П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2021 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 265/3896/19

Номер провадження 22-ц/804/2012/21

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Зайцевої С.А., Мальцевої Є.Є.,

секретар - Целовальник К.А.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2

- ОСОБА_3

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 червня 2021 року, у складі судді Копилової Л.В., повний текст рішення складений 22 червня 2021 року,

у справі за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 , ОСОБА_3

про відшкодування шкоди, завданої внаслідок злочину,

В с т а н о в и в:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

19 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК»), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просив стягнути з ПрАТ «УПСК» майнову шкоду в сумі 49500 грн, шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого в сумі 15490,06 грн, шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності потерпілим в сумі 6997,20 грн, шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності потерпілим в сумі 26100 грн та моральну шкоду в сумі 2429,36 грн; стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 115450,57 грн; стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 350000 грн.

В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що 15 жовтня 2016 року о 18 годині 15 хвилин у нічний час доби ОСОБА_2 , діючи умисно в порушення вимог п.2.9 «а» ПДР України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним легковим автомобілем Toyota Lexus, номерний знак НОМЕР_1 , здійснюючи рух по проїжджій частині проспекту Перемоги з боку вулиці Панфілова в напрямку проспекту Свободи в Лівобережному районі міста Маріуполя, рухаючись зі швидкістю понад 100 км/год, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки, внаслідок чого передньою частиною керованого ним автомобіля здійснив наїзд на задню частину автомобіля Chevrolet Lacetti, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням позивача. Внаслідок вказаної ДТП позивач був травмований та отримав тяжкі тілесні ушкодження, в результаті яких йому встановлено ІІ групу інвалідності. Вироком Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 липня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки з відбуванням покарання в установі закритого типу.

Внаслідок цих подій йому була заподіяна матеріальна та моральна шкода. Після отримання вироку він звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою про відшкодування матеріальної шкоди, однак йому в цьому було відмовлено в зв`язку з неподанням такої заяви впродовж одного року.

Відповідно до висновку експерта вартість збитку нанесеного власнику автомобіля Chevrolet Lacetti 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого в результаті ДТП складає 164950,57 грн. Після ДТП його автомобіль евакуатором було перевезено до стоянкового майданчику, за що він сплатив 800 грн., а також за належне його зберігання він сплатив ще 4010 грн. У відповідності до полісу №АЕ/6949491 страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну 50000 грн, за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю 100000 грн., розмір франшизи 500 грн. Таким чином за шкоду, заподіяну його майну підлягає стягненню зі страхової компанії 49500 грн. (за мінусом франшизи), залишок у розмірі 115450,57 грн. підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 .

Окрім цього, внаслідок цієї ДТП він отримав тілесні ушкодження, був госпіталізований до нейрохірургічного відділення КЗ «Міської клінічної лікарні №5» з діагнозом закрита черепно мозкова травма, струс головного мозку, забита рана потиличної області, компресійно-осколкові переломи тіл, лінійні переломи тіл без зміщення, переломи поперечних відростків зі зміщенням, забій, розтягнення зв`язкового апарату шийного відділу хребта. В період з 15 жовтня 2016 року по 04 листопада 2016 року він проходив лікування у стаціонарі, після чого був виписаний на амбулаторне лікування до травматолога за місцем проживання, де йому був рекомендований суворий постільний режим протягом двох місяців. На придбання ліків ним витрачено 7032,16 грн., однак на сьогоднішній день його лікування ще триває. Мінімальний розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого складає 8457 грн. 90 коп. Час втрати працездатності з 15 жовтня 2016 року по лютий 2017 року, тобто 747,20 грн. за жовтень 2016 року (16 днів з розрахунку 1450 грн./місяць) за листопад 1450 грн., за грудень 1600 грн., за січень 3200 грн. Усього розмір шкоди, заподіяної його життю та здоров`ю складає 48587 грн. 26 коп.

Також вказує на те, що діями відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 йому заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що його життя повністю змінилося, він позбавлений здоров`я та майна, можливості отримувати гідну заробітну плату, утримувати свою сім`ю, вести активний спосіб життя як раніше, постійно відчуває нестерпну біль у спині, потребує лікування, став інвалідом ІІ групи. Розмір моральної шкоди він оцінює в сумі 350000 грн.

Неодноразово уточнюючи свої позовні вимоги позивач 05 вересня 2019 року в остаточній їх редакції просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 матеріальну шкоду, заподіяну йому у зв`язку з пошкодженням належного автомобіля Chevrolet Lacetti в сумі 164950,57 грн; матеріальну шкоду, заподіяну у зв`язку з витратами на евакуацію пошкодженого автомобіля до стояночного майданчика у розмірі 800 грн та його належне збереження у розмірі 4010 грн та моральну шкоду в сумі 350000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок злочину, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, заподіяну у зв`язку з пошкодженням автомобіля в сумі 164950,57 грн, матеріальну шкоду, заподіяну у зв`язку з витратами на евакуацію пошкодженого автомобіля до стояночного майданчика в сумі 800 грн та належне зберігання автомобіля в сумі 4010 грн, моральну шкоду в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 2697,50 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що аналіз досліджених судом доказів свідчить про те, що обставини передання права керування автомобілем його власником ОСОБА_3 ОСОБА_2 в день ДТП залишаються невстановленими, як з матеріалів кримінального провадження, так і при розгляді даної справи судом.

Таким чином суд вважав, що саме ОСОБА_2 здійснював безпосередню діяльність, пов`язану з використанням джерела підвищеної небезпеки.

Водночас, станом на момент ДТП відповідач ОСОБА_3 не здійснював діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не вчиняв будь-яких протиправних, винних по відношенню до позивача дій, внаслідок яких би позивачу було завдано шкоду. Яким чином він опинився в автомобілі також не встановлено.

Щодо доводів позивача та його представника про передання автомобіля його власником ОСОБА_2 шляхом мовчазної згоди та невідсторонення його від керування автомобілем, суд зазначив, що вказана обставина також не знайшла свого підтвердження при розгляді справи в суді належними та допустимими доказами.

З урахуванням наведеного суду дійшов висновку, що відсутні законні підстави для визнання відповідальним за шкоду, заподіяну позивачеві, відповідача ОСОБА_3 , як власника джерела підвищеної небезпеки станом на момент ДТП у розумінні ст.1187 ЦК України, так як джерелом підвищеної небезпеки є не саме майно (автомобіль), а діяльність, пов`язана з його використанням, і відповідальною за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, є особа, яка здійснює таку діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка керувала транспортним засобом на відповідній правовій підставі. Сам по собі той факт, що відповідач ОСОБА_3 є власником транспортного засобу і відповідно має право володіння та користування своїм майном, не свідчить на думку суду про те, що він є заподіювачем шкоди у даній ДТП і є відповідальним за заподіяну шкоду водієм потерпілому.

Суд також дійшов висновку, що відсутня сукупність обставин, які мають бути наявними для покладення на нього відповідальності за завдану шкоду: протиправність дій відповідача ОСОБА_3 та причинно-наслідковий зв`язок безпосередньо між його діями і шкодою, завданою позивачу, а також відсутні інші правові підстави для покладення на нього такої відповідальності.

Оскільки володільцем джерела підвищеної небезпеки і безпосереднім заподіювачем шкоди на момент ДТП був водій відповідач ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом, то зобов`язання по відшкодуванню завданої позивачу шкоди виникло саме у нього.

Враховуючи характер протиправних діянь відповідача, їх негативні наслідки для життя та здоров`я позивача ОСОБА_1 , які настали внаслідок ДТП у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, що призвело до втрати ним працездатності, отримання ІІ групи інвалідності, зміни його звичайного укладу і способу життя, тривалість його моральних страждань, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача 100 000 грн. моральної шкоди. При цьому на думку суду саме такий розмір відповідатиме обставинам справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

29 червня 2021 року позивач ОСОБА_1 подав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу на рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення матеріальної та моральної шкоди з відповідачів та в частині зменшення суми моральної шкоди, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосуванні норм матеріального права, просив змінити рішення та стягнути солідарно з відповідачів заподіяну йому матеріальну та моральну шкоду у повному обсязі.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 червня 2021 року визначено склад колегії: головуючий суддя (суддя - доповідач): Ткаченко Т.Б., Барков В.М., Зайцева С.А.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 05 липня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області 08 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок злочину.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 12 липня 2021 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 липня 2021 року визначено склад колегії: головуючий суддя (суддя - доповідач): Ткаченко Т.Б., Зайцева С.А., Мальцева Є.Є.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 мотивована тим, що суд дійшов необгрунтованого висновку про те, що обставини про передання власником ОСОБА_3 шляхом мовчазної згоди керування автомобілем ОСОБА_2 та не відсторонення його від керування не знайшли свого підтвердження.

З матеріалів справи об`єктивно вбачається, що на момент зіткнення відповідачі знаходилися разом в салоні автомобіля Toyota Lexus, ОСОБА_2 , який був в стані алкогольного сп`яніння, знаходився за кермом, а власник автомобіля ОСОБА_3 - біля водія на передньому пасажирському сидінні.

Суд не дав оцінки поясненням відповідача ОСОБА_2 , про те, що 15 жовтня 2016 року, після сумісного вживання алкогольних напоїв, вони с ОСОБА_3 поїхали кататися, він першим сів за кермо, автомобіля, останній не перешкоджав цьому. До зіткнення вони каталися на автомобілі впродовж години, мінялися один з одним за кермом.

Суд дійшов необґрунтованого висновку про те, що відповідач ОСОБА_3 не здійснював діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки та не вчиняв будь-яких протиправних, винних дій, внаслідок яких позивачу було завдано шкоди.

Як власник та володілець транспортного засобу, саме ОСОБА_3 відповідає за його експлуатацію. Дозволяючи ОСОБА_2 керувати своїм автомобілем, ОСОБА_3 здійснював діяльність, пов`язану з експлуатацією джерела підвищеної небезпеки та вчинив протиправне діяння - допуск до керування особи, яка завідомо перебувала у стані алкогольного сп`яніння, внаслідок чого і сталася ДТП, в якій позивачу було завдано шкоди.

За таких обставин власник транспортного засобу ОСОБА_3 повинен нести цивільну відповідальність згідно до частини 2 статті 1187 ЦК.

Суд дійшов необгрунтованого висновку про те, що володільцем джерела підвищеної небезпеки - автомобіля Toyota Lexus в момент завдання шкоди позивачу був саме ОСОБА_2 , тому що він керував автомобілем, оскільки останній не може вважатися особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, бо власник, передаючи кермо п`яній особі, порушив п.п. «г» пункту 2.9 ПДР, а винуватець ДТП, у порушення п.2.9 «а» ПДР, керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Позивач посилається на те, що відповідальність ОСОБА_2 за шкоду, завдану ним під час керування цим транспортним засобом, настає на загальних підставах (частина 3 статті 1187 ЦК України), бо він керував автомобілем неправомірно і в розумінні частини 2 статті 1187 ЦК України не володів автомобілем на відповідній правовій підставі.

Відповідачі діяли сумісно та з єдиним наміром, а отже повинні нести солідарну відповідальність. Спільні неправомірні дії відповідачів співпадають у часі.

Невмотивованим є рішення щодо зменшення розміру заявленої позивачем моральної шкоди. Моральна шкода була спричинена позивачу кримінальним правопорушенням, обставини якого свідчать про зухвалість та цинізм цього злочину. Позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження, та довгий час переносив сильний біль, ці ушкодження привели до його каліцтва, він залишається непрацездатним, отже продовжує страждати і фізично, і морально.

Розмір моральної шкоди позивач визнав виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 6000 грн на місяць, яка встановлена на дату розгляду справи та з урахуванням часу, що минув з моменту ДТП, і це без врахування того, що надалі він залишається непрацездатним інвалідом другої групи.

Зазначає, що розмір компенсації моральної шкоди у сумі 100000 грн, яку стягнув суд, взагалі не відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості.

Відзив на апеляційну скаргу

Відповідно до положень 360 ЦПК України представником відповідача ОСОБА_3 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому посилається на те, що цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, наступає у разі її цілеспрямованості, а також у разі мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності. В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК України, особою, яка її завдала.

ОСОБА_2 на момент управління транспортним засобом мав посвідчення водія категорії В, С, технічний паспорт, тому керував транспортним засобом відповідної категорії без довіреності. Автомобіль раніше ОСОБА_2 був усно довірений власником, але технічний паспорт був переданий останньому не в день ДТП 15 жовтня 2016 року, а набагато раніше та він мав брати автомобіль коли завгодно. ОСОБА_2 передано право користування авто на той час коли він був тверезий, і було це здійснено на законній підставі. Він використовував транспортний засіб на законних підставах, та саме він і повинен нести відповідальність за завдання шкоди.

Посилається також на те, що у разі, якщо транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакувації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 липня 2018 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки з відбуванням покарання в установі закритого типу, за те, що він 15 жовтня 2016 року о 18 годині 15 хвилин у нічний час доби умисно в порушення вимог п.2.9 «а» ПДР України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним легковим автомобілем Toyota Lexus, номерний знак НОМЕР_1 , здійснюючи рух по проїжджій частині проспекту Перемоги з боку вулиці Панфілова в напрямку проспекту Свободу в Лівобережному районі міста Маріуполя, рухаючись зі швидкістю понад 100 км/год, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки, внаслідок чого передньою частиною керованого ним автомобіля здійснив наїзд на задню частину автомобіля Chevrolet Lacetti, яким керував позивач ОСОБА_1 .

З матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_2 , за яким його визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, на момент скоєння ДТП власником автомобіля Toyota Lexus, номерний знак НОМЕР_1 , був відповідач ОСОБА_3 , однак керував ним ОСОБА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, яким чином опинився за кермом автомобіля він не пам`ятає.

Судом за клопотанням представника відповідача ОСОБА_4 досліджені копії протоколів допиту відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в якості свідків за вказаним кримінальним провадженням. При дослідженні таких суд встановив, що відповідач ОСОБА_2 пояснював, що 15 жовтня 2015 року вони з ОСОБА_3 вживали спиртні напої. В цей же день він керуючи автомобілем, який належить останньому вчинив ДТП з участю автомобіля позивача. ОСОБА_3 йому неодноразово дозволяв керувати належним йому автомобілем в тверезому стані і маючи при собі документи, однак чи надавав такий дозвіл саме в той день він не пам`ятає. Як вони опинилися в автомобілі він також не пам`ятає. ДТП було скоєне саме через перебування ним в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідач ОСОБА_3 пояснював, що 15 жовтня 2015 року вони з ОСОБА_2 вживали спиртні напої. В цей же день останній, керуючи належним йому автомобілем вчинив ДТП з участю автомобіля позивача. В момент ДТП він знаходився на передньому пасажирському сидінні автомобіля і спав, однак при яких обставинах він заснув не пам`ятає. За яких обставин ОСОБА_2 сів за кермо його автомобіля він також не пам`ятає, не знає. Він неодноразово дозволяв ОСОБА_2 керувати належним йому автомобілем в тверезому стані і маючи при собі документи, однак чи надавав такий дозвіл саме в той день він не пам`ятає. ДТП було скоєне саме через перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння.

Згідно висновку № 394 від 22 грудня 2016 року про оцінку вартості матеріальної шкоди, заподіяної власнику колісного транспортного засобу вартість матеріальної шкоди, заподіяної власнику пошкодженням автомобіля Chevrolet Lacetti, номерний знак НОМЕР_2 станом на момент ДТП - 15 жовтня 2016 року складає 164950,57 грн.

Розмір витрат на евакуацію пошкодженого автомобіля Chevrolet Lacetti, номерний знак НОМЕР_2 , належного позивачу ОСОБА_1 до стояночного майданчика та його належне збереження складає 800 грн. та 4010 грн. відповідно.

У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями позивач ОСОБА_1 проходив лікування, після ДТП він став особою з інвалідністю та йому присвоєно ІІ групу інвалідності. 15 жовтня 2016 року одразу після ДТП позивач був госпіталізований до лікарні з діагнозом: закрита черепно мозкова травма, струс головного мозку, забита рана потиличної області, компресійно - осколкові переломи тіл, лінійні переломи тіл без зміщення, переломи поперечних відростків зі зміщенням, забій, розтягнення зв`язкового апарату шийного відділу хребта, та проходив лікування по 04 листопада 2016 року. В період з 06 листопада по 17 листопада 2017 року, з 20 листопада по 01 грудня 2017 року та з 25 квітня по 06 травня 2019 року проходив лікування в стаціонарі, що підтверджується виписками з медичної картки стаціонарного хворого.

2. Мотивувальна частина

Позиція Донецького апеляційного суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення та трекінг сайту Укрпошта (т.2 а.с.7, 12, 13).

Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі (т.1 а.с. 250).

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про задоволення апеляційної скарги частково, скасування рішення суду першої інстанції, з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Донецький апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону не відповідає повністю.

Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина 1 статті15 ЦК України).

Право на захист цивільних прав та інтересів судом передбачаено частиною 1 статта 16 ЦК України, відповідно до якої кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно пунктом 3 частини 2 статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За положеннями статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.

Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як встановлено судом першої інстанції, вироком Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 липня 2018 року ОСОБА_2 , відповідача у даній справі, визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частини 2 статті 286 КК України, за те, що він 15 жовтня 2016 року о 18 годині 15 хвилин у нічний час доби умисно в порушення вимог п.2.9 «а» ПДР України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним легковим автомобілем Toyota Lexus, номерний знак НОМЕР_1 , здійснюючи рух по проїжджій частині проспекту Перемоги з боку вулиці Панфілова в напрямку проспекту Свободу в Лівобережному районі міста Маріуполя, рухаючись зі швидкістю понад 100 км/год, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки, внаслідок чого передньою частиною керованого ним автомобіля здійснив наїзд на задню частину автомобіля Chevrolet Lacetti, яким керував позивач ОСОБА_1 (а.с.11-14).

Вказаним вироком, що не заперечувалось в суді представником відповідача ОСОБА_3 , також встановлено, що в момент ДТП в автомобілі Toyota Lexus, номерний знак НОМЕР_1 , також знаходився його власник, відповідач ОСОБА_3 . Останній, як і водій ОСОБА_2 знаходився в нетверезому стані.

Допитаний в якості свідка працівник поліції ОСОБА_5 , що вбачається з наведеного вище вороку суду, пояснив, що після зіткнення транспортного засобу Toyota Lexus, спочатку з боку пасажирського місця, а потім із-за керма автомобіля вийшли чоловіки, які були в стані алкогольного сп`яніння.

З досліджених судом першої інстанції копії протоколів допиту відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (в якості свідків за вказаним кримінальним провадженням) суд встановив, що відповідач ОСОБА_2 пояснював, що 15 жовтня 2016 року вони з ОСОБА_3 вживали спиртні напої. В цей же день він керуючи автомобілем, який належить останньому вчинив ДТП з участю автомобіля позивача. ОСОБА_3 йому неодноразово дозволяв керувати належним йому автомобілем в тверезому стані і маючи при собі документи, однак чи надавав такий дозвіл саме в той день він не пам`ятає. Як вони опинилися в автомобілі він також не пам`ятає. ДТП було скоєне саме через перебування ним в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідач ОСОБА_3 пояснював, що 15 жовтня 2016 року вони з ОСОБА_2 вживали спиртні напої. В цей же день останній керуючи належним йому автомобілем вчинив ДТП з участю автомобіля позивача. В момент ДТП він знаходився на передньому пасажирському сидінні автомобіля і спав, однак при яких обставинах він заснув не пам`ятає. За яких обставин ОСОБА_2 сів за кермо його автомобіля він також не пам`ятає, не знає. Він неодноразово дозволяв ОСОБА_2 керувати належним йому автомобілем в тверезому стані і маючи при собі документи, однак чи надавав такий дозвіл саме в той день він не пам`ятає. ДТП було скоєне саме через перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, матеріалами справи об`єктивно підтверджується, що в момент зіткнення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знаходилися разом в салоні автомобіля Toyota Lexus, номерний знак НОМЕР_1 та в нетверезому стані. ОСОБА_2 знаходився за кермом автомобіля, а власник вказаного автомобіля ОСОБА_3 - біля водія на передньому пасажирського сидінні.

Відмовляючи у солідарному стягненні заподіяної внаслідок ДТП шкоди потерпілому ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов неправильного висновку щодо не встановлення обставин, при яких ОСОБА_2 опинився за кермом, належного ОСОБА_3 автомобіля, враховуючи ті обставини, що відповідачі до скоєння ДТП разом вживали спиртні напої, та останній в момент цієї пригоди знаходився в автомобілі поруч з водієм ОСОБА_2 , а отже достеменно знав про те, що ОСОБА_2 знаходився в нетверезому стані, а отже не мав права передавати йому право на керування автомобілем.

Ті обставини, що раніше ОСОБА_3 передавав право керування вказаним автомобілем ОСОБА_2 не має правового значення при розгляді даної справи.

Згідно підпунктів «а», «г» пункту 2.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, водієві забороняється, зокрема, керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у хворобливому стані.

Відповідно до роз`яснень, наведених у пунктах 11, 12 постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 « Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальними за за технічний стан чи чи експлуатацію транспортних засобів є,зокрема, власники та водії таких засобів, які дозволили іншим особам керувати останніми. Допуском до керування транспортним засобом особи, яка перебуває у стані сп`яніння або не має права ним керувати, визнають усні чи письмові згоду, розпорядження, вказівку особи, відповідальної за технічний стан чи експлуатацію цього засобу, про його використання у сфері дорожнього руху таким водієм. Як допуск можна розглядати також мовчазну згоду, видачу маршрутного листа, передачу ключів і документів або керма під час руху, невідсторонення водія від керування тощо.

Отже, як власник та володілець транспортного засобу, автомобіля Toyota Lexus, номерний знак НОМЕР_1 , відповідач ОСОБА_3 відповідає за його експлуатацію. Дозволяючи ОСОБА_2 керувати належним його автомобілем, ОСОБА_3 здійснював діяльність, пов`язану з експлуатацією джерела підвищеної небезпекою та надав допуск до керування особи, яка завідомо перебувала у стані алкогольного сп`яніння, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода та завдано потерпілому ОСОБА_1 шкоди.

З огляду на наведене вище, власник причетного до ДТП транспортного засобу ОСОБА_3 , відповідно до положень частини 2 статті 1187 ЦК України, повинен нести цивільну відповідальність за заподіяну позивачу ОСОБА_1 шкоду.

Враховуючи ті обставини, що власник автомобіля Toyota Lexus, номерний знак НОМЕР_1 , у порушення підпункту «г» пункту 2.9 Правил дорожнього руху передав кермо вказаного автомобіля п`яній особі, а винуватець ДТП, ОСОБА_2 , у порушення підпункту «а» пункту 2.9 вказаних правил, керував цим транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, не можна погодитися і з висновком суду першої інстанції про те, що, оскільки він керував автомобілем, володільцем джерела підвищеної небезпеки, вказаного автомобіля, в момент завдання позивачу ОСОБА_1 шкоди був саме ОСОБА_2 .

Відповідальність ОСОБА_2 за шкоду, завдану ним під час керування цим транспортним засобом, настає на загальних підставах, відповідно до положень частини 3 статті 1187 ЦК України, враховуючи ті обставини, що він керував автомобілем неправомірно, та в розумінні частини 2 статті 1187 ЦК України, не може вважатися, що володів автомобілем на відповідній правовій підставі.

Особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, згідно статті 1190 ЦК України, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

Як раз`яснено в пункті 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» ( далі - Постанова № 4 від 01 березня 2013 року),особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК).

Оскільки відповідачі діяли сумісно, ОСОБА_3 передав управління автомобілем ОСОБА_2 , завідомо знаючи, що останній знаходився в стані сп`яніння, так як сумісно, до початку керування транспортним засобом, зловживали спиртні напої, та діяли з єдиним наміром, повинні нести солідарну відповідальність за заподіяну позивачу шкоду.

При цьому, у цивільному праві діє презумпція вини.

Крім того, згідно частини 2 статті 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За положеннями частини 5 статті 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У пункті 4 Постанови № 4 від 01 березня 2013 року роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди, відповідач ОСОБА_3 не звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду) разом із відповідачем ОСОБА_2 , так як не доведено, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Розмір заподіяної позивачу майнової шкоди, яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , підтверджується матеріалами справи, а саме, відповідно до висновку № 394 від 22 грудня 2016 року про оцінку вартості матеріальної шкоди, заподіяної власнику колісного транспортного засобу, вартість матеріальної шкоди, заподіяної власнику пошкодженням автомобіля Chevrolet Lacetti, номерний знак НОМЕР_2 станом на момент ДТП - 15 жовтня 2016 року складає 164950,57 грн (т.1 а.с.16-37); розмір витрат на евакуацію пошкодженого автомобіля Chevrolet Lacetti, номерний знак НОМЕР_2 , належного позивачу ОСОБА_1 до стояночного майданчика та його належне збереження складає відповідно 800 грн та 4010 грн (т.1 а.с. 48).

Надходячи висновку про стягнення з відповідачів матеріальної шкоди, заподіяної власнику пошкодженням автомобіля Chevrolet Lacetti, номерний знак НОМЕР_2 , у розмірі 164950,57 грн, колегія суддів враховує наступне.

Згідно статті 30 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

У пунктах 14, 15 Постанови № 4 роз`яснено, що ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Оскільки особи, які заподіяли позивачу шкоду, а саме, відповідачі по справі, не заявляли про передачу їм залишків пошкодженого автомобіля або про відшкодування потерпілому різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, та відповідачі не позбавлені в подальшому вирішити питання про передачу їм залишків автомобіля після відшкодування майнової шкоди потерпілому, колегія суддів з урахуванням принципу диспозитивності, дійшла висновку, що з відповідачів підлягає стягненню майнова шкода, пов`язана зі знищенням автомобіля саме у розмірі 164950,57 грн.

Дійшовши висновку про те, що відповідальність за відшкодування заподіяної шкоди позивачу необхідно покласти на відповідачів, колегія суддів виходить з наступного.

Транспортний засіб Toyota Lexus, номерний знак НОМЕР_1 на момент настання події був забезпеченим в ПрАТ «УПСК» згідно з Договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/6949491 від 29 січня 2016 року (т.1 а.с.15).

Згідно підпункту 37.1.1. пункту 37.1. статті 37. Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), зокрема, є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

З відповіді ПрАТ «УПСК» вих № 1790/18 від 15 травня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування 05 березня 2019 року, тоді як страховий випадок настав 15 жовтня 2016 року.

Оскільки позивачем пропущено річний строк для звернення до страховика з питання здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), ПрАТ «УПСК» відмовило йому у виплаті вказаного страхового відшкодування.

Щодо відшкодування моральної шкоди

За положеннями частини 1, 2, 3 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова № 4 від 31 березня 1995 року) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до роз`яснень, наведених в пункті 9 Постанови № 4 від 31 березня 1995 року, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу була заподіяна моральна шкода скоєнням кримінального злочину, вчиненого ОСОБА_2 та протиправними діями ОСОБА_3 .

Під час ДТП ОСОБА_1 отримав ушкодження здоров`я та був госпіталізований до лікарні з діагнозом: закрита черепно мозкова травма, струс головного мозку, забита рана потиличної області, компресійно - осколкові переломи тіл, лінійні переломи тіл без зміщення, переломи поперечних відростків зі зміщенням, забій, розтягнення зв`язкового апарату шийного відділу хребта, та проходив лікування по 04 листопада 2016 року. В період з 06 листопада по 17 листопада 2017 року, з 20 листопада по 01 грудня 2017 року та з 25 квітня по 06 травня 2019 року проходив лікування в стаціонарі, що підтверджується виписками з медичної картки стаціонарного хворого (т.1а.с.49-53).

Внаслідок отриманих ушкоджень здоров`я був визнаний особою з інвалідністю ІІ групи (т.1 а.с. 164).

Висновком № 394 від 22 грудня 2016 року про оцінку вартості матеріальної шкоди, заподіяної власнику колісного транспортного засобу підтверджується знищення належного йому автомобіля Chevrolet Lacetti, номерний знак НОМЕР_2 , відновлення якого визнано недоцільним, у зв`язку він був позбавлений засобу для пересування.

Враховуючи характер протиправних діянь відповідачів, їх негативні наслідки для життя та здоров`я позивача ОСОБА_1 , які настали внаслідок ДТП у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, що призвело до втрати ним працездатності, отримання ІІ групи інвалідності, втрати можливості працювати та отримувати гідну заробітну плату, утримувати свою сім`ю, вести активний спосіб життя, зміни його звичайного укладу і способу життя, тривалість його моральних страждань, колегія суддів вважає можливим стягнення на його користь солідарно з відповідачів у відшкодування моральної шкоди 200000 грн, що буде відповідати принципам розумності та справедливості

Щодо судового збору

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні з позовною заявою та з апеляційною скаргою ОСОБА_1 був звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди підлягають задоволенню повністю, моральної шкоди - частково, з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в дохід держави підлягає стягненню судовий у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції по 1848,81 грн з кожного (1697,61 грн + 2000 грн) : 2) та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції по 2773,21 грн з кожного (1697,61 грн + 2000 грн =3697,61 грн х 150%) : 2).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок злочину.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 червня 2021 року скасувати повністю та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок злочину, задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , місце відбування покарання: Бердянська виправна колонія № 77, вул. Промислова, 1, м.Бердянськ Запорізької області) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) майнову шкоду, заподіяну у зв`язку з пошкодженням автомобіля в сумі 164950 (сто шістдесят чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят) гривень 57 копійок, матеріальну шкоду, заподіяну у зв`язку з витратами на евакуацію пошкодженого автомобіля до стояночного майданчика в сумі 800 (вісімсот) гривень та належне зберігання автомобіля в сумі 4010 (чотири тисячі десять) гривень та у відшкодування моральної шкоди 200000 (двісті тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , місце відбування покарання: Бердянська виправна колонія № 77, вул. Промислова, 1, м.Бердянськ Запорізької області) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) в дохід держави судовий збір у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції по 1848 (одна тисяча вісімсот сорок вісім) гривень 81 копійку з кожного та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції по 2773 (дві тисячі сімсот сімдесят три) гривні 21 копійки з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 02 серпня 2021 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

С.А.Зайцева

Є.Є.Мальцева