головуючий у суді І інстанції Машкевич К.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Зиль Т.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 травня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявоюпро видачу обмежувального припису, в якій просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що мешкають за адресою: АДРЕСА_1 , на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження прав, а саме:

-заборонити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

-заборонити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вести листування, телефоні переговори із ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В обґрунтування заяви вказувала, що вона зареєстрована та проживає в квартирі АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі також проживає її син - ОСОБА_2 та його співмешканка - ОСОБА_3 .

Починаючи з жовтня 2020 року її син та його співмешканка постійно вчиняють домашнє насильство відносно неї, а саме насильство психологічного, фізичного, економічного характеру.

Зазначала, що вказане насилля проявляється у постійному словесному ображанні нецензурною лайкою, погрозами вигнати її з квартири. Також її син постійно погрожує позбавити її життя, оскільки вона заважає йому жити.

31 березня 2021 року її син та його співмешканка завдали їй тілесні ушкодження, збили з ніг, били ногами по тулубу та кінцівкам.

В той же день, вона викликала поліцію та на ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення №335749 від 31 березня 2021 року.

Відповідно до висновку експертного дослідження №043-228-2021 від 1 квітня 2021 вказані ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень.

По даному факту вона звернулася до Голосіївського управління поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Листом Голосіївського управління поліції №6322/125/43/21 від 31 березня 2021 року було повідомлено, що за її заявою від 31 березня 2021 року відомості внесено до ЄРДР №0000641 за ч.1 ст.125 КК України.

Крім того, вказувала, що відносно неї вчиняється економічне насилля ОСОБА_2 та його співмешканкою ОСОБА_3 , шляхом псування особистих речей, вибивання дверей в її кімнату. Речі в квартирі зіпсовані, квартира доведена до стану, в якій проживати неможливо. Спроби прибрати в квартирі закінчуються її побиттям та погрозами позбавити життя.

Після її звернення до поліції, зазначала, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 поводять себе ще більш агресивно та погрожують фізичною розправою, у разі якщо вона не забере заяву.

Вважала, що відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повинні бути вжиті заходи, передбачені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а тому просила задовольнити заяву.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 травня 2021 року заяву задоволено частково.

Видано обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 .

Заборонено ОСОБА_2 , перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонено ОСОБА_2 , вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Обмежувальний припис видано строком на 6 (шість) місяців.

В іншій частині заяви відмовлено

Не погоджуючись із указаним рішенням суду ОСОБА_1 звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у видачі обмежувального припису щодо ОСОБА_3 та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви в цій частині.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що на підтвердження вчинення зацікавленою особою - ОСОБА_3 насилля відносно ОСОБА_4 суду першої інстанції був наданий талон-повідомлення Єдиного обліку № 16878, відповідно до якого ОСОБА_1 була подана заява про нанесення їй тілесних ушкоджень саме співмешканкою її сина ОСОБА_3 . Крім того, відповідно до інформації управління організайно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування Головного управління Національної поліції у м. Києві вбачається, що всі виклики працівників поліції ОСОБА_1 здійснювалися саме через застосування до неї насильства зі сторони ОСОБА_2 та його співмешканки ОСОБА_3 .

Зазначає, що до суду першої інстанції подавались відеозаписи, на яких зафіксовані неодноразові вчинення фізичного та психологічного насильства зі сторони ОСОБА_3 до ОСОБА_4 .

Також зазначає, що ОСОБА_3 взагалі жодного відношення до квартири заявниці немає, ні права власності, ні права проживання у вищевказаній квартирі.

Звертає увагу суду, що 5 червня 2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за місцем її проживання пошкодили вхідні двері до квартири. Своїми діями знову завдали ОСОБА_1 матеріальної шкоди на загальну суму 1860 грн, що підтверджується товарним чеком від 8 червня 2021 року та договором купівлі-продажу від 10 жовтня 2020 року № 66/20.

Вказує, що через неправомірні дії зі сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , заявниця знову була вимушена звернутися із заявою до Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві.

Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Приліпко О.Д. в судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, просив апеляційну скаргу задовольнити, а оскаржуване рішення в частині незадоволених позовних вимог скасувати.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 травня 2021 року в частині задоволених вимог, ні позивачем ні відповідачем не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у видачі обмежувального припису щодо ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені заяви про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив із того, що заявником не надано беззаперечних доказів на підтвердження вчинення домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» саме ОСОБА_3 .

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що заявник - ОСОБА_1 є власницею Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом (а.с.8).

Між ОСОБА_1 та її сином ОСОБА_2 , та співмешканкою сина - ОСОБА_3 протягом тривалого періоду систематично виникають конфлікти і сварки.

31 березня 2021 року син заявниці - ОСОБА_2 та його співмешканка - ОСОБА_3 вчинили домашнє насильство фізичного та психологічного характеру відносно ОСОБА_1 .

Вказане підтверджується копією протоколу про адміністративне правопорушення складеного відносно ОСОБА_5 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП від 31 березня 2021 року (а.с.22).

Відповідно до висновку експертного дослідження №043-228-2021 від 1 квітня 2021 року ОСОБА_1 були спричинені ушкодження у виді садин та синців спричинені тупим предметом (предметами) могли утворитися 31 березня 2021 року та відносяться до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я) (а.с.17-18).

Відповідно до інформаційного листа Голосіївського управління поліції у м. Києві ГУ НП України № 6322/125/47/21 від 26 квітня 2021 року вбачається, що за заявою ОСОБА_1 внесено відомості до ЄРДР №0000641 за ч.1 ст.125 КК України відносно ОСОБА_2 (а.с.21).

Також матеріали справи містять лист Голосіївського управління поліції у м. Києві ГУ НП України №813аз/41/11/7/02-2021 від 14 квітня 2021 року, з якого вбачається, що 22 жовтня 2020 року о 11.00 год. ОСОБА_1 зверталася з повідомленням на спецлінію «102» , що за адресою: АДРЕСА_4 , її син - ОСОБА_6 та його співмешканка - ОСОБА_3 намагаються битися та погрожують розправою (а.с.19).

Крім того, відповідно до талонів-повідомлення єдиного обліку №16878, №18351 від 1 квітня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 зверталася до Голосіївського УП ГУНП в м. Києві з заявою щодо нанесення їй співмешканкою сина - ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, чим завдано фізичного болю та з заявою щодо вчинення відносно неї фізичного та психологічного насильства її сином - ОСОБА_6 та його співмешканкою ОСОБА_3 .

З пояснень заявника ОСОБА_1 , які були надано в суді першої інстанції, вбачається, що її син ОСОБА_2 володіє Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 , тобто є співвласником вказаної квартири.

На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом був зроблений витяг з Єдиного державного демографічного реєстру.

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи за № 14770205 від 29 квітня 2021 року заінтересована особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .

Згідно із статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із вимогами статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство; психологічне; фізичне насильство.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Зважаючи на наведені правила Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_3 , ОСОБА_1 посилалась на вчинення щодо неї зі сторони ОСОБА_3 психологічного, фізичного та економічного насильства.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що докази, надані заявником в обґрунтування заявлених вимог, не вказують безумовно про вчинення ОСОБА_3 навмисного домашнього насильства, не визначають ризиків вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для заявниці, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність тривалого конфлікту між сторонами.

Відповідні висновки були зроблені судом першої інстанції на підставі наданих доказів у підтвердження заяви та заперечень зацікавленої особи - ОСОБА_3 .

Також, як убачається із матеріалів справи на виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом першої інстанції був зроблений витяг з Єдиного державного демографічного реєстру.

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи за № 14770222 від 29 квітня 2021 року заінтересована особа ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 .

Доказів, що ОСОБА_3 постійно відвідує адресу місця проживання заявника та чинить тиск на неї саме за вказаною адресою, суду не надано.

Тому суд першої інстанції на підставі наданих заявником доказів та пояснень заінтересованої особи дійшов висновку щодо недоведеності обставин, які б свідчили про вчинення ОСОБА_3 щодо ОСОБА_1 психологічного, фізичного та економічного тиску та наявності ризиків щодо настання тяжких наслідків для ОСОБА_1 .

Указані доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції та не спростовують висновків, викладених у оскаржуваному рішенні цього суду.

Інших доводів та нових доказів, що спростовують висновки суду першої інстанції стороною заявника суду апеляційної інстанції не надані, тому відсутні підстави для переоцінки доказів, на підставі яких суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність чинення домашнього насильства проти заявниці безпосередньо ОСОБА_3 та наявності ризиків вчинення такого насильства в майбутньому.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба