22-ц/804/2573/21
263/160/21

Єдиний унікальний номер 263/160/21
Номер провадження 22-ц/804/2573/21
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

20 жовтня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк»

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» на заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 серпня 2021 року у складі суду Ковтуненко В.О., у цивільній справі про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

06 січня 2021 року АТ КБ «Приват Банк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором . Позов вмотивований тим, що

22.12.2016 року між банком та відповідачкою було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого, остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Кредитор свої зобов`язання за договором виконав, надавши кредит у сумі визначеній у договорі. Однак відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 26.10.2020 року утворилася заборгованість у сумі 31328,75грн, з них: 20976,29грн - заборгованість за тілом кредиту; 8956,40грн - заборгованість за простроченими відсотками; 1396,06грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит.

Просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором №б/н від 22.12.2016 року в розмірі 31328,75грн та судовий збір у розмірі 2102грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 серпня 2021 року позовні вимоги АТ КБ «Приват Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 22.12.2016 року в розмірі 20976,29грн та судовий збір у розмірі 1407,50грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції керувався ст.ст. 525, 526, 530,549, 625, 634, 638, 1054 ЦК України, Законом України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, та виходив з того, що відповідачка проживає у м. Маріуполі, тобто у населеному пункті, де проводиться антитерористична операція нині операція об`єднаних сил, тому, згідно положень ст. 2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції відмовив у задоволенні позову в частині стягнення пені та штрафів.

Відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, відповідальності за прострочене зобов`язання, компенсовані наданим банком Витягом з Умов та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи

Не погодившись з даним рішенням, позивач - АТ КБ «Приват Банк» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просив рішення в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за простроченими відсотками та відсотками, нарахованими на прострочений кредит скасувати, та задовольнити позовні вимоги в цій частині.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що відповідачка підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приват Банку. Таким чином з моменту підписання заяви було укладено договір в порядку ч. 1 ст. 364 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору.

Ідентифікація клієнта не є обов`язковою, якщо він вже має рахунки в цьому банку і був раніше ідентифікований відповідно до вимог законодавства України.

01.02.2018 відповідачкою підписано довідку про умови кредитування (паспорт споживчого кредиту), в якому відповідачка особистим підписом підтвердила ознайомлення з основними умовами кредитування та розміром відсоткової ставки.

Активація картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення між сторонами кредитного договору. Крім того, з виписки по руху коштів вбачається, що відповідачка користувалася кредитним коштами, та частково погашала наявну заборгованість.

Суми, які просив стягнути позивач, належним чином підтверджені розрахунком заборгованості, випискою за картрахунками. Заборгованість за процентами за весь період нараховувалась саме за визначеними в паспорті споживчого кредиту ставками.

Суд в оскаржуваному рішенні не навів жодних правових підстав для надання відповідачці права користування коштами банку без сплати відсотків.

До позову позивачем було додано витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в редакції, що діяла на момент на час укладення кредитного договору. Підписавши відповідну анкету-заяву, відповідачка приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг, які діяли та були оприлюднені на сайті банку на час підписання відповідної анкети. Суд повинен був встановити розмір заборгованості по процентам, а не відмовляти у задоволенні цих позовних вимог.

Доводи і заперечення інших учасників справи

Враховуючи положення ч. 13 ст. 7, ч. 4 ст. 274, ч. 1 ст. 368 ЦПК України, розгляд даної справи в силу ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту сторонами не оскаржується і апеляційним судом згідно із вимогами ч. 1 ст. 367 ЦПК України не перевіряється.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає, обставини судом першої інстанції встановлено не повно, висновки зроблено без дотримання вимог законів, які регулюють спірні відносини.

Відповідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Між АТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 22.12.2016 року укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приват Банку, згідно якого останній був наданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідачка підтвердила свою згоду, що заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківського обслуговування.

Згідно розрахунку відповідача за вказаним кредитним договором станом на 26.10.2020 року заборгованість складає 31328,75грн, з них: 20976,29грн - заборгованість за тілом кредиту; 8956,40грн - заборгованість за простроченими відсотками; 1396,06грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит.

Відмовляючи в задоволенні позовних щодо стягнення з відповідачки відсотків, суд виходив з відсутності доказів погодження їх розміру.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Абзацом 2 частини першої статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та Банком Договір, що підтвердив підписом у заяві (а.с. 13).

Згідно довідки АТ КБ Приватбанк, дійсність якої не спростована відповідачем, позичальником за договором про надання банківських послуг від 22.12.2016року б/н було отримано картки, зокрема: 01.02.2018 (№ НОМЕР_1 ) - термін дії до 09/21; 23.04.2018 (№ НОМЕР_2 ) - термін дії до 12/21 з наданням якої банком встановлено позичальникові кредитний ліміт 4000грн, з подальшим зменшенням до 0,00грн. (а.с. 11, 12)

Крім того, у справі наявний Паспорт споживчого кредиту, в якому викладені умови кредитування з використанням кредитних карток Універсальна та Універсальна ГОЛД, який був підписаний позичальником 01.02.2018 (а.с. 14,15), і в якому сторонами договору була узгоджена процентна ставка за користування кредитними коштами поза межами пільгового періоду на рівні 43,2% річних (відповідно 42% річних по картці Універсальна ГОЛД), а також процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 86,4 % річних (відповідно 84% річних по картці Універсальна ГОЛД), що в сенсі ст.ст. 628, 638, 1048, 1054 ЦК України є обов`язковим до виконання ОСОБА_1 , бо достовірність підписів позичальником не оспорювалась.

Отже, у наведених документах/формулярах сукупно визначено домовленість сторін про обсяг кредитного ліміту і сплату відсотків за користування кредитом, що підтверджує факт укладення між сторонами кредитного договору.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для стягнення з позичальника заборгованості по нарахованим відсоткам та заборгованості по простроченим відсоткам за користування кредитними коштами, безпідставно відхиливши узгоджені між сторонами умови оплатності кредиту з використанням платіжної картки Універсальна на рівні поточної ставки поза межами пільгового періоду 43,2% річних, 42% річних з використанням платіжної картки Універсальна ГОЛД, і підвищеної процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту (що було допущено позичальником) 86,4% та 84% . Підпис позичальника у споживчому паспорті здійснений після підписання анкети-заяви і старту карткового рахунку 01.02.2018, що свічить про безпосереднє врегулювання сторонами за укладеним договором питання оплатності кредитних відносин.

Враховуючи розмір погоджених відсотків, колегія суддів погоджується із зазначеним позивачем розрахунком заборгованості по відсоткам, яка дорівнює 8956,40грн. заборгованість за простроченими відсотками, та 1396,06 грн. заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості по відсоткам згідно ст.625 ЦК України через відсутність узгоджених термінів виконання зобов`язання.

Статтею 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК) встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на дату звернення до суду 06.04.21 року відповідачка мала заборгованість за тілом кредиту в сумі 20976,29грн., зобов`язання по погашенню кредиту нею не виконуються з 11.09.2019 року.

З паспорту кредитування вбачається, що відповідачка прийняла на себе зобов`язання повертати кредит щомісяця до 25 числа поточного місяця 5% від заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше 100грн.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежа.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно вищенаведеного мотивування, рішення у відповідній частині, згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості по відсоткам в сумі 8956,40грн. та 1396,06грн.

Вказані висновки ґрунтуються на позиції Верховного Суду, висловлені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням вимог чинного законодавства та повинно бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі та змінено в частині стягнення судових витрат.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно положень ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як наслідок з ОСОБА_1 на користь банку слід стягнути 2102,00грн. судові витрати за подачу позову та 3153,00грн. за подачу апеляційної скарги.

Повний текст постанови виготовлено 23 жовтня 2021 року.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» - задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 серпня 2021 року скасувати в частині відмовлених позовних вимог та постановити нове, і змінити в частині стягнення судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» () заборгованість за кредитним договором № б/н від 22.12.2016 року:

- 8956,40грн за простроченими відсотками,

- 1396,06 грн заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України,

- 2102,00грн понесені судові витрати за подачу позову,

- 3153,00грн за подачу апеляційної скарги .

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: С.А.Зайцева

О.М.Пономарьова