"21" липня 2021 р. м. Київ
Дніпровський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Савлук Т.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Готель «Козацький» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрат частини заробітної плати,
12 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся із позовними вимогами, якими просить стягнути з Державного підприємства «Готель «Козацький» заборгованість із заробітної плати в розмірі 76 963,15 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 25 539,06 гривень, а також компенсацію втрати частини доходів в розмірі 344,37 гривень, які мотивує тим, що у період з 28 вересня 2018 року по 30 червня 2020 року позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем на посаді начальника служби продажу та маркетингу, згідно із наказом №153 к/тр від 27 вересня 2018 року позивач була прийнята на основне місце роботи тривалістю робочого тижня 40 год., з умовами праці відповідно до колективного договору та правил внутрішнього трудового розпорядку відповідача. Відповідно до наказу №118-к/тр від 30 червня 2020 року позивача було звільнено за власним бажанням, в день звільнення позивачу видано повідомлення за вих. 3 22 від 30 червня 2020 року про нараховані суми, належні працівникові до виплати, в якому роботодавцем зазначено, що у зв`язку із звільненням позивача нараховано до виплати сума 76 963,15 гривень, що включає в себе заробітну плату за березень 2020 року, травень 2020 року, червень 2020 року та компенсацію частини щорічної невикористаної відпустки, про те у день звільнення, в порушення ст. 116 Кодексу законів про працю України, вказана сума не була виплачена. З метою досудового врегулювання 22 вересня 2020 року позивач звернулася до відповідача із письмовою вимогою про виплату заробітної плати та проведення повного розрахунку, однак вимога залишилася без належного реагування.
15 жовтня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомленням) сторін.
Згідно з частин 1-2 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.
Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
Відповідач Державне підприємство «Готель «Козацький» не скористалося своїм процесуальним правом подати відзив на позов та докази на спростування заявлених вимог.
На підставі ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, як це передбачено ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України.
Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи (ч. 1 ст. 23 КЗпП України).
Судом встановлено, що 27 вересня 2018 року Державним підприємством «Готель «Козацький» винесено наказ № 153 к/тр про прийняття на роботу ОСОБА_1 з 28 вересня 2018 року на посаду начальника служби, зі строком випробування три місяці, умови праці: колективний договір, правила внутрішнього розпорядження, тривалістю робочого дня (тижня) 40 год. 00 хв.
Як вбачається з Трудової книжки НОМЕР_1 , міститься запис уповноваженої особи Державного підприємства «Готель «Козацький», що 20 березня 2019 року ОСОБА_1 переведена на посаду начальника служби продажу на підставі Наказу №42 к/тр від 20 березня 2019 року.
30 червня 2020 року Державним підприємством «Готель «Козацький» винесено наказ № 118 к/тр про припинення трудового договору з ОСОБА_1 , за власним бажанням ст. 38 КЗпП України, та зазначено, що підлягає до виплати: грошова компенсація за невикористану щорічну основну відпустку за період роботи з 28 вересня 2018 року по 27 вересня 2019 року - 10 к.дн; грошова компенсація за невикористану щорічну основну відпустку за період роботи з 28 вересня 2019 року по день звільнення - 16 к.дн.; грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку за особливий характер праці за період роботи з 28 вересня 2018 року по 27 вересня 2019 року - 05 к.дн.; грошова компенсація за невикористану соціальну відпустку (одинока мати) за 2018 р., 2019р., 2020 р. - 30 к.дн. Усього грошова компенсація за невикористану щорічну основну відпустку та додаткові відпустку за 61 к.дн.
15 вересня 2020 року Державне підприємство «Готель «Козацький» за підписом директора Вдовиченко Г., на адвокатський запит ОСОБА_2 , направлено: копію колективного договору; копію посадової інструкції начальника служби продажу; копію наказу № 153к/тр від 27 вересня 2018 року; копію наказу № 118-к/тр про припинення трудового договору; розрахункові листи про заробітну плату ОСОБА_1 .
