Справа № 464/6494/18
пр.№ 2/464/499/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.07.2021 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

суддя Тімченко О.В.

cекретар судового засідання Дзьобан Н.С.

справа № 464/6494/18

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

третя особа Сихівська районна адміністрація ЛМР в особі органу опіки та піклування

вимоги: позбавлення батьківських прав

представники учасників справи:

позивача - адвокат Гривна Т.Б.

відповідача - адвокат Новінська Л.О.

третьої особи - ОСОБА_3 .

Стислий виклад позицій сторін

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У позові зазначає та в суді покликається на те, що є колишнім подружжям, шлюб між якими розірвано 03.04.13. рішенням Сихівського районного суду м.Львова. В шлюбі з відповідачем має двох дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з нею та її новою сім`єю і перебувають на її утриманні. Відповідач допомоги на утримання дітей не надавав, у зв`язку з чим звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів, що був задоволений. По сплаті аліментів відповідач має велику заборгованість, не цікавиться дітьми, дзвонить дітям у нетверезому стані і в такому ж стані відвідує їх, не дає дозволу для виїзду їм за кордон, та діти його соромляться; карає дітей: сина - фізично, а дочку - морально. Ствердила, що спілкування для дітей з відповідачем є стресом. Позивач у суді була допитана як свідок, під час чого дала аналогічні показання. Зазначене підтримала її представник.

Відповідач та його представник заявлені позовні вимоги заперечили, подавши відзив на позов, який підтримали в суді; батько дітей зазначив, що після розпаду сім`ї останні залишились проживати з матір`ю. Він завжди чим міг, то допомагав як продуктами харчування, так і одягом для сина та грошима. Дійсно не вчасно сплачував присуджені судом аліменти, у зв`язку з чим утворилась значна заборгованість, що пов`язано із доглядом за батьком ОСОБА_6 , який є особою з інвалідністю П групи загального захворювання. Він перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Сихівського відділу м.Львова, у зв`язку з чим отримує компенсацію як особа, яка надає соцпослуги особі з інвалідністю. Через це не міг працевлаштуватись, а мав неофіційні підробітки. З дітьми, яких дуже любить, завжди підтримує відносини, дзвонить, зустрічається або перед школою, або після; відвідує інколи школу та спілкувався з вчителями, приймав участь у ремонті спортзали; крім того дає кошти кожного місяця 1000 грн. на обидвох (якщо зустріне сина, то кошти і для дочки одночасно передає, і навпаки), дочці окремо на костюм для танців у розмірі 3000 грн. Зазначає, що діти бояться позивачу щось казати, тому вони не про все їй розповідають; щоб мати їх не сварила, кажуть інколи, що не мають часу з ним спілкуватись, зокрема, по телефону. До позивача додому він не приходить, щоб не спровокувати конфліктів, адже така утворила нову сім`ю, де є маленька дитина, та й його ніхто ніколи не запрошував. Не звертався до районної адміністрації з приводу неможливості повноцінно бачитись з дітьми, щоб не нагнітати ситуацію. Щодо дозволу на виїзд дітей за кордон, то такий давав, допоки не втратив паспорт, що унеможливило у нотаріуса відповідне оформлення. При подачі позивачем відповідного позову до суду такий в суді визнав. На розгляд питання про позбавлення його батьківських прав до органу опіки та піклування запізнився, і таке було вирішено у його відсутності. У зв`язку з цим у задоволенні позову просить відмовити. Просять врахувати, що орган опіки та піклування прийняв своє рішення лише на підставі доводів позивача.

Представник третьої особи позов підтримав, як і висновок від 16.10.18. про позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей, які не були заслухані при дачі такого; зазначивши про велику заборгованість по аліментах та відсутність звернення останнього до відповідного органу з заявами про чинення перешкод у побаченнях з дітьми.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 19.12.18. позов було прийнято до розгляду з відкриттям провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначенням у підготовче засідання.

Ухвалою суду від 29.05.19. клопотання представника відповідача задоволено та витребувано з Сихівської РА ЛМР як органу опіки та піклування оригінали матеріалів (для огляду) та належним чином завірені їх копії, що слугували підставою для дачі органом опіки та піклування висновку № 33 від 16.10.18.

Ухвалою суду від 08.07.19. підготоче провадження у справі закрито та таку призначено до судового розгляду із задоволенням клопотання представника відповідача про виклик і допит свідків.

Ухвалою суду від 05.07.21., постановленою судом без виходу до нарадчої кімнати, прийнято відмову представника відповідача та відповідача від клопотання про допит заявлених свідків у зв`язку із заслуховуванням у суді думки неповнолітніх дітей.

Мотиви та висновки суду

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Згідно із ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відтак права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

У ст.7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

Згідно із ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Тому судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Водночас позбавлення батьківських прав батька щодо неповнолітньої дитини є крайнім заходом впливу.

Так, наявними у справі письмовими доказами підтверджується та учасниками справи визнаються наступні обставини.

Сторони по справі є колишнім подружжям, шлюб між якими розірвано рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 03 квітня 2013 року, та батьками неповнолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Діти проживають з позивачем, що не заперечується сторонами.

Згідно з рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 28 жовтня 2014 року відповідачу присуджено до сплати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 650 грн. на кожну дитину щомісячно. Дане рішення перебуває на виконанні в Сихівському ВДВС міста Львова (ВП № 46189806), та станом на 31.10.18. згідно з розрахунком ст.державного виконавця заборгованість по аліментах становить 51669,20 грн.

Відповідач здійснює доглядом за батьком ОСОБА_6 , який є особою з інвалідністю П групи загального захворювання, у зв`язку з чим перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Сихівського відділу м.Львова та отримує компенсацію як особа, яка надає соцпослуги особі з інвалідністю, що підтверджується довідкою Сихівського ВСЗ УСЗ ДГН ЛМР від 21.03.19.

За висновком органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації № 33 від 16.10.18., відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не дбає про духовний та фізичний розвиток дітей, матеріально не забезпечує, а тому вважає за доцільне позбавлення батьківських прав відносно дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач як на підстави, передбачені ч.1 ст.164 СК України, позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітніх дітей покликається на ухилення від виконання ним своїх обов`язків по вихованню дітей та хронічне вживання алкоголю.

Під час судового розгляду судом не тільки було допитано позивача та заслухані пояснення відповідача, але й за клопотанням сторін заслухані неповнолітні діти: опитана ОСОБА_5 та допитаний ОСОБА_4 у відсутності батьків, але за участі представників сторін та органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації.

Неповнолітній ОСОБА_4 суду показав (на його прохання з зали суду були видалені батьки), що до розпаду сім`ї та переїзду з мамою і її новою сім`єю за іншою адресою спілкувались з батьком дуже тісно. В подальшому стали зідзвонюватись; приходив до школи, щоб побачитись. Батько завжди питає як здоров`я, навчання; давав свій мобільний телефон, щоб користувався. При зустрічах батько давав як для нього, так і для передачі сестрі, 500 грн., 200 грн. або більше, інколи 100 доларів США, про що казав мамі (може інколи забував). Ніколи батько проти матері ні його, ні сестру не настроював; до них в гості батько не може прийти, бо вдома маленька сестра і вітчим. Приходить в гості до батька та його батьків сам, або коли кличуть. Ствердив, що любить батька, хоче піклуватись про нього; не хоче, щоб батька позбавляли батьківських прав; це, зазначив, краще лише у випадку, щоб не отримувати від нього дозвіл для виїзду за кордон.

Неповнолітня ОСОБА_5 ствердила, що любить батьків; батько приходить відвідувати її як додому (біля під`їзду), так і до школи, інколи напідпитку, завжди дзвонить і питає як справи, як здоров`я, чим допомоги, чи потрібно гроші, як досягнення на танцях; давав гроші: то 200 грн., то 500 грн., на день народження 100 доларів США; коли брат втратив свій телефон, батько віддав йому свій. Про отримані від батька гроші не завжди розповідали мамі. Батько 2 чи 3 рази пропонував їхати з ним в село, але вона не хотіла, як і іноді говорити по телефону. Зазначила, що батько не надавав дозволу для виїзду за кордон, як пізніше стало відомо через втрату ним документів. До себе додому не запрошує батька, а бачаться у під`їзда, тому що вдома маленька сестра і вітчим. Ствердила, що боїться втратити батька, хоче його бачити і спілкуватись з ним; не хоче, щоб його позбавляли батьківських прав.

Надані позивачем характеристики на дітей, де зокрема зазначаються відомості про те, що відповідач в школі не з`являється, навчанням та шкільним життям дітей не цікавиться, спростовуються твердженнями самих дітей у суді, що узгоджуються з поясненнями відповідача у справі.

Щодо наявного у матеріалах справи висновку органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації, за відсутності пояснень обидвох батьків та думки неповнолітніх дітей, які були судом заслухані на клопотання сторін у їх відсутності, то такий не спростовує викладені у рішенні суду обставини.

Частиною першою статті 81 ЦПК України року встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.ч.1-3 ст.89 СК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За положенням ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Зазначений висновок має рекомендаційний характер, а матеріали справи не містять належних та беззаперечних доказів, які б свідчили про винну поведінку відповідача щодо дітей, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.

Оскільки такий висновок не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, тому цей висновок є необґрунтованим.

Сама по собі заборгованість по несплаті аліментів з урахуванням часткового її погашення та надання дітям особисто, що підтвердили останні в суді, коштів відповідачем не може слугувати безумовною підставою для позбавлення його батьківських прав.

Жодних належних доказів зловживання відповідачем спиртними напоями позивачем суду не було надано, а тому такі твердження є припущенням останньої.

Тому на підставі наданих доказів, з належною їх оцінкою, суд дійшов висновку про відсутність доказів винної поведінки відповідача та свідомого нехтування ним батьківських обов`язків.

Наведене позивачем на підтвердження позовних вимог свідчать лише про існування між батьками дітей конфліктної ситуації, а не про негативне відношення батька до дітей чи невиконання ним своїх батьківських обов`язків, які були б достатніми для висновку про наявність підстав для позбавлення його батьківських прав.

Тому на підставі наданих доказів, з належною їх оцінкою, суд дійшов висновку про відсутність доказів винної поведінки відповідача та свідомого нехтування ним батьківських обов`язків.

Відомості, які в спростували даний висновок суду, відсутні.

З огляду на встановлені обставини справи щодо поведінки батька по відношенню до дітей та ставлення останніх до батька, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав, а відтак і задоволення позову.

Розподіл судових витрат

У порядку ст.141 ЦПК України судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст.259, 263, 264, 265, 268, 282, 354 ЦПК України,

у х в а л и в :

Відмовити в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Судові витрати залишити по понесеним.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст.354 ЦПК України). Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень ЦПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ;

третя особа Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради в особі органу опіки та піклування, код 25258931, м.Львів, пр.Червоної Калини,66.

Суддя О.В.Тімченко