Справа № 182/5958/17
Провадження № 4-с/0182/2/2021
У Х В А Л А

Іменем України

28.07.2021 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді Кобеляцької - Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

за участю державного виконавця Прудського Д.Л.

розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Прудського Дмитра Леонідовича щодо винесення постанов про встановлення тимчасових обмежень боржника, -

В С Т А Н О В И В:

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Прудського Дмитра Леонідовича щодо винесення ним постанов про встановлення тимчасових обмежень боржника.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 15 січня 2019 року у справі № 182/5958/17 було задоволено частково позов ОСОБА_2 та присуджено стягувати з неї аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину певного віку щомісяця, починаючи з 22 червня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. На виконання рішення суду був виданий виконавчий лист від 15 січня 2019 року. На підставі цього виконавчого листа державним виконавцем Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Прудським Д.Л. постановою від 13 серпня 2019 року було відкрито виконавче провадження ВП № 59789657. 27 вересня 2019 року державним виконавцем Прудським Д.Л. було винесено постанову про арешт її майна. 27 квітня 2020 року державним виконавцем Прудським Д.Л. було винесено постанови про: встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолодженою зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання. Вважає ці постанови безпідставними, незаконними і такими, що підлягають скасуванню з огляду на наступні обставини. Відповідно до п.2, 3, 4 ч.9 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження", за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолодженою зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Згідно ч.4 ст.1 Закону України "Про виконавче провадження", строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання. Отже, підставою для винесення державним виконавцем оскаржуваних постанов є наявність заборгованості зі сплати аліментів на момент винесення, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці. В оскаржуваних постановах державний виконавець зазначив, що утворилася заборгованість зі сплати аліментів з 13 серпня 2019 року по 31 березня 2020 року в розмірі 62 251 грн. 26 коп., що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців. З цим вона категорично не згодна, оскільки у матеріалах провадження знаходяться заяви ОСОБА_2 про те, що стягувач отримав від неї аліменти у жовтні 2019 року - 2 000 грн. 00 коп., у листопаді 2019 року - 2 000 грн. 00 коп., у грудні 2019 року - 2 000 грн. 00 коп. Заява про отримання цих коштів написана стягувачем власноруч 03 березня 2020 року на ім`я начальника Нікопольського ВДВС. Крім цього, стягувач отримав від неї аліменти 04 березня 2020 року у сумі 1 500 грн. 00 коп., в листопаді 2019 року - 2 000 грн. 00 коп., в грудні 2019 року - 2 000 грн. 00 коп. та 1 940 грн. 00 коп. (два платежі за два попередніх місяці), 26 березня 2020 року - на суму 1 500 грн. 00 коп. Заява про отримання цих коштів написана стягувачем власноруч 17 квітня 2020 року на ім`я начальника Нікопольського ВДВС. Таким чином, державному виконавцю було добре відомо про те, що аліменти сплачуються з моменту відкриття провадження і за вказаний період заборгованість відсутня. Більше того, остання заява ОСОБА_2 була отримана 25 квітня 2020 року, тобто за два дні до винесення оскаржуваної постанови. Однак, ОСОБА_4 не прийняв до уваги дані обставини. Крім того, зазначена в оскаржуваній постанові заборгованість не обґрунтована жодним документом. Матеріали виконавчого провадження не містять жодного запиту державного виконавця до органів податкової системи для встановлення розміру заробітної плати чи до органів місцевого самоврядування щодо розміру середнього заробітку у м.Нікополі. Тобто, державний виконавець жодним чином не тільки не намагався обґрунтувати заборгованість, а й встановити ті обставини, які він зобов`язаний був встановити при здійсненні виконавчих дій. Таким чином, враховуючи вищевикладенні обставини, просить суд визнати незаконними та скасувати постанову державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Прудського Дмитра Леонідовича ВП № 59789657 від 27 вересня 2019 року про арешт належного їй майна; постанови від 27 квітня 2020 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолодженою зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2020 року дану скаргу було прийнято до розгляду (а.с.17).

16 лютого 2021 року на адресу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Прудського Д.Л. надійшли заперечення на скаргу, згідно яких він зазначив наступне. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що, відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження». Тобто, Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, який означає умови, порядок та особливості виконання рішень судів, інших органів (посадових осіб). Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі. Відповідно до статті 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законові України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених в цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими, відповідно до цього Закону, і також рішеннями, які, відповідно до цього Закону, підлягають примусовому виконанню. В провадженні Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області перебуває виконавче провадження № 59789657 з примусового виконання виконавчого листа від 15 січня 2019 року, виданого Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно. На підставі вказаного виконавчого документа, відповідно до статей 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем 13 серпня 2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № АСВП 59789657, копію якої направлено сторонам виконавчого провадження. Постанова про відкриття виконавчого провадження містить ідентифікатор доступу, що надає сторонам доступу до виконавчого провадження через інтернет. Про відкрите виконавче провадження боржниця була проінформована належним чином, про що вона і не заперечує. Аліменти на користь ОСОБА_2 перераховувались боржницею на депозитні рахунки Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерстві юстиції (м.Дніпро). Звертає увагу суду на ту обставину, що держаний виконавець зобов`язаний діяти в межах повноважень та у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами, прийнятими, відповідно до цього Закону та інших законів, відповідно до яких державного виконавця не наділено функціями та повноваженнями скасовувати чи змінювати рішення судів та інших органів; законом не передбачено, що державний виконавець має право змінювати розмір стягнення за виконавчим документом. Рішення суду станом на 24 вересня 2020 року боржником не виконувалось. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, заборгованість, станом на 31 серпня 2019 року, становить 52 821 грн. 01 коп. Боржником, вимоги виконавчого документа самостійно не виконані. Для забезпечення виконання рішення, відповідно до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника. Станом на 01 квітня 2020 року заборгованість зі сплати аліментів, згідно розрахунку, становила 62 251 грн. 26 коп. - за весь період та 12 271 грн. 50 коп. - з дня відкриття, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці. Зауважує, що заборгованість обчислювалась з урахуванням середньої заробітної плати по місту Нікополю, у зв`язку з тим, що під час здійснення заборгованості, була відсутня інформація про заробіток боржниці. Боржником розрахунок заборгованості в установлений законом строк оскаржено не було. З метою встановлення джерела доходів боржниці державним виконавцем здійснюються запити: до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які отримують пенсії; до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи; до Державної фіскальної служби України про джерела отримання доходів боржника - фізичної особи. Запити здійснювались за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження. Згідно, статті 8 Закону України "Про виконавче провадження", автоматизованою системою виконавчого провадження забезпечується: надання сторонам виконавчого провадження інформації про виконавче провадження; виготовлення документів виконавчого провадження; централізоване зберігання документів виконавчого провадження; централізоване зберігання інформації по рахунку органів державної виконавчої служби та приватних виконавців, відкриті для цілей виконавчого провадження; реєстрація вхідної і вихідної кореспонденції та етапів її проходження. Сторони виконавчого провадження мають доступ до АСВП за допомогою ідентифікатора доступу, про який міститься в постанові про відкриття виконавчого провадження. Згідно відповіді на здійснені запити, інформація про джерело доходу боржниці відсутня; боржниця за трудовими та цивільно-правовими договорами не працювала, пенсії не отримувала. Враховуючи викладене, 27 квітня 2020 року державним виконавцем винесено постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолодженою зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання. Головною вимогою встановлення обмежень є наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці з дня відкриття, інших вимог та передумов встановлення обмежень ні Законом України "При виконавчі провадження", ні Інструкцією з організації примусового виконання рішень не встановлено. Підкреслює, що головною вимогою підстави скасування вищезазначених постанов - є погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, іншого законом не передбачено. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, просив суд відмовити в задоволенні скарги в зв`язку з тим, що державним виконавцем правильно застосовано правові норми, які містяться в ЗУ «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень, а заборгованість та правові наслідки з приводу несплати аліментів - виключно з вини ОСОБА_1 (а.с.29-35).

В судовому засіданні, яке відбулось 27.07.2021 року, скаржниця ОСОБА_1 свої доводи, викладені в скарзі підтримала, на задоволенні скарги наполягала. В судове засідання, призначене на 28.07.2021 року не з`явилась, надавши заяву про перенесення засідання, в зв`язку з чим судом була постановлена ухвала.

Представник скаржниці адвокат Чуприна Є.А. в судовому засіданні, яке відбулось 27.07.2021 року, скаргу своєї довірительки теж підтримав і суду пояснив, що, за їх розрахунками, боргу в його довірительки немає, оскільки вона все виплатила, про що є розписки стягувача про отримання коштів від ОСОБА_1 . Раніше судом розглядалась ще одна скарга його довірительки про оскарження дій державного виконавця, яка судом була задоволена і апеляційною інстанцією залишена в силі. В рішенні суду було зазначено, що його довірителька ніколи не ухилялась від сплати аліментів на свою дитину і заборгованість відсутня. В судове засідання, яке відбулось 28.07.2021 року, представник скаржниці не з`явився, надавши клопотання (про витребування доказів), в якому лише просив розгляд справи відкласти на іншу дату, в зв`язку з чим судом була постановлена ухвала.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Державний виконавець Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Прудський Д.Л. в судовому засіданні проти задоволення скарги категорично заперечував, посилаючись на обставини, викладенні в заперечені. Крім цього, додатково суду пояснив, що стосовно того, що судом першої та апеляційної інстанції за іншою скаргою ОСОБА_1 (під головуванням судді Багровкої А.Г.) на його дії, було постановлено рішення про задоволення вимог скаржниці, доводить до відома суду, що ним подано касаційну скаргу, яка була прийнята до розгляду Верховним Судом України. Тому крапка в тій справі ще не поставлена. А стосовно того, що ОСОБА_1 не знала, що відносно неї відкрите виконавче провадження, то ця інформація є абсолютно відкритою і всі відомості є на сайті, куди може зайти будь-хто та поцікавитись, якщо є таке бажання. Відповідно до вимог Закону, він був зобов`язаний після сплину 4-х місяців наявності заборгованості у скаржниці винести постанови, в тому числі, й оскаржувані. Крім того, даючи показання по іншій справі за її черговою скаргою на його дії, ОСОБА_1 , посилаючись на те, що ним неправильно було розраховано заборгованість по сплаті аліментів, оскільки вона працювала і він мав розраховувати її заборгованість, виходячи з її фактичного заробітку, а не середнього розміру заробітної плати по м.Нікополю, не надала довідку про свої заробітки, посилаючись на те, що вона працювала в Польщі, а з-за коронавірусу тепер не може виїхати в Польщу та взяти таку довідку. Однак, отримавши можливість перетинати кордон України, ОСОБА_1 поїхала не до Польщі за довідкою чи на заробітки для погашення заборгованості по аліментам, а в Дубаї на тиждень на відпочинок. Довідка про перетин державного кордону в нього є в матеріалах виконавчого провадження. Крім того, ОСОБА_1 дуже багато розповідала про повне погашення своєї заборгованості, але доказів повного погашення ні суду, ні йому не надала. Крім того, жодної статті, яку б він як державний виконавець порушив, ОСОБА_1 також зазначено не було. Вона посилається лише на загальні норми та загальні статті, а конкретного нічого немає. Тому він вважає, що в його діях відсутні будь-які порушення чинного законодавства, оскільки він діяв в рамках Закону «Про виконавче провадження».

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Я встановлено в судовому засіданні, рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2019 року з ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину певного віку щомісяця, починаючи з 24 жовтня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. 12 серпня 2019 року, на підставі вищевказаного рішення, позивачу ОСОБА_2 було видано виконавчий лист. Постановою державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Прудського Д.Л. від 13 серпня 2019 року було відкрито виконавче провадження ВП № 59789657. Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 рішення суду про стягнення аліментів не виконується, у зв`язку з чим 24 вересня 2019 року державного виконавцем Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Прудським Д.Л було винесено постанову про арешт майна боржника в рамках виконавчого провадження (а.с.7), 27 квітня 2020 року - постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника в праві керування транспортним засобом (а.с.8-9), 27 квітня 2020 року - постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолодженою зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії (а.с.10-11), 27 квітня 2020 року - постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання (а.с.12-13).

Відповідно до ст.11 ЗУ "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У відповідності до ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому Законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.129 Конституції України, однією із основних засад судочинства є обов`язковість судових рішень.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої Законом (ст.18 ЦПК України).

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст.1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Вимогами ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.124 Конституції України та ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Виконанням рішення суду завершується процес захисту суб`єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян.

Згідно з ст.33 Конституції України, свобода пересування і право на вільний вибір місця проживання належать кожній людині, яка на законних підставах перебуває на території України, і включають у себе: свободу пересування територією України; право на вільний вибір постійного чи тимчасового місця проживання на території України; право вільно залишати територію України; право громадянина України в будь-який час повернутися в Україну. Перші три складові права на вибір місця перебування можуть бути обмежені Законом. Четверта будь-яким обмеженням не підлягає.

Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

При цьому, 07 грудня 2017 року Законом України № 2234-VIII внесено зміни до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів.

У відповідності до вимог ст.ст.1,7 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", ч.1 ст.5 ЗУ "Про виконавче провадження" примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених ЗУ "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Відповідно до ст.71 ч.9 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» від 07 грудня 2017 року, який набрав чинності 06 лютого 2018 року, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:

1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолодженою зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Крім того, частина 10 статті 71 ЗУ «Про виконавче провадження» визначає, що тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі: якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування; використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю; проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції; розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом.

Однак, під час судового розгляду ОСОБА_1 не довела жодними доказами, що вона працює та використовує транспортний засіб в цілях, які визначені ч.10 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» і встановлення такого обмеження позбавляє її основного законного джерела засобів для існування.

З приводу скасування постанов про тимчасове обмеження у праві полювання до погашення заборгованості за сплати аліментів у повному обсязі, а також про тимчасове обмеження у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолодженою зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії до погашення заборгованості за сплати аліментів у повному обсязі, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

При зверненні до суду зі скаргою боржник доказів того, що встановлені обмеження фактично позбавляють її отримання законного джерела засобів для існування та утримання дитини, не надала. Враховуючи наведене вище, суд приходить до переконання, що державним виконавцем постанови про встановлення тимчасових обмежень винесені з дотриманням вимог ч.9, 10 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки, як вбачається з матеріалів скарги розмір заборгованості по сплаті аліментів перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, а тому в задоволені скарги слід відмовити.

У відповідності до положень ст.451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, а також, враховуючи той факт, що боржником не надано суду жодних доказів того, що виконання рішення суду про стягнення з неї аліментів, яке підлягатиме примусовому виконанню ще 5 років, може бути забезпечено в будь-якій інший спосіб, враховуючи мінливий характер роботи боржника за кордоном, відсутність у неї офіційних джерел доходу, суд приходить до висновку, що державний виконавець діяв у межах своїх повноважень, наданих йому ЗУ "Про виконавче провадження".

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог скарги в повному обсязі.

Керуючись ст.258-261, 353-354, 447-452 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Прудського Дмитра Леонідовича щодо винесення постанов про встановлення тимчасових обмежень боржника - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області (м.Кривий Ріг) до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал