Номер провадження: 22-ц/813/9298/21
Номер справи місцевого суду: 522/2890/20
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

19.02.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Одеської міської ради (далі ОМР), та уточнивши вимоги, ставила питання про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 44631,12 грн., витрати на проведення оцінки шкоди у розмірі 2500,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 900 000,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивачка посилалася на те, що їй на праві власності належить автомобіль марки Daewoo, модель Nexia, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

06.02.2020 року, за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, 29, внаслідок падіння дерева на належний позивачці автомобіль, спричинено матеріальну шкоду. Відповідно до висновку щодо вартості матеріального збитку від 12.02.2020 року, вартість матеріального збитку становить 44631,12 грн.

Крім того, внаслідок пошкодження автомобіля в результаті неправомірних дій відповідача їй було завдано моральну шкоду у розмірі 900 000,00 грн.

Відповідач - ОМР заперечувала проти позовних вимог ОСОБА_1 та в письмових поясненнях зазначила, що ОМР є неналежним відповідачем у справі, крім того вказала, що наданий позивачкою звіт експерта від 12.02.2020 року не відповідає вимогам чинного законодавства та не може бути належним і допустимим доказом розміру матеріальної шкоди, завданої позивачці, а також позивачкою не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували завдання моральної шкоди у розмірі 900 000,00 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.02.2020 року у справі відкрито провадження та справа призначена до розгляду (а.с. 53-54).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.04.2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15.04.2021 року, та постановлення нового, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В свою чергу, ОМР скористалася правом та надала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, посилаючись на те, що ОМР є неналежним відповідачем у даній справі; звіт про оцінку оцінювача не відповідає вимогам чинного законодавства та не може бути прийнятий до уваги; позивачкою не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували завдання моральної шкоди в розмірі 900 000,00 грн.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 25.10.2021 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 25.10.2021року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що тривалий розгляд справи спричинений неврученням поштової кореспонденції, двічі направленої на адресу апелянта ОСОБА_1 , що не давало суду апеляційної інстанції права розглянути справу в апеляційному порядку у встановлений законом строк.

Крім того, із врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів у цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 та п.1 ч.2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачці ОСОБА_1 на підставі права власності належить автомобіль марки Daewoo, модель Nexia, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1 (а.с. 11).

ОСОБА_1 звернулася із позовом до ОМР, який в подальшу уточнила, та просила відшкодувати завдану їй матеріальну шкоду у розмірі 44631,12 грн., стверджуючи у позовній заяві, що 06.02.2020 року, під час знаходження вищевказаного автомобіля, що належить їй на праві власності, за адресою: АДРЕСА_1 , відбулося падіння сухого дерева на автомобіль, у зв`язку з чим автомобіль зазнав механічних пошкоджень (а.с. 1-5,103-108).

Згідно Висновків № 66/02-20 та Звіту від 07.02.2020 року про вартість матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля Daewoo, модель Nexia, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, ринкова вартість автомобіля до моменту ДТП становить 90 802,45 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля Daewoo, модель Nexia, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , становить 44 631,12 грн. (а.с.20, 21-29).

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 12 ч.1, п. 4 ч. 1 ст. 13, ч. ч. 1,2 ст. 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни. До об`єктів благоустрою населених пунктів належать території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності. У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких об`єктів.

Балансоутримувача, що здійснюватиме утримання і ремонт об`єкта благоустрою, який перебуває у приватній власності, визначає власник такого об`єкта благоустрою. Підприємство та балансоутримувач забезпечує належне утримання та своєчасний ремонт об`єкта благоустрою власними силами або може на конкурсних основах залучати для цього інші підприємства.

Відповідальність за збереження зелених насаджень, догляд за ними, видалення сухостійних, пошкоджених хворобами та шкідниками зелених насаджень на вулицях перед будівлями до проїжджої частини, всередині квартальних насаджень та насаджень районів міста покладається на балансоутримувачів, власників, користувачів жилих, громадських, промислових будівель та споруд, а також на балансоутримувачів, власників, користувачів будівель підприємств побуту, торгівлі, закладів освіти, охорони здоров`я, розташованих на території житлової забудови, а на територіях підприємств, а також прилеглих до них ділянках і санітарно-захисних зонах на дані підприємства. Санітарне очищення території міста Одеси включає механізоване та ручне прибирання об`єктів благоустрою.

