місце народження дружини зазначено: «місто Горлівка, Сталінської області»;

- атестатом зрілості, виданим на ім`я ОСОБА_2 у тому, що вона закінчила повний курс Горлівської середньої школу №2, у графі місце народження зазначено: «Горлівка, Сталінської області» (а.с. 10-13).

З урахуванням наданих заявником документів вбачається, що його мати ОСОБА_2 народилась у місті Горлівка Донецької області ІНФОРМАЦІЯ_1 (на той час Сталінська область).

Так, відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Розуміння допустимості доказів досягається крізь призму прав, що охороняються законом: допустимим є доказ, отриманий без порушення закону.

Допустимість доказів характеризується органічним зв`язком процесуальної форми засобів доказування та законністю отримання інформації про той чи інший факт, який має значення для справи. Тому одержання доказів з дотриманням порядку, встановленого законом, слід розуміти як відсутність при одержанні доказів порушення норм матеріального права та норм процесуального права, як одночасне дотримання передбачених законом особистих немайнових і майнових прав та процесуальної форми.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність належними та допустимими доказами заявником факту народження його матері на території України, та необхідності у судовому порядку захисту прав заявника. Суд обґрунтовано вважав, що без встановлення факту народження його матері на території України, заявник не зможе вирішити питання про набуття громадянства України за територіальним походженням та отримання паспорта громадянина України.

Колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що факт народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Горлівка Донецької області, підтверджується належними та допустимими доказами у справі, а саме оригіналом посвідки номер НОМЕР_1 про народження ОСОБА_2 , яка була видана Горлівським міським Бюро ЗАЦСу Донецької області та відповідно до якої місцем реєстрації факту народження ОСОБА_2 є місто Горлівка, Донецької області, про що вказаним Бюро ЗАЦСу було зроблено 11 червня 1937 року актовий запис номер 1076, свідоцтвом про укладення шлюбу № НОМЕР_2 , свідоцтвом про народження заявника НОМЕР_3 , паспортом матері заявника, атестатом зрілості, яким суд надав належну оцінку, а відтак обґрунтовано задовольнив заяву ОСОБА_1 , оскільки без встановлення факту народження його матері на території України останній позбавлений можливості у інший спосіб довести факт, що має для нього юридичне значення.

Жодних доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції матеріали справи не містять. Таких доказів не додано апелянтом до апеляційної скарги та не отримано таких доказів судом апеляційної інстанції у ході розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги у тому, що заявником документально не підтверджено факт, який він просив суд встановити колегія суддів оцінює критично, оскільки ОСОБА_1 надав суду письмові докази, які у своїй сукупності підтверджують факт народження його матері на території України. Таким письмовим доказам суд дав належну оцінку.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що ОСОБА_1 на підтвердження викладених у заяві обставин надав у розпорядження суду письмові доказі, які були видані діючими на той час відповідними органами державної влади, а не отримані заявником від органів, розташованих на тимчасово окупованій території України, про що апелянт зазначає у апеляційній скарзі.

Таким чином, встановивши, що заявник довів належними та допустимими доказами наявність обставин, на які він посилався як на підставу для встановлення факту народження його матері на території України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

При цьому колегія суддів зазначає, що аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте, Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Суд у своєму рішенні навів мотиви з яких не прийняв до уваги заперечення Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області щодо відсутності підстав для задоволення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, дав вірну оцінку доводам заявника та дійшов законного та обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 .

Таким чином, під час розгляду справи суд першої інстанції дотримався вимог закону, повно та всебічно з`ясував обставин справи, надав правову оцінку доводам і запереченням учасників справи та зібраним у справі доказам, вірно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, з огляду на що, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності у відмові у задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення також не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області без задоволення.

Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Судові витрати апелянта по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню заявником, оскільки суд залишає апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 червня 2021 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, подану представником Вахненком Сергієм Володимировичем, залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 18.10.2021.

Судді:

Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна