Справа № 629/2269/21
Номер провадження 2/629/869/21
25.10.2021 року м. Лозова
Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого судді- Мицик С.А., при секретарі судових засідань- Заводяній О.Ю., за участю представника позивача- Стефківського В.І., розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 - адвокатського об`єднання «Автопоміч» в особі адвоката Стефківського Володимира Івановича до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, -
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Крім того, пояснив, що справу з перегляду вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30.09.2020 року Харківським апеляційним судом призначено до розгляду, наразі судове рішення за апеляційною скаргою судом апеляційної інстанції не прийнято.
Представник відповідача надав відзив на позовну заяву(а.с. 44-48) в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В обґрунтування заперечень проти позову у відзиві зазначив, що 06.08.2020 р. позивачем до АТ "СК "МЕГА-ГАРАНТ" було подано Заяву про виплату страхового відшкодування. 17.11.2020 р. до АТ "СК "МЕГА-ГАРАНТ" від позивача надійшла Заява про долучення документів до заяви на виплату страхового відшкодування, в якій позивач просив долучити копію вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області по справі №629/3629/20 відносно ОСОБА_4 . Вказаним вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Відповідно до статті 75 КК України ОСОБА_4 від відбування основного покарання звільнено, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 роки не вчинить нових злочинів та виконає покладені на нього обов`язки. Відповідно до абз. 4 пункту 36.2. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо дорожньо- транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Харківським апеляційним судом призначено судовий розгляд апеляційних скарг на вищезазначений вирок суду та до теперішнього часу судом апеляційної інстанції не ухвалено судове рішення за результатом розгляду апеляцій. Таким чином, оскільки вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30.06.2020 р. по справі № 629/3629/20 у зв`язку із розглядом апеляційних скарг не набув законної сили, то й підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні. АТ "СК "МЕГА-ГАРАНТ" вважає за неможливе прийняти остаточне рішення щодо визнання події, яка трапилася 28.06.2020 р. страховим випадком за Полісом №157622582. За змістом положень ЦК України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказаної норми вбачається, що прийняття страховиком рішення про виплату страхового відшкодування не можливе до набуття вироку у кримінальному провадження законної сили. Позивач зможе претендувати на отримання страхового відшкодування лише після набрання вироку по справі №629/3629/20 законної сили та виконання ними обов`язків визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у повному обсязі. Відтак, оскільки розгляд страхової справи зупинений через те, що справа по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_4 розглядається у Харківському апеляційному суді, тому після розгляду цієї справи АТ "СК "МЕГА-ГАРАНТ" прийме рішення. Враховуючи що станом на дату подання позовної заяви ОСОБА_1 вирок по справі №629/3629/20 ще не набув законної сили, то й обов`язок для виплати страхового відшкодування у АТ "СК "МЕГА-ГАРАНТ" не виник.
Представник позивача надав відповідь на відзив на позовну заяву(а.с. 74-77), за змістом якої на підставі поданих доказів можливо встановити факт та обставини дорожньо-транспортної пригоди, що є страховим випадком, а тому беззаперечним є факт заподіяння шкоди позивачу. Так само беззаперечним є обов`язок завдавача шкоди відшкодувати таку шкоду. Відповідач мав можливість з`ясувати всі обставини дорожньо-транспортної пригоди, оскільки такому було надано достатньо інформації про страховий випадок. Відсутність рішення, що набрало законної сили, за фактом даної ДТП, не вплине на обов`язок відповідача відшкодувати завдану шкоду третій особі, адже в такому випадку відповідальність настає незалежно від наявності вини. Положення абз. 4 п. 36.2 ст. 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким передбачено припинення строку для прийняття рішення та виплати страхового відшкодування до того моменту, коли страховику стане відомим рішення, що набрало законної сили, у справі, де розглядається дорожньо-транспортна пригода, застосовуються до тих страхових випадків, коли для виплати страхового відшкодування необхідно встановити особу, винну у дорожньо-транспортній пригоді. Це також випливає з системного аналізу норм ст. 1188 ЦК України та ст. 36 Закону. Предметом розгляду даної цивільної справи є стягнення відшкодування моральної шкоди в розмірі 18 892,00 грн. для матері ОСОБА_3 , пасажира автомобіля «Lifan 520 GХ», р.н. НОМЕР_1 , загиблого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 28.06.2020 р. за участю автомобіля «Lifan 520 GХ», р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у відповідача. Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву вказує на те, що вирок суду не набрав законної сили через подання на нього апеляційних скарг Харківської обласної прокуратури та адвокатом Красиною С.М. Проте, за змістом вимог апелянти не оскаржують факт наявності вини ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Харківська обласна прокуратура оскаржила вирок, як м`який і просить ухвалити новий вирок з суворішим покаранням, адвокат Красина С.М. просить апеляційний суд змінити вирок в частині виключення обставини, яка обтяжує вину, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Отже, враховуючи вимоги зазначених апеляційних скарг, якими не оскаржується вина ОСОБА_4 у скоєнні ДТП, - відповідальним за шкоду завдану позивачу є відповідач, який застрахував цивільно-правову відповідальність водія автомобіля «Lifan 520 GХ», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4 . Наявність чи відсутність вироку суду, який набрав законної сили щодо ОСОБА_4 жодним чином не впливає на настання його цивільно-правової відповідальності і здійснення відшкодування завданої ним шкоди позивачу. Факт настання ДТП внаслідок якої загинув ОСОБА_3 ніким не оспорюється, в матеріалах справи наявні належні докази, відповідно до норм ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки життю і здоров`ю потерпілого відшкодовується незалежно від вини володільця джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Згідно ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 13 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Судом встановлено, що позивачка є матір`ю померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження НОМЕР_2 , свідоцтва про смерть, виданого Лозівським МРВ ДРАЦС Східного міжрегіонального управління МЮ (м. Харків) 01.07.2020, актовий запис № 618 та лікарського свідоцтва про смерть(а.с. 10-12).
Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22.11.2013 розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , що підтверджено копією рішення суду(а.с. 14).

Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_3 та ОСОБА_7 є батьками ОСОБА_6 (а.с.13)

Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30.09.2020 (справа №629/3629/20) ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування основного покарання звільнено з іспитовим строком на 3 роки, та покладено на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 76 КК України(а.с. 8). За змістом мотивувальної частини зазначеного вироку суду 28.06.2020 приблизно о 12.35 год. ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував власним технічно справним автомобілем Lifan 520 GХ р.н. НОМЕР_3 , на якому він рухався по вул. Центральній, в с. Садове, Лозівського району, Харківської області, зі сторони с. Надеждівки в напрямку с. Іванівки, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, діючи необережно, не переконався що це буде безпечним і не створить перешкод та небезпеки іншим учасникам руху, не урахував дорожню обстановку, не обрав таку швидкість руху і такі прийоми керування, які б дозволяли постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, у зв`язку з чим допустив неконтрольований рух власного автомобіля на ліве узбіччя по ходу напрямку його руху, з подальшим перекиданням автомобіля на праве узбіччя, внаслідок чого пасажир автомобіля Lifan 520 GХ р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_3 , який знаходився на задньому пасажирському сидінні, помер на місці події. Вказаний вирок обґрунтовано, зокрема, дослідженими в судовому засіданні належними та допустимими доказами, в т.ч. показаннями обвинуваченого, висновком судово-медичної експертизи № 12-17/162-ЛЗ/20 від 23.07.2020 року, згідно якого причиною смерті ОСОБА_3 стала несумісна з життям тупа травма голови, яка утворилась в умовах дорожньо-транспортної пригоди та знаходиться в причинному зв`язку з настанням смерті. Згідно висновку судової автотехнічної експертизи №7/1090СЕ-20 від 24.07.2020 року у даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля Lifan 520 GХ р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_4 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з подією та її наслідками. У вищезазначеному кримінальному провадженню цивільний позов не заявлено.

За даними відомостей сайту "Судова влада України" Харківським апеляційним судом призначено судовий розгляд за апеляційними скаргами першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури Лимаря В.Л., захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката Красина С.М., на вирок Лозівського міскрайонного суду Харківської області від 30 вересня 2020 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України.

Вищевказаний вирок не набрав законної сили, оскільки перебуває на розгляді в суді апеляційної інстанції, що не оспорювалося сторонами по справі.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Lifan 520 GХ», р.н. НОМЕР_1 на момент настання ДТП була застрахована в АТ «СК «Мега-Гарант» згідно полісу № 157622582(а.с.18).

Представник позивачки 06.08.2020 звернувся до АТ «СК «Мега-Гарант» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про виплату страхового відшкодування, пов`язаного з заподіяною моральною шкодою в розмірі 18892 грн., що підтверджено копіями повідомлення та заяви(а.с. 6-7).

В подальшому до АТ «СК «Мега-Гарант» позивачем було направлено копію вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30.09.2020, що не оспорювалося сторонами справи.

Згідно копії відповіді на адвокатський запит АТ «СК «Мега-Гарант» від 01.03.2021,- розгляд страхової справи зупинений через те, що ДТП, внаслідок якої потерпілому була заподіяна шкода, розглядається у відповідному кримінальному провадженні. Підставою для зупинення розгляду страхової справи є положення абз. 4 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», де визначено, що якщо ДТП розглядається в <-> або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику <-> стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили(а.с. 15).

Судом встановлено, що на час звернення з позовом до суду, розгляду справи та прийняття рішення по справі відповідач виплату страхового відшкодування в зв`язку з втратою сина на користь позивача не здійснив.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АРК, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Положеннями ч. 2 ст. 1168 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Системний аналіз і тлумачення зазначених норм права вказує, на те, що особа, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки, повинна нести відповідальність за моральну шкоду, спричинену смертю потерпілого, завдану таким джерелом, незалежно від наявності її вини.

Згідно з положеннями ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки та третіми особами, яким такий володілець завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця незалежно від його вини.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВС від 23.09.2020 у справі № 199/1100/19.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Доказів непереборної сили або умислу померлого під час вчинення ДТП матеріали справи не містять.

Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що внаслідок дорожньо - транспортної пригоди позивачці було заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у душевних стражданнях у зв`язку із втратою близької їй людини-сина, і вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, враховуючи всі обставини справи, наявність причинного зв`язку між шкодою і діями водія транспортного засобу «Lifan 520 GХ», р.н. НОМЕР_1 у її заподіянні.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулюється Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

Норма статті 5 Закону передбачає, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його виконанням страховиком завдавача шкоди замість самого завдавача.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності шкоди; протиправної дії заподіювача шкоди; наявності причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди у зв`язку з експлуатацією джерела підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

Згідно зі ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

За правилами ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Статтею 3 Закону передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до п. 2 ст. 22.1 Закону у разі настання страхового випадку страховик, у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із ч.3 ст.27 цього Закону страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим).

Згідно з пунктами 27.2. та 27.3. ст. 27 Закону №1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами.

Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку; страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1. та підпунктом «в» пункту 41.2. статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Згідно п.п. 34.1., 34.2., 34.4. ст. 34 Закону страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Відповідно до пункту 35.1. ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Пунктами 36.1 і 36.2 ст. 36 Закону передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Згідно з абз. п`ятим п. 36.2. ст. 36 Закону протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Однак в порушення наведених норм Закону страховик, отримавши інформацію про дорожньо-транспортну пригоду, не вчинив дій, передбачених ст. 34 Закону, і, не встановивши підстав для відмови у прийнятті такого рішення згідно зі ст. 37 цього Закону, не оспорюючи обставини страхового випадку і заявлені представником члена сім`ї загиблого вимоги про відшкодування моральної шкоди, рішення про здійснення страхового відшкодування не прийняв, як і не прийняв рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

Як підставу відсутності прийнятого рішення, відповідач посилався на те, що питання не вирішено у визначений Законом спосіб через ненабрання законної сили судовим рішенням за результатом розгляду кримінальної справи.

Тому аргументи відповідача з приводу відсутності мотивів щодо прийняття рішення про здійснення страхової виплати суд вважає юридично неспроможними з огляду на те, що відповідно до преамбули Закону він регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Обставин відсутності підстав для здійснення страхового відшкодування у виді шкоди, заподіяної смертю потерпілого, страховиком доведено не було.

Особами, які мають право на отримання страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди є батько загиблого ОСОБА_5 , мати загиблого ОСОБА_1 та донька загиблого ОСОБА_6 .

Отже позивачка має право на отримання відшкодування моральної шкоди в 1/3 частині від 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі на день настання страхового випадку становить 4723 гривні.

Загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 56676 гривень (12 x 4723).

Таким чином, відповідач у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 зобов`язаний відшкодувати 18892 гривні моральної шкоди на користь позивача(56676 грн. / 3), зважаючи на наявність у загиблого ще батька та доньки, з яких кожен також має право на таке відшкодування у рівних частинах.

Як видно, позивачка заявила суму відшкодування моральної шкоди у розмірі, що не перевищує загального розміру страхового відшкодування (регламентної виплати).

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у Постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та Постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Автопоміч» в особі адвоката Стефківського В.І., який діє на підставі свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю № 033, виданого на підставі рішення Львіської обласної кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури від 03 липня 2013 року укладено договір № 2953 про надання професійної правничої допомоги від 31 липня 2020 року (а.с.23-24).

Згідно Додатку № 2 до Договору № 2953 про надання правничої допомоги від 19 березня 2021 року та детального розрахунку робіт (наданих послуг) від 19.04.2021 року, позивачу при підготовці позову надана правнича допомога, а саме: правовий аналіз наявних доказів, опрацювання законодавчої бази, формулювання правової позиції, аналіз судової практики та написання, підготовка, копіювання та надсилання позовної заяви, загальна вартість послуг складає 4000 гривень (а.с.25-26).

Суд вважає, що надані позивачем докази підтверджують витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою адвоката.

Враховуючи вищевикладене та складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи в сумі 4 000 грн.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст.ст. 23, 979, 980, 999, 1167, 1168, 1187 ЦК України, ст. ст. 2,4, 12-13, 89, 137, 141, 263-265 ЦПК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов- задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» (місцезнаходження за адресою: 61057, м. Харків, вул. Донця-Захаржевського, 6/8, ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і.п.н. НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , страхове відшкодування за заподіяну моральну шкоду в сумі 18892(вісімнадцять тисяч вісімсот дев`яносто дві) гривні.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» (місцезнаходження за адресою: 61057, м. Харків, вул. Донця-Захаржевського, 6/8, ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і.п.н. НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 (чотири тисячі) гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» (місцезнаходження за адресою: 61057, м. Харків, вул. Донця-Захаржевського, 6/8, ), судовий збір на користь держави (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, , банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат), р/р UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) у розмірі 908 гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.А. Мицик