Обов`язок по механізованому та ручному прибиранню територій, вчинення противоожеледних заходів: парковок та автостоянок на відстані 10 м покладається на осіб, які є їх балансоутримувачами, та осіб, яким вказані території надані у користування згідно з договором; зелених насаджень парків, гідропарків, парків культури та відпочинку, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, спортивних дитячих, меморіальних та інших рекреаційних зон, садів, зон зелених насаджень, скверів та майданчиків для дозвілля та відпочинку покладається на їх балансоутримувачів; на територіях, які належить прибирати необхідно проводити весь комплекс робіт, спрямований на наведення та постійне підтримання чистоти і порядку, збереження зелених насаджень, а саме: регулярно знищувати бур`яни, скошувати траву заввишки більше 10 см, видаляти сухостійні дерева та чагарники, видаляти сухе та поламане гілля та забезпечувати їх вивезення.

Видалення сухостійних дерев та чагарників провадиться на підставі рішення компетентного органу; проводити заходи, що забезпечують збереження насаджень, квітників, газонів, а також заходи по боротьбі зі шкідниками та хворобами зелених насаджень шляхом укладання відповідних договорів із спеціалізованими підприємствами; проводити у повному обсязі заміну засохлих та пошкоджених кущів і дерев із висадкою нових (п.п. 1, 2 п. 4.14, п.п.13,14 п.7.1, п.п.10-12 п.7.2 Правил від 23.12.2011 р. №1631-ІV).

Відповідно до рішення ВК Одеської міської ради № 1212 від 28.10.2008 року «Про внесення змін до рішень виконавчого комітету Одеської міської ради від 29.07.2008 року №924 «Про визначення площ прибудинкових територій багатоквартирних житлових будинків, прибирання яких здійснюється двірниками комунальних підприємств житлово-комунальних послуг та установлення тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій» будинки АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 закріплені за КП ЖКС «Порто-Франківський».

Відповідно до п.5.5. Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10.04.2006 р. №105, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 27.07.2006 р. за №880/12754 (далі-Правила від 10.04.2006 р. №105), відповідальними за збереження зелених насаджень і належний догляд за ними на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях є вказані установи, організації, підприємства.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОМР є неналежним відповідачем у справі.

При цьому, слід зазначити, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. ст. 76 ч.1, 77 ч.ч.1,2, 78 ч.2, 79 ч.1, 80 ч.1, 81 ч.1 ЦПК України).

Так, у позовній заяві позивачка стверджувала, що 06.02.2020 року під час знаходження належного їй на праві власності автомобіля Daewoo, модель Nexia, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , біля будинку № 29, по вул. Успенській, у м. Одесі, відбулося падіння дерева на її автомобіль, у зв`язку з чим вищевказаний автомобіль зазнав механічних пошкоджень.

06.02.2020 року ОСОБА_2 - чоловік позивачки ОСОБА_3 , звернувся із заявою до КП «ЖКС «Порто-Франківський» про те, що на автомобіль Daewoo, модель Nexia, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , відбулося падіння дерева.

08.02.2020 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до правоохоронних органів про ДТП (а.с. 16).

Зі змісту висновку № 66/02-20 від 12.02.2020 року вбачається, що експертиза проводилась з метою визначення вартості відновлювального ремонту та матеріальної шкоди, спричиненої власнику пошкодженого у ДТП транспортного засобу (а.с. 21-29).

Разом з тим, позивач стверджував, що транспортний засіб отримав пошкодження під час його перебування біля буд. № 29, по вул. Успенській, у м.Одесі.

Проте, із фотознімків, які додані до позовної заяви та висновку неможливо встановити місце та дату спричинення пошкоджень транспортному засобу Daewoo, модель Nexia, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1 (а.с.18-19, 38-40).

За правилами до ч.ч. 1,2, 5 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

За правилами ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Проведення судової експертизи регулюється Законом Україні «Про судову експертизу».

Проте, всупереч вимог чинного законодавства, звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 66/02-20 від 12.02.2020 року, наданий особою, яка не відповідає вимогам ст. ст. 9,10 Закону України «Про судову експертизу», оскільки відсутні відомості про те, що оцінювач ОСОБА_4 атестований, як судовий експерт і має право проведення висновків щодо вартості матеріальних збитків (а.с. 20-29, 42).

Також, оцінювач ОСОБА_4 у своєму звіті не зазначає, що його попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Згідно ч. ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів також зазначає, що згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з п.3 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст.23 ЦК України).

Статтею 1167 ЦК України встановлено загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, відповідно до частини першої якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних,душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Оскільки надані позивачем докази, у своїй сукупності не дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, надані докази викликають сумніви в їх достовірності, суду також наданий неналежний доказ, беручи до уваги, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо недоведеності позовних вимог ОСОБА_3 до ОМР про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра