Справа № 503/2377/18
Провадження № 2/503/5/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Вороненка Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Вдовиченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в м. Кодима, у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, цивільну справу за позовом Кодимської міської ради Подільського району Одеської області до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди,

встановив:

Позивач подав до суду вище вказаний позов посилаючись на ті обставини, що ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 13.02.2018 року у справі № 503/214/18 звільнено від кримінальної відповідальності ОСОБА_1 , підозрювану у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 366 та ч.2 ст. 364 КК України, на підставі ст. 49 КПК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000393 від 19.06.2015 року - закрито. З клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності встановлено, що у квітні 2007 року ОСОБА_1 , будучи обраною головою Кодимської міської ради, здійснюючи функції представника влади та обіймаючи посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», тобто будучи службовою особою, підробила офіційний документ - рішення виконавчого комітету Кодимської міської ради «Про визнання та оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна в м. Кодима» №148 від 22.12.2006 року, шляхом часткової зміни його початкового змісту, що полягало у незаконному включенні загальної площі Банного комплексу (приміщення бані та пральної) та площі земельної ділянки, на якій він знаходиться, а також на підставі вказаного рішення підписала Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 06.04.2007 року Серії ЯЯЯ №723658, внаслідок чого незаконно змінено власника Банного комплексу (приміщення бані та пральної), що спричинило тяжкі наслідки інтересам територіальної громади м. Кодима на загальну суму 94715 гривень, що становить 473 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У зв`язку з чим позивач, якому вчиненням кримінальних правопорушень завдано майнової шкоди та який в рамках кримінального провадження № 0000393 від 19.06.2015 року був потерпілим, пред`явив до відповідача позов шляхом подання до суду відповідної позовної заяви, в якій просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 94715,00 грн, а також понесенні судові витрати.

11.12.2018 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями (а.с.9) для розгляду даної справи було визначено суддю Сердюка Б.С.

08.01.2019 року ухвалою суду (а.с.12) позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у цивільній справі розгляд якої визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Одночасно роз`яснено відповідачу його право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати на адресу суду відзив на позовну заяву.

У встановлений судом строк відповідач ОСОБА_1 не скористалася своїми процесуальними правами відповідача, відзив на позовну заяву не подала.

14.02.2019 року ухвалою суду (а.с.16) провадження у справі було зупинене до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 503/214/18, яка перебувала в провадженні Одеського апеляційного суду.

12.05.2021 року ухвалами суду (а.с.21-22) провадження у справі було поновлено, а також здійснено перехід від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін до спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

11.08.2021 року ухвалою суду (а.с.35-36) відмовлено в задоволенні клопотання представника Кодимської міської ради про витребування доказів.

29.09.2021 року за розпорядженням керівника апарату суду здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями (а.с.47-48), внаслідок закінчення терміну повноважень у судді Сердюка Б.С.

Представник позивача - Кодимської міської ради Подільського району Одеської області в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином, про що свідчить відповідна розписка від 24.09.2021 року (а.с.44). При цьому, позивач подав до суду клопотання від 20.10.2021 року № 02-17/1760 (а.с.52) про розгляд справи за відсутності його представника. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце судового засідання була своєчасно повідомлена належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-5, 8 п.4 ст. 128 ЦПК України, про що свідчить рекомендоване поштове відправлення № 989 (а.с.49-50) із судовою повісткою-повідомленням надіслане судом за адресою її зареєстрованого місця проживання (а.с.11) та повернуте поштою з відміткою про її відсутність за вказаною адресою. Відповідно до положень ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Водночас із цим п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України передбачає, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини.

13.02.2018 року Кодимським районним судом Одеської області у справі № 503/214/18 було постановлено ухвалу, якою ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України, на підставі ст. 49 КПК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000393 від 19.06.2015 року закрито. Дана ухвала набрала законної сили 21.02.2018 року, про що свідчить копія відповідної ухвали (а.с.6-7) з відміткою про набрання законної сили.

Однак, ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 16.10.2018 року у справі № 503/214/18 було відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою голови Кодимської міської ради Одеської області Склярука В.О. на ухвалу Кодимського районного суду Одеської області від 13.02.2018 року, про що свідчить зміст ухвали суду від 14.02.2019 року (а.с.16).

15.09.2020 року ухвалою Апеляційного суду Одеської області, за результатом апеляційного перегляду, ухвалу Кодимського районного суду Одеської області від 13.02.2018 року у справі № 503/214/18 було скасовано, а клопотання прокурора про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_1 в кримінальному провадженні №0000393, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.06.2015, за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 366, ч.2 ст. 364 КК України, повернуто до суду першої інстанції для його нового розгляду в іншому складі суду, про що свідчить зміст клопотання Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 24.04.2021 року № 02-17/769 (а.с.17-18).

15.04.2021 року Кодимським районним судом Одеської області, за наслідком нового розгляду клопотання у справі № 503/214/18, було постановлено ухвалу, якою ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України, на підставі ст. 49 КПК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000393 від 19.06.2015 року закрито на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням підозрюваної ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності. Дана ухвала набрала законної сили 23.04.2021 року, про що свідчить копія відповідної ухвали (а.с.19-20) з відміткою про набрання законної сили.

Згідно положень ч.2 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання.

11.08.2021 року, тобто до зміни складу суду, судом вже було проведено відкрите судове засідання, в якому судом було вирішено клопотання позивача про витребування доказів, про що свідчить зміст відповідної ухвали (а.с.35-36).

29.09.2021 року за розпорядженням керівника апарату суду здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями (а.с.47-48), внаслідок закінчення терміну повноважень у судді Сердюка Б.С.

Відповідно до ч.12 ст. 33 ЦПК України, у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. У разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.

Таким чином суд, після зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті, розпочав розгляд даної справи по суті повторно, а не розгляд справи спочатку.

Нормативно-правове застосування:

Відповідно до положень ч.1 ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно положень ч.1 ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Висновки суду

- щодо доведеності заподіяння позивачеві шкоди та вини відповідача:

Суд, згідно положень ч.8 ст. 83 ЦПК України, приймає копію ухвали Кодимського районного суду Одеської області від 15.04.2021 року у справі № 503/214/18 (а.с.19-20), як доказ, оскільки її подання суду разом з поданням позовної заяви було неможливим. Водночас із цим суд зважає на ту обставину, що станом на день подання позову позивачем судовим рішенням, яке набрало законної сили та яким було завершено розгляд справи № 503/214/18 була саме подана до позовної заяви ухвала Кодимського районного суду Одеської області від 13.02.2018 року. В свою чергу внаслідок апеляційного перегляду і скасування останньої, а в подальшому і викликаного цим нового судового розгляду судовим рішенням, яке набрало законної сили та яким було завершено розгляд справи № 503/214/18 є ухвала Кодимського районного суду Одеської області від 15.04.2021 року, яка була подана позивачем до суду вже 05.05.2021 року (а.с.17-18).

Відповідно до вимог ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином суд вважає, що копією ухвали Кодимського районного суду Одеської області від 15.04.2021 року (а.с.19-20), яка набрала законної сили 23.04.2021 року, поданою позивачем останнім доведено саме вчинення відповідачем ОСОБА_1 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України.

- щодо доведеності розміру заподіяної шкоди:

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою (висновок Касаційного цивільного суду Верховного Суду в постанові від 12 листопада 2020 року у справі № 127/12338/19 (провадження № 61-92св20).

Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду (висновок Касаційного цивільного суду Верховного Суду в постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 645/2553/15-ц (провадження № 61-27280св18).

Таким чином доведення розміру шкоди та подання доказів розміру останньої є обов`язком саме позивача, як потерпілого.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

Положеннями частин 1-3 статті 13 ЦПК України також передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положенням ч.2 ст. 83 ЦПК України встановлено процесуальний обов`язок позивача подати докази разом з поданням позовної заяви.

Суд не погоджується із твердженням наведеним позивачем у своїй позовній заяві (а.с.4-5) про те, що предмет доказування у виді розміру шкоди завданої йому вчиненням відповідачем ОСОБА_1 кримінальних правопорушень уже встановлений ухвалою Кодимського районного суду Одеської області у справі № 503/214/18 про закриття кримінального провадження і звільнення останньої від кримінальної відповідальності, яка набрали законної сили, оскільки згідно положень ч.6 ст. 82 ЦПК України дана ухвала, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи, стосовно якої вона постановлена, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

В свою чергу позивачем суду не надано жодних належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження розміру шкоди завданої йому відповідачем ОСОБА_1 внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України, яка заявлена в розмірі 94715,00 грн.

При цьому, суд звертає увагу на ту обставину, що окрім клопотання позивача від 05.10.2021 року № 02-17/1668 (а.с.51) про надання дозволу на ознайомлення з матеріалами судової справи № 503/214/18 за кримінальним провадженням № 0000393 від 19.06.2015 року та їх копіювання, а також клопотання від 20.10.2021 року № 02-17/1760 (а.с.52) про розгляд справи за відсутності його представника, ніяких інших заяв та/або клопотань на адресу суду від сторін протягом розгляду справи новим складом суду після здійснення 29.09.2021 року повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями (а.с.47-48) не надходило, зокрема клопотань позивача про долучення до справи доказів або витребування доказів.

Також суд звертає увагу на ту обставину, що клопотання позивача від 01.06.2021 року № 02-17/959 (а.с.27) було вирішене судом ухвалою суду постановленою у відкритому судовому засіданні, яке відбулось у даній справі 11.08.2021 року, про що свідчить зміст відповідної ухвали (а.с.35-36).

Натомість суд вважає, що задовольнивши клопотання позивача від 05.10.2021 року № 02-17/1668 (а.с.51) про надання дозволу на ознайомлення з матеріалами судової справи № 503/214/18 за кримінальним провадженням № 0000393 від 19.06.2015 року та їх копіювання, шляхом проставлення 06.10.2021 року на ньому дозвільної резолюції, суд таким чином надав позивачеві (його представнику) можливість реалізувати свої процесуальні права на отримання доказів. При цьому, як вбачається із запису зробленого на згаданому клопотанні від 05.10.2021 року № 02-17/1668 (а.с.51) представником позивача дана процесуальна можливість була фактично реалізована 20.10.2021 року, після чого на адресу суду позивачем було подано виключно клопотання від 20.10.2021 року № 02-17/1760 (а.с.52) про розгляд справи за відсутності його представника.

Згідно положень ч.2 ст. 13 та ч.7 ст. 81 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» («Рrоnіnа V. Ukrаіnе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Ураховуючи вище викладене суд вважає, що заявлений позивачем позов задоволенню не підлягає у зв`язку з не доведенням позивачем розміру шкоди завданої йому відповідачем внаслідок вчинення кримінальних правопорушень.

Керуючись ст. 223, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити повністю в задоволенні позову Кодимської міської ради Подільського району Одеської області; місцезнаходження: Одеська область, Подільський район, м. Кодима, вул. Соборна, 106; ідентифікаційний код юридичної особи в до ОСОБА_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП невідомий, про стягнення матеріальної шкоди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Д.В. Вороненко