Постанова

Іменем України

20 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 236/789/21

провадження № 61-11689св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

третя особа - Лиманський міський відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду

від 09 червня 2021 року у складі колегії суддів: Мальованого Ю. М.,

Агєєва О. В., Папоян В. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий позовних вимог

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк»), третя особа - Лиманський міський відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про зняття арешту з майна (невизначене майно, все майно).

Позовну заяву мотивовано тим, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 15 жовтня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Лиманської державної нотаріальної контори Семеновою І. М., вона

є власником квартири АДРЕСА_1 .

Зазначала, що у червні 2020 року вона звернулася до нотаріальної контори

з метою продажу вказаного нерухомого майна, під час проведення нотаріальних дій їй стало відомо, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься інформація про накладення Відділом державної виконавчої служби Краснолиманського міського управління юстиції у 2010 році арешту на все належне їй нерухоме майно (невизначене майно).

Вказувала, що 20 вересня 2010 року на підставі рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 30 серпня 2010 року було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2-2593 про стягнення

з неї на користь АКБ СР «Укрсоцбанк» солідарно заборгованості у розмірі 266 386,85 грн, судового збору 1 700,00 грн, витрат 120,00 грн та накладено арешт на майно.

24 лютого 2011 року відкрито виконавче провадження № 24701230

з примусового виконання зазначеного виконавчого листа, надісланого стягувачем повторно до Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції

у Донецькій області на примусове виконання.

Також 24 лютого 2011 року за заявою стягувача державний виконавець наклав арешт на все рухоме майно та нерухоме майно, що належить їй на праві власності, на підставі виконавчого листа № 2-2593, виданого

30 серпня 2010 року Краснолиманським міським судом Донецької області.

27 січня 2012 року виконавче провадження № 24701230 закінчено відповідно до пункту 10 частини першої статті 49 Закону України

від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (втратив чинність 02 червня 2016 року) у зв`язку з направленням виконавчого документа за належністю до Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Більше виконавчий лист № 2-2593, виданий

30 серпня 2010 року Краснолиманським міським судом Донецької області, на примусовому виконанні не перебував.

Зазначала, що рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 28 вересня 2020 року знято арешт, який був накладений постановою Відділу державної виконавчої служби Краснолиманського міського управління юстиції від 20 вересня 2010 року № 21449853, зареєстрований Донецькою філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 29 вересня 2010 року за реєстровим номером обтяження 10304101 на невизначене майно, все майно, власником якого вона є в межах виконавчого провадження

№ 21449853 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2593, виданого 30 серпня 2010 року Краснолиманським міським судом Донецької області, про стягнення з неї на користь АКБ СР «Укрсоцбанк» солідарно заборгованості у розмірі 266 386,85 грн, судового збору 1 700,00 грн, витрат 120,00 грн та припинено дію запису про обтяження речового права, внесеного до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстровим номером 10304101. Вказане рішення виконано.

Вважає, що наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про накладення Відділом державної виконавчої служби Краснолиманського міського управління юстиції у 2010 році арешту перешкоджає їй вільно розпоряджатися належним їй майном.

Ураховуючи зазначене, ОСОБА_1 просила суд:

- зняти арешт, накладений на все рухоме та нерухоме майно (невизначене майно), на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Краснолиманського міського управління юстиції від 24 лютого 2011 року

№ 24701230, зареєстрований Донецькою філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 24 червня 2011 року за реєстровим номером обтяження 11323352 на невизначене майно, все майно, власником якого є ОСОБА_1 , в межах виконавчого провадження № 24701230 з примусового виконання виконавчого листа

№ 2-2593, виданого 30 серпня 2010 року Краснолиманським міським судом Донецької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АКБ СР «Укрсоцбанк» солідарно заборгованості у розмірі 266 386,85 грн.

- припинити дію запису про обтяження речового права, внесеного до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстровим номером 11323352 на невизначене майно, все майно, власником якого є ОСОБА_1 , накладеного постановою Відділу державної виконавчої служби Краснолиманського міського управління юстиції від 24 лютого 2011 року № 24701230 на підставі виконавчого листа № 2-2593, виданого 30 серпня 2010 року Краснолиманським міським судом Донецької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АКБ СР «Укрсоцбанк» солідарно заборгованості у розмірі 266 386,85 грн, судового збору 1 700,00 грн, витрат 120,00 грн, шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області

від 24 березня 2021 року у складі судді Саржевської І. В. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Знято арешт, накладений на все рухоме та нерухоме майно (невизначене майно), на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Краснолиманського міського управління юстиції від 24 лютого 2011 року

№ 24701230, зареєстрований Донецькою філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 24 червня 2011 року за реєстровим номером обтяження 11323352 на невизначене майно, все майно, власником якого є ОСОБА_1 , в межах виконавчого провадження № 24701230 з примусового виконання виконавчого листа

№ 2-2593, виданого 30 серпня 2010 року Краснолиманським міським судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АКБ СР «Укрсоцбанк» солідарно заборгованості у розмірі 266 386,85 грн.

Припинено дію запису про обтяження речового права, внесеного до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстровим номером 11323352 на невизначене майно, все майно, власником якого є ОСОБА_1 накладеного постановою Відділу державної виконавчої служби Краснолиманського міського управління юстиції від 24 лютого

2011 року № 24701230 на підставі виконавчого листа № 2-2593, виданого

30 серпня 2010 року Краснолиманським міським судом Донецької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АКБ СР «Укрсоцбанк» солідарно заборгованості у розмірі 266 386,85в грн, судового збору 1 700,00 грн, витрат 120,00 грн шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на час звернення

з заявою до суду, за наявності арешту, накладеного на майно, порушено право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги у повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, тому позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Донецького апеляційного суду від 09 червня 2021 року апеляційну скаргу Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) задоволено.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 24 березня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк», третя особа - Лиманський міський відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про скасування арешту майна відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задоволено клопотання Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про повернення судового збору.

Повернуто Східному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (м. Харків) судовий збір, внесений у більшому розмірі ніж встановлено законом, у розмірі 1 362,00 грн.

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що оскільки за змістом поданої позовної заяви між сторонами немає спору про право власності на майно, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, то вимога ОСОБА_1 про зняття арешту з майна не підлягає задоволенню та повинна розглядатися в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2021 року до Верховного Суду,

ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 липня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі.

У серпні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року справу призначено

до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що виконавчий лист № 2-2593, виданий 30 серпня 2010 року Краснолиманським міським судом Донецької області, на примусовому виконанні не перебуває, тобто підстави для продовження обтяження на майно відсутні.

Зазначає, що третьою особою рішення суду у аналогічній справі виконано, відповідний арешт знято постановою державного виконавця про зняття арешту з майна від 09 листопада 2020 року та припинено дію запису про обтяження за реєстровим номером 10304101 в межах виконавчого провадження № 21449853.

Вважає, що рішення суду першої інстанції не порушує права третьої особи.

Зазначає, що банк як стягувач повторно не звернувся до державної виконавчої служби щодо примусового виконання виконавчих документів, тому її право на нерухоме майно, за відсутності відкритих виконавчих проваджень за вказаним виконавчим документом, порушується, а тому суд першої інстанції відновив її права шляхом задоволення її позову.

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13.

Відзиви на касаційну скаргу інші учасники справи не подавали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 15 жовтня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Лиманської державної нотаріальної контори Семеновою І. М., ОСОБА_1 належить квартира

АДРЕСА_1

(а.с. 16-19).

20 вересня 2010 року на підставі рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 30 серпня 2010 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2-2593 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АКБ СР «Укрсоцбанк» солідарно заборгованості у розмірі 266 386,85 грн, судового збору 1 700,00 грн, витрат 120,00 грн та накладено арешт на майно боржника.

24 лютого 2011 року було відкрито виконавче провадження № 24701230

з примусового виконання зазначеного виконавчого листа, надісланого стягувачем повторно до Лиманського міського відділу ДВС ГТУЮ

у Донецькій області на примусове виконання.

Також 24 лютого 2011 року за заявою стягувача державним виконавцем накладено арешт на все рухоме майно та нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 , на підставі виконавчого листа № 2-2593, виданого 30 серпня 2010 року Краснолиманським міським судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АКБ СР «Укрсоцбанк» солідарно заборгованості в розмірі 266 386,85 грн, судового збору

1 700,00 грн, витрат 120,00 грн.

27 січня 2012 року виконавче провадження № 24701230 закінчено відповідно до пункту 10 частини першої статті 49 Закону України

від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (втратив чинність 02 червня 2016 року) у зв`язку з направленням виконавчого документа за належністю до Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Більше виконавчий лист № 2-2593, виданий

30 серпня 2010 року Краснолиманським міським судом Донецької області, на примусовому виконанні не перебував (а.с. 25-27).

Правонаступником АКБ СР «Укрсоцбанк», в інтересах якого встановлено обтяження, є АТ «Альфа-Банк».

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області

від 28 вересня 2020 року знято арешт, який накладений постановою Відділу державної виконавчої служби Краснолиманського міського управління юстиції від 20 вересня 2010 року № 21449853, зареєстрований Донецькою філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 29 вересня 2010 року за реєстровим номером обтяження 10304101, на невизначене майно, все майно, власником якого

є ОСОБА_1 , в межах виконавчого провадження № 21449853

з примусового виконання виконавчого листа № 2-2593, виданого 30 серпня 2010 року Краснолиманським міським судом Донецької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АКБ СР «Укрсоцбанк» солідарно заборгованості у розмірі 266 386,85 грн, судового збору 1 700,00 грн, витрат 120,00 грн та припинено дію запису про обтяження речового права, внесеного до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстровим номером 10304101 (а.с. 20, 21). Вказане рішення виконано (а.с. 23).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення

від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скаргаОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження

і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах,

у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише

з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають звідносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців

у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення

є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цьогоКодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття

з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Установивши, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували того, що ця особа не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд повинен закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Отже, суди попередніх інстанцій помилково розглянули справу по суті та не врахували того, що арешт накладено на майно ОСОБА_1 , яка

є боржником у виконавчому провадженні, з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому вона не може бути позивачем у цій справі й така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні, а отже, провадження

у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19),

у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19), у постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 127/11276/20 (провадження № 61-882св21)

та у постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі

№ 369/3757/20 (провадження № 61-3588св21), підстав відступити

від зазначених висновків судом не встановлено.

Посилання у касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції не врахував правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13, є безпідставними, оскільки наведена справа вирішувалася за позовами боржників про скасування арештів, що були накладені у межах кримінальних проваджень.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині

і закрити провадження у справі чи залишити заяву без розгляду

у відповідній частині.

Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 414 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу,

є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

Ураховуючи викладене, касаційний суд дійшоввисновку про те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, судові рішення судів попередніх інстанцій - скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, щозаявник не позбавлений права звернутися до суду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 255, частиною першою

статті 256, пунктами 1, 5 частини першої статті 409, частинами першою

та другою статті 414, статтею 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Краснолиманського міського суду Донецької області

від 24 березня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду

від 09 червня 2021 року скасувати.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа - Лиманський міський відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про зняття арешту з майна.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк