Справа № 658/5004/19
(провадження № 2/658/61/21)
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 року м.Каховка

Каховський міськрайонний суд Херсонської області у складі:

головуючого- судді Подіновської Г.В.,

за участю: секретаря Уманець А.В.,

позивачів: ОСОБА_5 , ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2 ,

представника неповнолітнього відповідача ОСОБА_3 - адвоката Стукан Ю.О.,

представника третьої особи - Ковальчук В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Каховка Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - відділ у справах дітей Каховської міської ради Херсонської області про позбавлення права користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.02.2017 року позивачами набуто у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та житловий будинок під АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 з моменту реєстрації, а саме з 15.08.1998 року, а ОСОБА_3 з 20.11.2007 року спірним житлом не користуються, добровільно покинули житло, забравши власні речі, та обрали собі інше місце мешкання у АДРЕСА_2 .

За вказаних обставин просять суд позбавити відповідачів права користування житловим будинком АДРЕСА_1 та визнати їх такими, що втратили право користування вказаним житлом.

Ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 20.02.2020 року до участі у справі було залучено відділ у справах дітей Каховської міської ради Херсонської області у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Відповідно до положень частини 4 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо визнання дитини такою, що втратила права користування житловим приміщенням, участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою, є обов`язковою.

В судовому засіданні позивачі на задоволенні позовних вимог наполягали у повному обсязі, просили суд позбавити відповідачів права користування житловим будинком АДРЕСА_1 та визнати їх такими, що втратили право користування вказаним житло, надали відповідь на заперечення на відзив, також позивач зазначила, що реєстрація відповідачів чинить їй та позивачу ОСОБА_1 перешкоди у користуванні власністю, спричиняють додаткові витрати в утриманні будинку

Відповідач ОСОБА_2 , представник неповнолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_4 проти задоволення позовних вимог заперечували, просили відмовити позивачам у задоволенні позовних вимог, представник неповнолітнього ОСОБА_3 надала відзив на позовну заяву та відповідь на відзив на позовну заяву, які підтримала у судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 пояснила, що реєстрація неповнолітнього ОСОБА_3 разом із батьком, позивачем по справі, не суперечить чинному законодавству.

Представник третьої особи - відділу у справах дітей Каховської міської ради Херсонської області у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог щодо позбавлення неповнолітнього ОСОБА_3 права користування житловим приміщенням заперечувала.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачів, відповідача, представника неповнолітнього відповідача ОСОБА_3 , представника третьої особи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково за наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_1 у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.02.2017 року успадкували у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 38, 40, 46, 47).

Як вбачається з матеріалів справи, у вищевказаному будинку зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 та неповнолітній ОСОБА_3 , проте з моменту реєстрації не проживають у будинку АДРЕСА_1 (а.с. 19-23).

Так, судом встановлено, що у відповідності до рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 25.11.2013 року шлюб між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с. 161).

У відповідності до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності не нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 (а.с. 138).

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

З норми статті 319 ЦК України вбачається, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Звернення до суду із даною позовною заявою про позбавлення права користування житловим приміщенням є однією із форм захисту власником своїх прав.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (постанова Верховного Суду України від 16.01.2012 р. №6-57цс11).

Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Право користуватися чужим майном регламентується ст .ст. 401-402 ЦК України, відповідно до яких право на користування чужим майном може бути встановлено на підставі договору, закону, заповіту або рішенням суду.

Стаття 405 ЦК України, передбачає право користування житлом членами сім`ї власника житла, які проживають разом з ним.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі з моменту реєстрації, а саме: ОСОБА_2 з 15.08.1998 року, а ОСОБА_3 з 20.11.2007 року не проживають у будинку АДРЕСА_1 (а.с. 19-23).

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на визначений строк, тощо).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не несе ніяких обов`язків по оплаті житла, так як в ньому не проживає з 15.08.1998 року, тобто понад 1 рік, має власне житло, а тому має бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Вимоги про визнання неповнолітнього ОСОБА_3 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження (ч.2 ст.25 ЦК України). Цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними; обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (ст.30 ЦК України).

Дієздатність у повному обсязі настає, як правило, після досягнення повноліття; певний обсяг дієздатності осіб, які не досягли повноліття, диференціюється в залежності від віку, а саме для осіб, які не досягли 14 років (ст.31 ЦК України), та для осіб від 14 до 18 років (ст.32 ЦК України).

За змістом положень статті 29 ЦК України місце проживання фізичної особи у віці до 14 років обумовлене місцем проживання її батьків.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 13 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вільний вибір місця проживання обмежується щодо осіб, які не досягли 14-річного віку.

Отже, законодавством України самостійне здійснення малолітньою особою своїх житлових прав, до яких належить і право користування житловим приміщенням, не передбачено, вільний вибір місця проживання осіб, які не досягли 14 років, обмежений законом.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

За змістом частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Суд зазначає, що неповнолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не може самостійно визначати своє місце проживання, а тому сам по собі факт його не проживання у спірному будинку, не може бути безумовною підставою для визнання його таким, що втратив право користування зазначеним житлом, а стаття 29 ЦК України не пов`язує місце проживання особи з її реєстрацією, що відповідає висновку Верховного Суду в постанові від 27.12.2018 року по справі 759/19394/15-ц.

Право дитини на житло та його недоторканість закріплені у ст. ст.16, 27 Конвенції про права дитини, ст.18 Закону України «Про охорону дитинства».

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що неповнолітній ОСОБА_3 , набув право власності або право постійного користування іншим житлом, позивачами не надано, хоча це відповідно до ст. 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком позивачів.

Несплата дитиною коштів за користування житлово-комунальними послугами, також не може бути підставою для визнання її такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням, оскільки позивачі (за доведеності понесення ними таких витрат одноособово) не позбавлені можливості ставити питання про їх відшкодування до законних представників (батьків) неповнолітньої дитини. Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 10.07.2019 року в справі № 465/7083/13-ц.

Отже, суд вважає, що позовні вимоги про визнання неповнолітнього ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 29, ч. 2 ст. 405 ЦК України, ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 6 СК України, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_5 (місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), третя особа - відділ у справах дітей Каховської міської ради Херсонської області (місцезнаходження: м. Каховка Херсонської області, вул.. Велика Куликовська, буд. 103, ) про позбавлення права користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2 права користування та визнати такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Херсонського апеляційного суду через Каховський міськрайонний суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Г. В. Подіновська