Справа № 539/2707/21
Провадження № 2/539/945/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2021 м.Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області в складі: головуючого судді - Хоменка Д.Є., при секретарі судового засідання - Мирній Т.Ф.,розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фінпром Маркет», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Лубенський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ТОВ «Фінпром Маркет», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Лубенський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

У позові вказала, що 07.10.2018 року нібито між нею та ТОВ «Фінансова компанія «Бізнес капітал» було укладено кредитний договір № 1-635 відповідно якого останній надав їй споживчий кредит в сумі 3 000 грн. із строком користування кредитом 30 календарних днів, тобто до 06.11.2018 року. За користування грошовими коштами вона зобов`язана була сплатити товариству плату у розмірі виходячи з розрахунку 1,7% від суми кредиту за кожну добу користування коштами.

З того часу їй неодноразово надходили вимоги у вигляді телефонних дзвінків від ТОВ «Фінансова компанія «Бізнес капітал», а також його правонаступників та різних колекторських фірм про наявність заборгованості перед ними.

Будь-яких позик в банках та фінансових компаніях вона ніколи не брала. В жовтні 2018 року у неї блокувався телефон і була зламана електронна пошта. Електронного підпису у неї ніколи не було.

З цього приводу вона неодноразово зверталась в правоохоронні органи, але безрезультатно. Нею з допомогою працівників поліції було встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Бізнес капітал» кошти по зазначеному договору перерахувала ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканці АДРЕСА_1 , яку вона ніколи не знала.

В червні 2021 року вона дізналася, що постановою державного виконавця Лубенський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) 09.06.2021 року було відкрито виконавче провадження ВП № 65743756 щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. № 9142 виданого 23.02.2021 року про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості в розмірі 10 394,00 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту 3 000,00 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами і комісією 7 344,00 грн., витрати, пов`язані з вчинення виконавчого напису нотаріусом 50,00 грн.

Вважає, що виконавчий напис приватного нотаріуса Остапенка Є.М. є безпідставним та необґрунтованим, вчиненим з очевидними порушеннями вимог чинного законодавства, а тому має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, з огляду на те, що вона заперечує сам факт укладання з ТОВ «Фінансова компанія «Бізнес капітал» будь-яких письмових договорів чи угод.

Вона вважає, що виконавчий напис вчинено за наявності спору по сумі боргу; на підставі неіснуючої правової норми; на матеріальному носії, що не передбачений законом, з критичними порушеннями встановленого порядку.

Прохає суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 9142, за кредитним договором № 1-635 від 07.10.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем 23 лютого 2021 року, про стягнення із ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 10 394,00 гривень (сума боргу за договором позики в розмірі 10 344,00 гривень та 50,00 гривень (витрати за вчинення виконавчого напису). Судові витрати покласти на відповідача.

У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, звернулися до суду з клопотанням, прохаючи розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують.

Представник відповідача ТОВ «Фінпром Маркет» в судове засідання не з`явився, надав суду заяву згідно якої позов щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню визнає повністю. Судові витрати в частині стягнення витрат на правничу допомогу визнає частково на суму 1907,00 грн., оскільки вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. є неспівмірними у порівнянні з обсягом виконаних робіт, складності справи та ринковим цінам на адвокатські послуги в аналогічних справах.

Треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Лубенський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в судове засідання не з`явились, були повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини своєї неявки у судове засідання не повідомили.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

З`ясувавши обставини справи дослідивши докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Саме така правова позиція сформульована в постанові ВСУ від 05 липня 2017 року за результатами касаційного перегляду цивільної справи №754/9711/14-ц.

Водночас, відповідно до ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, суд обмежений у можливостях перевірки доказів, окрім тих, що подані сторонами по справі, інакше це буде порушенням принципу диспозитивної цивільного судочинства.

При вирішенні даного спору суд виходитиме з позиції достатності доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, як це передбачено ст.80 ЦПК України.

Судом встановлено, що 23 лютого 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис №9142 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінпром маркет» за період з 27.02.2019 року по 23.02.2021 року включно суму в розмірі 10 394,00 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту 3 000,00 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами і комісією 7 344,00 грн., плата за вчинення виконавчого напису 50,00 грн.

Приватний нотаріус мотивував виконавчий напис тим, що ОСОБА_1 є боржником за Кредитним договором №1-635 від 07.10.2018 року, укладеним з ТОВ «Фінсова компанія «Бізнес капітал».

На підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 09.06.2021 року у Лубенському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) відкрито виконавче провадження ВП №65743756 з примусового виконання виконавчого напису №9142 від 23.02.2021 року виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу про стягнення з ОСОБА_1 користь ТОВ «Фінпром маркет» заборгованості в розмірі 10 394,00 грн.

Але, Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною(далі за текстом також - Постанова №662).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін, тобто нотаріус не мав повноважень на вчинення виконавчого напису від 23.02.2021 року, оскільки пункт 2 Постанови №662 був скасований судом.

В матеріалах справи мається виписка з рахунка ОСОБА_1 , яка проведена ТОВ «Фінпром маркет» одноособово без урахування думки та позиції боржника щодо наявності грошового зобов`язання ОСОБА_1 по сумі кредиту, процентах, і яка не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог стягувача до боржника.

Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження безспірності заборгованості.

Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. не мав законних повноважень вчинювати виконавчий напис №9142 від 23.02.2021 року, яким задоволено вимоги ТОВ «Фінпром маркет» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості.

Зважаючи на те, що цивільно-правовий спір є наслідком передусім неправомірності вимог ТОВ «Фінпром маркет», суд вважає, що в даному випадку товариство є належним відповідачем по справі.

При цьому, суд враховує роз`яснення викладені в постанові Пленуму ВССУ РЦКС «Про узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року №2, згідно якої питання про визначення складу учасників у справах цієї категорії та процесуального статусу нотаріуса має вирішуватися залежно від того, що є предметом оскарження.

Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню.

Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 було оплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн..

Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов, суд вважає доцільним повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що в даному випадку становить 454,00 грн.

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з ТОВ «Фінпром маркет» підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 454,00 грн.

В той же час, вимога позивача про стягнення судових витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вирішуючи питання про стягнення понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що наявні у матеріалах справи: угода на представництво інтересів у цивільній справі № 24/21 від 18.06.2021 з адвокатом Садовим В.В., ордер на надання правової допомоги серії ПТ №213779, квитанція від 06.07.2021 на суму 5000 грн, на думку суду, є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу.

Однак, враховуючи критерій оцінки співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого наведення справи часу), з огляду на те, що позовну заяву розглянуто в підготовчому судовому засіданні, суд приходить до висновку про зменшення понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу з 5000,00 грн до 1907,00 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн. (454,00 грн. - судового збору при подачі позову та 454,00 грн. - судовий збір за заяву про забезпечення позову); 1 907,00 грн. - витрат на професійну правничу допомогу, а всього 2815,00 грн..

Керуючись ст.ст. 2-13, 81, 141, 247, 264, 265, 280 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) до ТОВ «Фінпром Маркет» (, адреса: м. Ірпінь, вул. Стельмаха Михайла, буд. 9А, офіс 204, Київської області), треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович (адреса: м. Київ, вул. Мала Житомирська, 6/5), Лубенський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (адреса: м. Лубни, вул. Я. Мудрого, 17/1, Полтавської області) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 9142, за кредитним договором № 1-635 від 07.10.2018 року, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича від 23 лютого 2021 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінпром маркет» грошових коштів у розмірі 10 394,00 гривень (сума боргу за договором позики в розмірі 10 344,00 гривень та 50,00 гривень (витрати за вчинення виконавчого напису).

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області (адреса: 36011, м. Полтава, вул. Шевченка, 1, ) повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) 50 відсотків від суми 908 грн. 00 коп. сплаченого нею судового збору, а саме 454 грн. 00 коп., згідно квитанції №18-10592788/С від 18.06.2021 року сплачений в АТ «Полтава-банк».

Стягнути з ТОВ «Фінпром Маркет» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 907,00 грн., а всього 2 815,00 грн..

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пп.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Лубенського міськрайонного суду Д.Є. Хоменко