Крім того, Державне підприємство «Готель «Козацький» повідомило позивача, що на підприємстві створено постійно діючу комісію щодо вирішення трудових спорів (конфліктів) наказом №74/1 АГ від 13 липня 2020 року. З метою прискорення отримання належної заборгованості по заробітній платі, запропонувало звернутися з письмовою заявою до голови комісії з трудових спорів. З моменту звернення, комісія зобов`язана розглянути питання впродовж 5 днів, після цього приймається рішення комісії задовольнити вимоги в повному обсязі, оскільки вона є законною. Комісією буде надано ОСОБА_1 посвідчення, яке має силу виконавчого документа, у відповідності до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», що в подальшому може стягнути заборгованість через Державну виконавчу службу з рахунку підприємства, на який накладено арешт. Крім того ОСОБА_3 має право звернутися до суду, та стягнути заборговану заробітну плату.
Відповідно до ч.1 ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Статтею 115 КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативними актами роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду за який здійснюється виплата.
Колективний договір - угода, яка укладається між власником або уповноваженим органом (особою) і одним або кількома профспілковими чи іншими уповноваженими на представництво трудовим колективом органами, а у разі відсутності таких органів -представниками трудящих, обраними та уповноваженими трудовим колективом
Колективний договір укладається відповідно до чинного законодавства (ст. 10-20 глави 2 КЗпП України, Закону України «Про колективні договори і угоди» та ін.) та узятих сторонами зобов`язань і має на меті регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин, а також узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Колективний договір укладається на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності і господарювання, які використовують найману працю і мають права юридичної особи, а також у структурних підрозділах підприємства, установи, організації в межах компетенції цих підрозділів.
З метою сприяння врегулювання трудових відносин і соціально-економічних інтересів робітників Державного підприємства «Готель «Козацький» в особі директора Раскіна Д.О., що діє на підставі Статуту, з одного боку, та Профспілковий комітет підприємства, в особі голови Порожок Н.І., що діє на підставі рішення загальних зборів трудового колективу підприємства від 21 листопада 2011 року укладено Колективний договір між адміністрацією та трудовим колективом.
Відповідно до п. 1.1., 1.2 Колективного договору, умови даного договору є обов`язковим для обох сторін. Положення даного договору розповсюджується на всіх робітників підприємства і є обов`язковим як для адміністрації, так і для кожного члена трудового колективу.
Згідно із п. 3.4. Колективного договору, структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат.
Пунктом 3.6. Колективного договору, передбачено, що при вирішенні інших питань оплати праці адміністрація керується положеннями Кодексу законів про працю України і Закону України «Про оплату праці».
Порядок розрахунку відпускних затверджено п. 4.6 Правил внутрішнього трудового розпорядку: розрахунок заробітної плати працівника за час відпустки проводяться на основі середньоденної заробітної плати такого працівника: (сума з/п без урахуванням лікарняних та неоподаткованої матеріальної допомоги за попередні дванадцять місяців (або за менший фактично відпрацьований період) ділиться на кількість фактично відпрацьованих календарних днів без святкових та неробочих днів, які встановленні законодавством (за рік 365-12=353), а потім перемножуються на кількість календарних днів відпустки. Святкові дні, що припадають на період відпустки, не оплачуються, але відпустка подовжується на відповідну кількість святкових днів.
У розділі 9 Правил внутрішнього трудового розпорядку «Оплата праці», зазначено, що працівники підприємства отримують заробітну плату за виконану роботу відповідно до встановлених наказом або трудовою угодою: місячного окладу, ставки або фактично відпрацьованого часу. Розмір місячного окладу встановлюється керівництвом підприємства на підставі рівня кваліфікації, рівня відповідальності посади (роботи), впливу її на функціонування підприємства (п. 9.1 Колективного договору). До заробітної плати включається затверджені цими Правилами додаткові нарахування: відпустки, лікарняні, оплата за роботу у нічні зміни, у святкові дні, тощо.
Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.
У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Пунктом 15.4 Правил внутрішнього трудового розпорядку передбачений порядок здійснення остаточного розрахунку при звільненні працівника: у день звільнення підприємством зобов`язане ознайомити працівника із наказом про звільнення та видати працівнику під розпис його трудову книжку з записом про звільнення. Остаточний розрахунок здійснюється бухгалтерією підприємства.
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про оплату праці» суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.
Державне підприємство «Готель «Козацький» листом від 30 червня 2020 року, повідомило ОСОБА_1 про належне нарахування суми до виплат відповідно до ст. 116 КЗпП, з якої вбачається, що позивачу належить до виплати розрахункові при звільненні (заробітна плата за березень 2020 року; травень - червень 2020 року та компенсація частини невикористаної щорічної відпустки), що в загальному розмірі складає 76 963,15 гривень (сімдесят шість тисяч дев`ятсот шістдесят три гривні п`ятнадцять копійок)
Виходячи з предмету позову, суд вважає правомірними вимоги позивача про стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, та компенсації за невикористану щорічну відпустку, що в загальному розмірі складає 76 963,15 гривень, визначений позивачем розмір заборгованості не є спірним та відповідає розрахунку підприємства, яке визначене в наказі про звільнення позивача.
Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Згідно роз`яснень, які містяться в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
При цьому, відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду, передбачений ст. 233 КЗпП України, починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.
Як з`ясовано судом, не заперечується відповідачем, Державне підприємство «Готель «Козацький» в день звільнення ОСОБА_1 не виплатило нарахування всіх необхідних платежів при звільненні працівника, що суперечить вимогам чинного трудового законодавства, тому наявні підстави для задоволення вимог позивача про стягненню середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з дати звільнення - 01 липня 2020 року по 24 листопада 2020 року, тобто в межах заявлених позовних вимог з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог.
Як зазначалось вище, згідно п. 2 Розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
Враховуючи, що при розрахунку належної позивачу суми, суд виходив із нарахованих працівнику сум без виключення сум податків та інших обов`язкових платежів, згідно п. 3 Порядку до стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума в розмірі 168 466,04 грн. з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів при її виплаті.
Згідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» у зв`язку із порушенням строків виплати заробітної плати працівникам також проводиться компенсація втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
Компенсації - це виплати, які проводяться роботодавцем працівникам у зв`язку з втратою частини заробітної плати внаслідок порушення строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, передбаченому Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звичку з порушенням строків їх виплати», а також Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати".
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації проводиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Пунктом 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, визначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.
Рішенням Конституційного суду України від 15 жовтня 2013 року №1-18/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, визнано, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати повинна розраховуватися з січня 1998 року, за кожну нараховану відпустку окремо, по час фактичної виплати заборгованості. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Судом встановлено, за період з 01 липня 2020 року по 24 листопада 2020 року Державне підприємство «Готель «Козацький» не виплатило ОСОБА_1 заробітну плату на загальну суму 76 963,15 грн., яка включає: нараховану заробітна плата за березень - 9 732,85 гривень; травень - 5 514,56 гривень; червень - 70845,00 гривень.

За даними Державної служби статистики України розмір індексу інфляції в період з квітня по жовтень 2020 року становив: квітень - 100,8 %; травень - 100,3 %; червень - 100,2 %; липень - 99,4 %; серпень - 99,8 %; вересень - 100,5 %; жовтень - 101,0%.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно пред`явлено вимоги до відповідача в частині виплати компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, яка визначена позивачем в розмірі 1 721,85 грн., за наявності обставин, які свідчать про порушення відповідачем, як роботодавцем, трудових прав позивача щодо несвоєчасної виплати заробітної плати за березень - червень 2020 року. При визначені розміру компенсації суд бере за основу розрахунки наведені позивачем, які викладено у зведеній таблиці з урахуванням методики наведеної у п.4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з Державного підприємства «готель «Козацький» в дохід держави судові витрати по сплаті судового збору судовий збір в розмірі 2 471,51 грн., оскільки позивач, на користь якої ухвалено рішення, звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з цим позовом.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 4, 17, 21, 23, 47, 115, 116, 233 Кодексу Законів про працю України, Закон України «Про відпустки», Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» статтями 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 273, 274-279, 280, 284, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Готель «Козацький» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрат частини заробітної плати,- задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Готель «Козацький» на користь ОСОБА_1 заробітну плату в розмірі 76 963,15 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 168 466,04 гривень, компенсацію втрат частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати в розмірі1 721,85 гривень, а всього на загальну суму 247 151,04 гривень. (двісті сорок сім тисяч сто п`ятдесят одну гривню чотири копійок)

Стягнути з Державного підприємства «Готель «Козацький» в дохід держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 471,51 грн.

Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Боржник: Державне підприємство «Готель «Козацький», , ІПН 06, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Михайлівська, буд. 1/3.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: