ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 654/368/17-ц Головуючий в І інстанції: Францішко Ю.В.
Номер провадження: №22-ц/819/176/21 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Дундич А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 11 червня 2018 року, у складі судді Францішко Ю.В., у справі за позовом ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 про стягнення компенсації за збільшення вартості будинку,

В С Т А Н О В И В :

20 лютого 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив:

--- стягнути з відповідачки на свою користь суму коштів за збільшення вартості 1/2 частини будинку, який є її власністю, в розмірі 82806,50грн;

--- компенсувати витрати за будівництво самочинних будівель в сумі 192641,50грн, а разом стягнути 275448,00грн.

Позов, в якому є посилання на ст.1212 ЦК України, обґрунтований наступним.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області, зміненого рішенням Апеляційного суду Херсонської області, у справі № 654/3460/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання будинку спільною сумісною власністю подружжя та стягнення компенсації, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано за позивачем право власності на частину домоволодіння та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначеним рішенням суду встановлено, що спірний будинок належав ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та його вартість істотно збільшилася внаслідок коштів, зароблених позивачем ОСОБА_2 . Крім того, при будинку за адресою: АДРЕСА_1 , побудовані господарські будівлі, які є самочинним будівництвом.

У зв`язку із тим, що той позов про стягнення компенсації вартості самочинного будівництва був пред`явлений лише до ОСОБА_4 , то позивач вважає, що іншу частину збільшення вартості будинку має відшкодувати ОСОБА_1 , а тому звернувся до суду із вказаним позовом.

Також вказав, що вартість одноквартирного будинку на час приватизації складала 1 359 700,00 крб та площа квартири становила 77,7 кв.м. З технічного паспорту вбачається, що житловий будинок станом на 18.01.2016 року має 4 житлових кімнати загальною площею 117,7 кв.м, житловою площею 67,2 кв.м. Крім того, на земельній ділянці збудовано гараж, майстерня, ангар, навіс, літня кухня, два сараї, помпа, огорожа. З зазначеної у технічному паспорті характеристики будівель і споруд вбачається, що прибудови, навіс, літня кухня, підвал, вхід, санвузол, 4 сараї, ангар були збудовані у 1996 році.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 11 березня 2016 року встановлено перелік будівельних робіт, які були проведені в період спільного проживання сторін з 1996 року по 2015 року, визначено ринкову вартість проведення будівельних робіт за вказаний період в розмірі 165 613,00 грн (без урахування вартості самочинного будівництва) та встановлено збільшення ринкової вартості будинку в результаті проведених будівельних робіт у відсотковому відношенні на 109 %, оскільки ринкова вартість будинку на час проведення експертизи склала 318 022,00 грн, ринкова вартість робіт по будівництву законно збудованих будівель та споруд за період до 1996 року становить 151 409 грн, а ринкова вартість таких робіт за період з 1996 року по 2015 рік 165 613 грн.

Відповідачка є власником 1/2 частки будинку, тому має компенсувати половину збільшеної вартості в сумі 82 806,50 грн (165 613,00 грн : 2).

Також відповідачка, як власник 1/2 частки будинку, має компенсувати половину вартості самочинних будівель в сумі 192 641,50 грн (385 283,00 грн : 2).

Отже, всього відповідачка має сплатити 275 448,00 грн.

Оскаржуваним рішенням від 11 червня 2018 року позов було задоволено частково. Суд вирішив:

--- стягнути з відповідачки на користь позивача компенсацію вартості проведених будівельних та ремонтних робіт на суму 82 806,50 грн та компенсацію вартості самочинно збудованих будівель в сумі 105 204,33 грн, а разом 188 010,83 грн;

--- в іншій частині позовних вимог відмовити.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням суду в іншій справі № 654/3460/15-цза ОСОБА_2 визнано право власності на 1/4 частину вказаного домоволодіння та земельної ділянки, а також стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 компенсацію самочинно збудованих будівель в сумі 85024,00 грн. Також суд виходив з того, що вказаним рішенням суду встановлено, що спірний будинок належав ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та його вартість істотно збільшилася внаслідок будівельних робіт та коштів, зароблених позивачем ОСОБА_2 , що підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Крім того, при спірному будинку побудовані господарські будівлі, які є самочинним будівництвом. Також суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 є власником 1/2 частини вказаного будинку, в її половині також були проведені ремонтно-будівельних роботи щодо поліпшення житлових умов з 1996 року по 2015 рік. Також суд послався на постанову Апеляційного суду Херсонської області від 21.03.2018 року у справі № 654/3460/15-ц, якою було прийнято рішення тільки по компенсації з 1/2 частини житлового будинку, що належала ОСОБА_4 , як поділу спірного майна подружжя, 1/2 житлового будинку, яка належала ОСОБА_1 , не розглядалася, так як вона була третьою особою. Також суд виходив з того, що будь-яких доказів, що будівництво вказаних будівель, перебудова та ремонт здійснювалися за кошти ОСОБА_1 , суду відповідачкою не подано, натомість судом встановлено, що відповідачка на той час була неповнолітня, також не встановлено цього і Апеляційним судом Херсонської області в постанові від 21.03.2018 року. Отже, як вважав суд, відповідачка безпідставно набула у власність збудовані будівлі в складі 1/2 частини будинку. Суд виходив з права осіб, які своїми коштами збільшили вартість будинку, вимагати компенсацію збільшення вартості, що було зазначено у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.91р, якому, як зазначив суд, відповідають норми ст.1212 ЦК України. Таким чином, суд вважав, що позивач вправі вимагати 1/2 частину вартості робіт по будівництву законно збудованих будівель та споруд, що становить 82806,50 грн (1/2 від 165 613,00 грн згідно висновку судової будівельної експертизи №0218 від 11.12.2017 року), а також вправі вимагати 1/3 частину вартості самочинно збудованих будівель, які залишились у відповідачки, що становить 105204,33 грн, а разом 188 010,83 грн.

У своїй апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 просить вказане рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в позові в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема, вказала, що судом не враховано того, що самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) або об`єктом, за який може бути стягнута грошова компенсація. Відшкодування витрат на самочинне будівництво можливе лише у випадку визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва за власником земельної ділянки. Вказане виключає можливість стягнення на користь позивача будь-якої грошової компенсації за самочинні збудовані будівлі та споруди.

Також зазначила, що суд помилково вважав, що вона нібито безпідставно набула у власність збудовані будівлі у складі 1/2 частини будинку, при цьому є незрозумілим, яке саме майно, як безпідставно набуте, мав на увазі суд. При цьому зазначила, що з 2015 року у спірному будинку живе саме позивач зі своїм сином і за ним рішенням суду в іншій справі визнано право власності на 1/6 частину будинку. Він користується спірним майном та при цьому бажає стягнути з неї, власниці 1/2 частки будинку, та з її матері ОСОБА_4 (в межах справи №654/3460/15), як власниці іншої частини будинку, фактично всю повну вартість проведених будівельних та ремонтних робіт у спірному домоволодінні, в тому числі і самовільних.

Також вказала, що суд не звернув уваги на те, що поліпшення та самочинні будівлі були здійснені у 1996 році, а тому на відповідні правовідносини не поширюються норми ЦК України, зокрема його ст.1212, на яку посилається суд. Діючий на той час ЦК УРСР взагалі не містив поняття "безпідставно набуте майно", не містив жодної норми, аналогічної діючій на теперішній час ст.1212 ЦК України, а також не передбачав норми, яка врегульовувала б право особи на компенсацію самочинно збудованих споруд.

Також зазначила, що поза увагою суду залишилось те, що судові рішення у справі №654/3460/15, на які він послався, на теперішній час вже скасовані. Останнім рішенням Апеляційного суду Херсонської області, а саме постановою від 21.03.2018 року апеляційні скарги ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було задоволено частково. Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 29 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частини домоволодіння та земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :03:005:0014, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію самочинно збудованих будівель в сумі 105 204,33 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. На теперішній час вказану постанову суду апеляційної інстанції оскаржено ОСОБА_4 , ухвалою Верховного Суду від 22.06.2018 року відкрито касаційне провадження.

У зазначеній справі апеляційний суд встановив відсутність доказів того, що будівництво (самочинне та інші будівельні та ремонтні роботи) здійснювалося на особисті кошти ОСОБА_2 або ОСОБА_4 . А тому та справа була розглянута виключно в межах сімейних правовідносин й виходячи із презумпції права спільної сумісної власності подружжя та рівності їх часток.

У межах же розгляду цієї справи позивачем не надано доказів того, що саме ним вкладалися кошти у поліпшення всього спірного будинку в цілому (в тому числі і у належну їй 1/2 частку домоволодіння), не вказано конкретно, які саме поліпшення ним проводилися, на яку конкретно суму, не надано доказів (квитанцій, чеків тощо) про придбання саме позивачем будматеріалів й обладнання та оплату проведених будівельних та ремонтних робіт у домоволодіння.

Натомість сам суд першої інстанції послався на те, що будівлі та споруди були збудовані за рахунок спільних коштів, а не за рахунок особистих коштів ОСОБА_2 .

Сам можливий факт проведення будівельних робіт, зокрема і самовільних, не може бути підставою для стягнення грошової компенсації, оскільки висновок експерта вказує на проведені роботи, але не вказує за чий же саме кошт вони були проведені.

Також вказала, що суд безпідставно поклав на неї обов`язок доводити те, що будівництво, перебудова й ремонт здійснювалися за її кошти, оскільки за ст.81 ЦПК України обов`язок доказування покладається саме на позивача. Останнім же на підтвердження своїх доводів (проведення будівельних та ремонтних робіт за його особисті кошти) жодних доказів не надано. Навіть свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_8 , які пояснили, що за виконані роботи з ними розрахувався позивач, не можуть надати відповіді про походження даних грошових коштів.

Також зазначила, що незрозумілими й нелогічними є розрахунки суду при визначенні сум грошової компенсації. Так, суд чомусь вирішив, що вона має компенсувати позивачу фактично належну їй 1/2 частину вартості робіт по будівництву законно збудованих будівель та споруд. Крім того, є незрозумілим, із чого суд вивів суму 105 204,33грн, яку вона повинна сплатити позивачу в якості компенсації самочинно збудованих будівель.

Також вказала, що суд не застосував позовну давність, про що вона заявляла при розгляді справи. Адже поліпшення та самочинне будівництво були здійснені у 1996 році, а з позовом до суду позивач звернувся лише у 2017 році.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 06.11.2018 року провадження у цій справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 654/3460/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_1 , про визнання права власності на частину житлового будинку та земельної ділянки.

Ухвалою апеляційного суду від 19.03.2021 року провадження у цій справі було поновлено.

Іншою ухвалою Херсонського апеляційного суду від 07.05.2021 року було залучено до участі у справі правонаступника позивача ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме сина померлого ОСОБА_3 .

Справу вкотре було призначено до апеляційного розгляду на 27.07.2021 року о 10-45 годині, однак сторони, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися. Натомість з`явилися і брали участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції представники сторін: адвокат Рева Світлана Леонідівна (представник ОСОБА_3 ) та адвокат Амінова Світлана Рінатівна (представник відповідачки ОСОБА_1 ). У зв`язку з цим апеляційний суд вважає причину неявки в судове засідання сторін неповажною, вважає, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи, а тому ухвалив розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається таке.

На підставі свідоцтва про право власності на житло від 27 вересня 1994 року ОСОБА_4 та її дочка ОСОБА_7 є власниками житлового будинку по АДРЕСА_1 ; ОСОБА_9 680 000 крб; ОСОБА_10 679 700 крб (а.с.2).

З 21 вересня 1996 року по 2015 рік ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, проти цього сторони не заперечують.

Відповідно до копії Довідки від 23.01.2017 року до акта огляду медико-соціальною експертною комісією позивач є інвалідом 2 групи, загального захворювання, інвалідність встановлена безстроково (а.с.24).

Також сторони не заперечують, що після реєстрації шлюбу подружжя ОСОБА_11 проживало в зазначеному житловому будинку.

ОСОБА_2 (позивач у цій справі) звертався до суду також із іншим позовом до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_7 , про визнання права власності на частину житлового будинку та земельної ділянки, стягнення компенсації вартості самочинно побудованих будівель (справа № 654/3460/15-ц).

У тій справі було ухвалено рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 29 вересня 2016 року.

Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 21 березня 2018 року апеляційні скарги ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було задоволено частково. Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 29 вересня 2016 року було скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину домоволодіння та земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :03:005:0014, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію самочинно збудованих будівель в сумі 105 204,33 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення апеляційного суду було мотивоване тим, що вартість належної ОСОБА_4 до шлюбу з ОСОБА_2 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 істотно збільшилась внаслідок трудових та грошових затрат обох з подружжя, а тому вказане майно є їхньою спільною сумісною власністю. При цьому судом зазначено, що ОСОБА_4 не надала будь-яких доказів на підтвердження того, що вартість домоволодіння збільшилась лише за рахунок її особистих коштів, а ОСОБА_2 не приймав участі у його реконструкції та будівництві господарських споруд. Оскільки ринкова вартість спірного житлового будинку в результаті будівельних робіт за період з 1996 по 2015 роки збільшилась на 109 %, а вартість робіт по будівництву становить 165 613 грн, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 має право власності на 1/6 частини та 1/6 відповідної частини земельної ділянки.

Стягуючи з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 105 204,33 грн грошової компенсації за самочинно збудовані будівлі, суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

Межами позовних вимог в цій частині було стягнення 1/3 частини вартості самочинно збудованих будівель та споруд.

З висновку судової будівельно-технічної експертизи №0200 від 11.03.2016 та пояснень сторін під час розгляду справи вбачається, що за період з 1996 по 2015 роки подружжям ОСОБА_11 , за рахунок спільних коштів, самочинно збудовані: прибудова літ. "а1" вартістю 32483грн, прибудова літ. "а2" вартістю 14365грн., прибудова літ "А1" вартістю 53312грн., майстерня літ. "В" вартістю13389грн., літня кухня літ. "Е" вартістю 8742грн., сарай літ. "Н" вартістю3573грн., сарай літ. "О" вартістю 9149грн., сарай літ. "Р" вартістю 2381грн., сарай літ. "С" вартістю 1377грн, ангар літ. "Т" вартістю 176842грн., а всього на суму 315613грн. Будь-яких доказів, що будівництво вказаних будівель та споруд здійснювалось на особисті кошти, ні позивачем, ні відповідачем суду не надано.

Апеляційним судом зроблено висновок, що, враховуючи, що зазначені будівлі і споруди є самочинним будівництвом, право власності на спірне майно, шляхом поділу майна подружжя, в судовому порядку не може бути визнано. Проте невизнане право позивача на спірне майно може буди захищено шляхом стягнення з другого з подружжя, у користуванні якого залишилось спірне майно, грошової компенсації вартості цього майна в межах заявлених позовних вимог, а саме 1/3 частини вартості самочинно збудованих будівель та споруд в сумі 105204,33грн.

Вказане судове рішення було оскаржено в касаційному порядку відповідачкою ОСОБА_4 .

Постановою Верховного Суду від 03 березня 2021року касаційну скаргу ОСОБА_4 було задоволено частково. Суд касаційної інстанції постановив:

--- рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 29 вересня 2016 року та постанову апеляційного суду Херсонської області від 21 березня 2018 року в частині позовних вимог про визнання за ОСОБА_2 права власності на частину житлового будинку та частину земельної ділянки, розташованих по АДРЕСА_1 , скасувати. В задоволенні позову в цій частині відмовити;

--- постанову апеляційного суду апеляційного суду Херсонської області від 21 березня 2018 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_4 на його користь компенсації вартості самочинно побудованих будівель у розмірі 105 204,33 грн залишити без змін.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про визнання за ОСОБА_2 права власності на частину житлового будинку та частину земельної ділянки, Верховний Суд виходив з того, що оскільки значна частина будівель є самочинним будівництвом, то істотність збільшення вартості спірного житлового будинку не є такою, внаслідок чого первинний об`єкт нерухомості, який належав ОСОБА_4 на праві приватної вартості, став малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу з ОСОБА_2 . Проведені в спірному житловому будинку (кімнати 1-1, 1-2, 1-3 та ІІ передпокій) за період проживання сторін у шлюбі будівельні роботи є поточним ремонтом житла, значних перетворень цей об`єкт не зазнав, а тому відсутні підстави стверджувати, що відбулась істотність збільшення вартості майна. Також Верховний Суд виходив з того, що саме на ОСОБА_2 , який спростовує особисту приватну власність ОСОБА_4 на частину житлового будинку, покладається обов`язок доведення існування підстав, передбачених статтею 25 КпШС України. Однак ОСОБА_2 не надав доказів на підтвердження того, що його внесок у переобладнання спірного житлового будинку в розумінні частини першої статті 25 КпШС України є достатньо значним для можливості визнання спірного майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тоді як сам по собі факт перебування позивача у шлюбі з відповідачем на момент здійснення реконструкції спірного об`єкта нерухомого майна не є підставою для визнання зазначеного майна спільним сумісним майном подружжя.

Залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 компенсації вартості самочинно побудованих будівель у розмірі 105 204,33 грн, суд касаційної інстанції виходив з того, що вказаний житловий будинок був реконструйований колишнім подружжям (позивачем та ОСОБА_4 ) з проведенням добудови та спорудженням господарських будівель за відсутності дозвільних документів та проекту, а тому вказані добудови в розумінні ст.376 ЦК України є самочинним будівництвом, яке не є об`єктом права власності та за загальним правилом поділу не підлягає. Тому суд касаційної інстанції погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що участь особи у проведенні ремонтних робіт, поліпшенні житлового будинку та інших приміщень надає право вимагати не визнання права власності, а відшкодування витрат на будівництво.

У тій, іншій справі, також було встановлено, що після реєстрації 21 вересня 1996 року шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 подружжя стало проживати у житловому будинку по АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,25 га, яка перебуває у власності ОСОБА_4 на підставі державного акта про право власності на землю серії ЯИ 725136 від 15 лютого 2010 року.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 0200 від 11 березня 2016 року, проведеної в рамках розгляду тієї, іншої справи № 654/3460/15-ц, яку можна вважати як письмовий доказ, встановлено перелік будівельних робіт, які були проведені в період спільного проживання сторін з 1996 року по 2015 року, визначено ринкову вартість проведення будівельних робіт за вказаний період (без урахування вартості самочинного будівництва) та встановлено збільшення ринкової вартості будинку в результаті проведених будівельних робіт у відсотковому відношенні на 109 %. Експертом також встановлено, що ринкова вартість робіт по будівництву законно збудованих будівель та споруд за період до 1996 року становить 151 409 грн, а ринкова вартість таких робіт за період з 1996 року по 2015 рік 165 613 грн (а.с.12-20).

З дослідницької частини висновку судової будівельно-технічної експертизи № 0200 від 11 березня 2016 року вбачається, що до 1996 року були збудовані: житловий будинок літ. "А" в 1980 році, який складався з житлових кімнат 1-1, 1-2, 1-3 і ІІ передпокію, та гараж літ. "Б" в 1994 році (самочинне будівництво), ангар літ. "Г" в 1995 році (самочинне будівництво), навіс літ. "Л" в 1995 році, сарай літ. "М" в 1980 році.

Всі інші будівлі та споруди, збудовані за період з 1996 по 2015 рік (за виключенням навісу літ. "Д", підвалу літ. "Е", вхід літ. "Ж", навісу літ. "З", санвузла літ. "К", навісу літ. "П", навісу літ. "У", воріт № 1- № 3, огорожі № 4, помпи), є самочинним будівництвом.

Всього в зазначеному житловому будинку проведено будівельні роботи в об`ємі 50,1% від ринкової вартості нерухомості.

Як встановив Верховний Суд у своїй постанові від 03.03.2021 року за період з 1996 по 2015 роки в житловому будинку по АДРЕСА_1 проведені наступні будівельні роботи: обкладено частину житлового будинку цеглою, здійснено часткове перепланування перегородок, оздоблено стелі, замінена підлога на ламінат, замінені віконні блоки на металопластикові, замінені дверні блоки на сучасні, влаштоване водяне опалення, частково переобладнана система електропостачання.

Площа нерухомості, фундамент, цоколь, дах та покрівля залишились незмінними.

Також Верховним Судом встановлено, що ринкова вартість робіт по будівництву законно збудованих будівель та споруд за період до 1996 року становить 151 409,00 грн, а ринкова вартість таких робіт за період з 1996 року по 2015 рік 165 613,00 грн.

У цій справі також було проведено будівельно-технічну експертизу.

Висновком будівельно-технічної експертизи №0218 від 11.12.2017 року встановлено наступне.

До 1996 року у вказаному домоволодінні були збудовані: житловий будинок літ. "А", гараж літ. "Б" (самочинне будівництво), ангар літ. "Г" (самочинне будівництво), навіс літ. "Л", сарай літ. "М".

Законно збудовані з 1996 року по 2015 рік будівлі та споруди складаються з: навісу літ. "Д", підвалу літ. "Е", вхід літ. "Ж", навісу літ. "З", санвузла літ. "К", навісу літ. "П", навісу літ. "У", воріт № 1- № 3, огорожі № 4, помпи.

Самочинно збудованими з 1996 року по 2015 рік є: прибудова літ. "а1" вартістю 32483грн, прибудова літ. "а2" вартістю 14365грн, прибудова літ "А1" вартістю 53312грн, майстерня літ. "В" вартістю13389грн, літня кухня літ. "Е" вартістю 8742грн, сарай літ. "Н" вартістю3573грн, сарай літ. "О" вартістю 9149грн, сарай літ. "Р" вартістю 2381грн, сарай літ. "С" вартістю 1377грн, ангар літ. "Т" вартістю 176842грн, а всього на суму 315613грн.

Перелік будівельних робіт, які були проведені з 1996 р. по 2015 р., та визначена вартість проведених будівельних робіт за вказаний період (без урахування вартості самочинного будівництва), що склала 165 613,00 грн. Крім цього, експертом встановлено, що інвентаризаційна вартість самочинно збудованих будівель та споруд у цінах 18.01.2016 року складає 385283 грн (а.с.100-108).

Вказана сума (165 613,00 грн) складається з двох сум: 93 725,00грн ринкова вартість робіт по будівництву законно збудованих будівель та споруд з 1996 року по 2015 рік, без урахування самочинного будівництва; 71 888,00грн ринкова вартість робіт, виконаних з 1996 року по 2015 рік, по поліпшенню житлового будинку, тобто 50,1% від ринкової вартості будинку з прибудовою (50,1% від 143 489,00грн).

Зазначені будівельні роботи по поліпшенню житлового будинку, що складають 50,1% від ринкової вартості будинку, включають в себе: обкладання частини житлового будинку цеглою, оздоблення в середині будинку; часткове перепланування, оздоблення в середині будинку; оздоблення стелі в середині будинку; заміна підлоги на ламінатну; заміна віконних блоків на металопластикові; заміна дверних блоків на сучасні; влаштування водяного опалення; часткове переобладнання системи електропостачання.

Нормативне обґрунтування

Відповідно до ст.ст.22, 28 та 29 КпШС України 1969 року майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю; кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном; в разі поділу вказаного майна, їх частки визнаються рівними; якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, це питання вирішується судом.

Згідно з ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як закріплено положеннями ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень ст.156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" судам роз`яснено, що право вимагати стягнення витрат на проведення ремонту будівлі, що належить власникові, у членів сім`ї власника виникає лише у випадку, якщо їх затрати на ремонт жилого приміщення перевищували покладений на них статтею 156 ЖК обов`язок.

За змістом ч.1 ст.376 ЦК України самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (ч.2 ст.376 ЦК України).

У розумінні ч.1 ст.376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об`єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акту приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акту приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 05 вересня 2003 року № 146.

При цьому за змістом ч.1 ст.376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

За положеннями ч.ч.1-3 ст.469 ЦК УРСР особа, яка одержала майно за рахунок іншої особи без достатньої підстави, встановленої законом або договором, зобов`язана повернути безпідставно придбане майно цій особі. Такий же обов`язок виникає, коли підстава, на якій придбано майно, згодом відпала. В разі неможливості повернути безпідставно придбане майно в натурі повинна бути відшкодована його вартість, що визначається на момент придбання.

Схожими за змістом є положення ч.1 ст.1212 ЦК України, відповідно до якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно ч.2 ст.1213 ЦК України у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України 1. власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За положеннями ст.358 ЦК України:

--- право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (частина 1);

--- співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю (частина 2);

--- кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (частина 3).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд з висновком суду першої інстанції повністю погодитися не може, оскільки до нього він дійшов при неповному з`ясуванні обставин справи та порушенні норм процесуального права й неправильному застосуванні норм матеріального права.

З приводу вимоги щодо компенсації вартості самочинно збудованих будівель в сумі 192 641,50 грн апеляційний суд виходить з такого.

Житловий будинок по АДРЕСА_1 , співвласниками якого є відповідачка ОСОБА_1 та її мати ОСОБА_4 , був реконструйований колишнім подружжям (позивачем та ОСОБА_4 ) з проведенням добудови та спорудженням господарських будівель за відсутності дозвільних документів та проекту, а тому вказані добудови в розумінні ст.376 ЦК України є самочинним будівництвом, яке не є об`єктом права власності та за загальним правилом поділу не підлягає.

Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 21 березня 2018 року у справі № 654/3460/15-ц, у якій брали участь: позивач ОСОБА_2 , відповідачка ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_7 , було стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію самочинно збудованих будівель в сумі 105 204,33 грн.

Апеляційним судом в цій частині зроблено висновок, що за період з 1996 по 2015 роки подружжям ОСОБА_11 , за рахунок спільних коштів, самочинно збудовані: прибудова літ. "а1" вартістю 32483грн, прибудова літ. "а2" вартістю 14365грн, прибудова літ "А1" вартістю 53312грн, майстерня літ. "В" вартістю13389грн, літня кухня літ. "Е" вартістю 8742грн, сарай літ. "Н" вартістю3573грн, сарай літ. "О" вартістю 9149грн, сарай літ. "Р" вартістю 2381грн, сарай літ. "С" вартістю 1377грн, ангар літ. "Т" вартістю 176842грн, а всього на суму 315613грн. Враховуючи, що зазначені будівлі і споруди є самочинним будівництвом, право власності на спірне майно, шляхом поділу майна подружжя, в судовому порядку не може бути визнано. Проте невизнане право позивача на спірне майно може буди захищено шляхом стягнення з другого з подружжя, у користуванні якого залишилось спірне майно, грошової компенсації вартості цього майна в межах заявлених позовних вимог, а саме 1/3 частини вартості самочинно збудованих будівель та споруд в сумі 105 204,33грн.

У зазначеній частині вказану постанову залишено без змін судом касаційної інстанції.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, є встановленими і не підлягають доведенню обставини щодо того, що подружжям ОСОБА_11 , за рахунок спільних коштів, здійснено самочинне будівництво на загальну суму 315 613,00рн.

Зазначене підтверджується й висновком будівельно-технічної експертизи №0218 від 11.12.2017 року, відповідно до якої за період з 1996 по 2015 роки були самочинно збудовані: прибудова літ. "а1" вартістю 32483грн, прибудова літ. "а2" вартістю 14365грн, прибудова літ "А1" вартістю 53312грн, майстерня літ. "В" вартістю13389грн, літня кухня літ. "Е" вартістю 8742грн, сарай літ. "Н" вартістю 3573грн, сарай літ. "О" вартістю 9149грн, сарай літ. "Р" вартістю 2381грн, сарай літ. "С" вартістю 1377грн, ангар літ. "Т" вартістю 176842грн, а всього на суму 315613грн.

Участь особи у проведенні ремонтних робіт, поліпшенні житлового будинку та інших приміщень надає право вимагати не визнання права власності, а відшкодування витрат на будівництво.

А тому позивач має право на компенсацію витрат на вказане самочинне будівництво, яким користуються співвласники будинку відповідачка та її мати ОСОБА_4 .

Загалом позивач має право на половину вказаної суми, а саме на 157 806,50грн (315 613,00грн : 2). За рішенням суду у справі № 654/3460/15-ц на його користь вже стягнуто з іншого співвласника будинку, ОСОБА_4 , грошову компенсацію вартості самочинно збудованих будівель та споруд в межах заявлених позовних вимог, а саме 1/3 частину вартості самочинно збудованих будівель та споруд в сумі 105 204,33грн. Отже, він має право на решту, а саме 52 602,17грн (157 806,50грн 105 204,33грн).

Стягнення компенсації в більшому розмірі означало б перевищення його частки, яка складає половину (157 806,50грн) у загальній вартості самочинно збудованих будівель та споруд (315 613,00грн).

З приводу компенсації вартості проведених будівельних та ремонтних робіт на суму 82 806,50 грн апеляційний суд виходить з такого.

У справі встановлено (та іншого не доведено), у тому числі висновком будівельно-технічної експертизи №0218 від 11.12.2017 року, постановою Верховного Суду від 03.03.2021 року у справі № 654/3460/15-ц, у якій брали участь: позивач ОСОБА_2 , відповідачка ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_7 наступне:

--- за період з 1996 по 2015 рік законно збудованими будівлями та спорудами є: навіс літ. "Д", підвал літ. "Е", вхід літ. "Ж", навіс літ. "З", санвузол літ. "К", навіс літ. "П", навіс літ. "У", ворота № 1- № 3, огорожа № 4, помпа №5 (1/2 частина). Їх вартість складає 87673грн, а з урахуванням перехідного коефіцієнту з інвентаризаційної до ринкової вартості (1,069) 93725,00грн;

--- за період з 1996 по 2015 роки в зазначеному житловому будинку проведені наступні будівельні роботи: обкладено частину житлового будинку цеглою, здійснено часткове перепланування перегородок, оздоблено стелі, замінена підлога на ламінат, замінені вікні блоки на металопластикові, замінені дверні блоки на сучасні, влаштоване водяне опалення, частково переобладнана система електропостачання. Ринкова вартість вказаних робіт складає 71 888,00грн;

Площа нерухомості, фундамент, цоколь, дах та покрівля залишились незмінними;

--- загальна вартість відповідних будівельних робіт, які були проведені з 1996 року по 2015 рік (будівництво законно збудованих будівель та споруд, а також роботи, виконані по поліпшенню житлового будинку), складає 165 613,00 грн (93725,00грн + 71888,00грн);

--- проведені в спірному житловому будинку (кімнати 1-1, 1-2, 1-3 та ІІ передпокій) за період проживання сторін у шлюбі будівельні роботи є поточним ремонтом житла, значних перетворень цей об`єкт не зазнав, а тому відсутні підстави стверджувати, що відбулась істотність збільшення вартості майна;

--- матеріали справи не містять жодних відомостей на підтвердження того, що реконструкція домоволодіння та будівництво господарських будівель проводилися за рахунок доходів, отриманих фермерським господарством «Ауріка», головою якого є ОСОБА_2 , а тому вказаний ґрунтується на припущеннях, що суперечить частині шостій статті 81 ЦПК України;

--- ОСОБА_2 не надав доказів на підтвердження того, що його внесок у переобладнання спірного житлового будинку в розумінні ч.1 ст.25 КпШС України є достатньо значним для можливості визнання спірного майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тоді як сам по собі факт перебування позивача у шлюбі з відповідачем на момент здійснення реконструкції спірного об`єкта нерухомого майна не є підставою для визнання зазначеного майна спільним сумісним майном подружжя.

Таким чином, розподілу підлягають кошти 165 613,00 грн як ринкова вартість робіт по будівництву законно збудованих будівель та споруд, а також робіт, виконаних по поліпшенню житлового будинку, здійснених з 1996 року по 2015 рік.

Виходячи з рівності часток подружжя, частка позивача у вказаному майні складає 82806,50грн (1/2 від 165 613,00 грн).

Зважаючи на те, що відповідачка ОСОБА_12 є власником 1/2 частини житлового будинку, апеляційний суд вважає, що, виходячи з підстав заявленого позову, предметом спору є стягнення компенсації за збільшення вартості 1/2 частини будинку.

Апеляційний суд вважає, що відповідачка, яка, як власниця 1/2 частини будинку, набула майно (1/2 частину законно збудованих будівель та споруд, а також поліпшень житлового будинку з 1996 року по 2015 рік) за рахунок позивача без достатньої правової підстави, а тому вона повинна відшкодувати йому його вартість в розмірі своєї частки, а саме в розмірі 1/2 від 82806,50грн, а саме 41403,25грн.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги в цій частині частково обгрунтовними і приходить до висновку, що розміри грошової компенсації вартості будівельних та ремонтних робіт (82806,50грн), а також грошової компенсації вартості самочинно збудованих будівель (105204,33грн) визначені судом без урахування встановлених обставин справи. А тому вказані розміри підлягають зменшенню відповідно до 41403,25грн та 52 602,17грн. Відтак, підлягає зменшенню загальний розмір стягнутої суми з 188010,83грн до 94005,42грн.

Висновки суду апеляційної інстанції

Таким чином, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції, на підставі ч.1 ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1 і 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, слід змінити: в частині стягнення з відповідачки на користь позивача компенсації вартості проведених будівельних та ремонтних робіт, зменшивши розмір стягнення з 82806,50грн до 41403,25грн; в частині стягнення з відповідачки на користь позивача компенсації вартості самочинно збудованих будівель, зменшивши розмір стягнення з 105204,33грн до 52 602,17грн; в частині загального розміру стягнутої з відповідачки на користь позивача суми зменшивши її з 188010,83грн до 94005,42грн.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України:

--- судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1);

--- інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову на відповідача;

2) у разі відмови в позові на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2);

--- якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6).

При поданні позову позивач, як інвалід 2 групи, на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" в редакції, чинній на час подання позову, був звільнений від сплати судового збору. Підлягав же сплаті судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, а саме 1% від 275448,00грн, тобто 2754,48грн.

За результатом апеляційного розгляду остаточно позов задоволено на суму 94005,42грн, тобто на 34,12% (94005,42грн х 100% : 275448,00грн).

Отже, з урахуванням того, що позивача при поданні позову було звільнено від сплати судового збору, враховуючи задоволення позовних вимог на 34,12%, а також те, що при поданні позову підлягав сплаті судовий збір у встановленому законом розмірі 2754,48грн, з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 939,82грн (34,12% х 2754,48грн : 100%).

Разом з тим, при поданні апеляційної скарги відповідачкою сплачено судовий збір у встановленому законом розмірі 2820,15грн (188010,83грн х 1% х 150%). Скаргу задоволено на 50% (94005,42грн х 100% : 188010,83грн). А тому відповідачка має право на компенсацію 50% сплаченого нею при поданні апеляційної скарги судового збору, а саме 1410,07грн (2820,15грн х 50% : 100%). Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, то вказана сума, на підставі ч.6 ст.141 ЦПК України, підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ч.1 ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1 і 4 ч.1 ст.376 ЦПК України,суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 11 червня 2018 року змінити: в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсації вартості проведених будівельних та ремонтних робіт, зменшивши розмір стягнення з 82806,50грн до 41403,25грн; в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсації вартості самочинно збудованих будівель, зменшивши розмір стягнення з 105204,33грн до 52602,17грн; в частині загального розміру стягнутої з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми зменшивши її з 188010,83грн до 94005,42грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 939,82грн.

Компенсувати на користь ОСОБА_1 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судові витрати в розмірі 1410,07грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 29 липня 2021 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська