Ухвала

26 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 323/623/20

провадження № 61-15981ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 28 квітня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 08 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Оріхівської міської ради Запорізької області, Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до виконавчого комітету Оріхівської міськради Запорізької області, Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області, у якому просила: визнати протиправною бездіяльність Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області (Служба у справах дітей), що полягає у не поданні до виконавчого, комітету міської ради Запорізької області документів ОСОБА_1 , що необхідні для взяття її на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, як дитини, позбавленої батьківського піклування; визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Оріхівської міської ради Запорізької області, що полягає у не взятті на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов ОСОБА_1 , як дитини, позбавленої батьківського піклування; визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Оріхівської міської ради Запорізької області, що полягає у не забезпеченні ОСОБА_1 впорядкованим соціальним житлом як дитини, позбавленої батьківського піклування; зобов`язати виконавчий комітет Оріхівської міської ради Запорізької області прийняти рішення щодо забезпечення ОСОБА_1 впорядкованим соціальним житлом як позбавленої батьківського піклування, яке має відповідати санітарним і технічним вимогам.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 28 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Оріхівської міської ради Запорізької області, що полягає у не взятті на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов ОСОБА_1 , як дитини, позбавленої батьківського піклування. Визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Оріхівської міської ради Запорізької області, що полягає у не забезпеченні ОСОБА_1 впорядкованим соціальним житлом як дитини, позбавленої батьківського піклування. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В решті вимог позовної заяви відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що є доведеним факт існування протиправної бездіяльності з боку виконавчого комітету Оріхівської міської ради Запорізької області, що полягає в ігноруванні клопотання Служби у справах дітей Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області та не взятті на відповідний облік позивача та не забезпеченні її впорядкованим соціальним житлом як дитини, позбавленої батьківського піклування. Відмовляючи в задоволенні позову в частині зобов`язання виконавчого комітету Оріхівської міської ради Запорізької області прийняти рішення щодо забезпечення позивачки впорядкованим соціальним житлом, суд виходив з того, що постановлення позивача на квартирний облік як дитини, позбавленої батьківського піклування, по своїй суті не буде мати легітимну мету та не відповідатиме необхідному, своєчасному способу захисту порушених прав, у зв`язку з досягненням такою дитиною повноліття. Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправної бездіяльності Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області (Служба у справах дітей), що полягає у не поданні до виконавчого, комітету міської ради Запорізької області документів ОСОБА_1 , що необхідні для взяття її на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, як дитини, позбавленої батьківського піклування, суд виходив з її необґрунтованості.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 08 вересня 2021 року рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 28 квітня 2021 року по цій справі змінено в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції хоча і дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову в частині зобов`язання виконавчого комітету Оріхівської міської ради Запорізької області прийняти рішення щодо забезпечення ОСОБА_1 впорядкованим соціальним житлом як позбавленої батьківського піклування, яке має відповідати санітарним і технічним вимогам, однак неправильно визначив підстави такої відмови. Так, місцевий суд зазначив, що постановлення позивача на квартирний облік як дитини, позбавленої батьківського піклування, по своїй суті не буде мати легітимну мету та не відповідатиме необхідному, своєчасному способу захисту порушених прав, у зв`язку з досягненням такою дитиною повноліття. Однак, позовної вимоги про зобов`язання взяти позивачку на облік як дитину, позбавлену батьківського піклування в позові заявлено не було. Натомість позивач просила зобов`язати виконавчий комітет прийняти рішення щодо забезпечення впорядкованим соціальним житлом, проте надання житлового приміщення позивачу раніше, ніж його отримують особи, що поставлені на квартирний облік перед нею у позачерговій черзі суперечитиме вищезазначеним нормам щодо черговості надання житла. Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, що міститься у постановах від 02 жовтня 2013 року № 6-87цс13, від 04 червня 2014 року № 6-50цс14, від 03 червня 2015 року № 6-390цс15. Окрім того, аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 січня 2019 року № 522/9768/16-ц.

Апеляційний суд також погодився з висновком суду першої інстанції, що не підлягає задоволенню і позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області, оскільки як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, Служба у справах дітей Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області виконала покладений на неї обов`язок та звернулася з відповідним клопотанням до Оріхівської міської ради про взяття ОСОБА_1 на квартирний облік дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, на отримання в позачерговому порядку впорядкованого соціального житла.

ОСОБА_1 27 вересня 2021 року засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 28 квітня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 08 вересня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, зокрема, вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права і надати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості інших учасників справи.

Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року подано уточнену касаційну скаргу, у якій ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги і ухвалити у цій частині нове рішення, яким задовольнити позов та зобов`язати виконавчий комітет прийняти рішення щодо забезпечення ОСОБА_1 впорядкованим соціальним житлом як позбавленої батьківського піклування.

В уточненій касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Разом з тим, підстави касаційного оскарження судового рішення передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, в уточненій касаційній скарзі не викладено.

Касаційна скарга підлягає поверненню з таких мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Тлумачення вказаних норм ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).

Аналіз касаційної скарги свідчить, що її мотивувальна частина складається із викладення обставин справи та містить формальне посилання на неправильність та незаконність судового рішення. ОСОБА_1 не наводить передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень. Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без обґрунтування випадків (випадку), передбачених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження. Тому ОСОБА_1 не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, і згідно пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню.

Керуючись статтями 260, 389, 392, 393, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 28 квітня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 08 вересня 2021 року повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат