Справа № 450/3475/17 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/811/1657/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Савуляка Р.В.

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

секретар Савчук Г.В.

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Воронцова В.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «УМС ПОЛІЕСТЕР» на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УМС ПОЛІЕСТЕР», з участю третьої особи: ОСОБА_3 , про відшкодування майнової шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «УМС ПОЛІЕСТЕР», з участю третьої особи: ОСОБА_3 , про відшкодування майнової шкоди.

Позовні вимоги мотивував тим, що 20 листопада 2016 року на 552 км. + 580 м. а/д Київ - Чоп поблизу села Солонка Пустомитівського району Львівської області водій автомобіля Volkswagen Polo, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 проявив неуважність до дорожньої обстановки, не реагував на її зміну, під час вибору безпечної швидкості руху не врахував дорожньої обстановки та стан транспортного засобу щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; перед початком обгону не переконався, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, що після обгону він зможе не створювати перешкоди транспортному засобу, який він обганяє, та повернутися на займану смугу; порушив п. 2.3 (б); 12.1; 14.2 (в,г) Правил дорожнього руху. В результаті цього відбулося зіткнення керованого ОСОБА_3 автомобіля з автомобілем Honda ACCORD, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали технічні ушкодження. Згідно Звіту № 906/17 про оцінку автомобіля Honda ACCORD, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складеного 17 травня 2017 року оцінювачем ОСОБА_5 , станом на 20 листопада 2016 року вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля Honda ACCORD, реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження автомобіля під час ДТП приймається рівним дійсній (ринковій) вартості автомобіля на момент дослідження без врахування аварійних пошкоджень і становить 483 962,62 грн. В серпні 2017 року страховою компанією йому відшкодовано матеріальну шкоду в розмірі 100 000 грн. (страховий поліс АІ9432273). 28 січня 2017 року постановою слідчого СВ Пустомитівського ВП Франківського ВП ГУ НВП у Львівській області закрито кримінальне провадження № 0002523, а матеріали справи направлені для притягнення водія ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності. 10 березня 2017 року постановою Залізничного районного суду м.Львова по справі № 462/975/17 встановлено, що вчинене ОСОБА_3 адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, мало місце 20 листопада 2016 року. Провадження в адміністративній справі за ст. 124 КпАП України відносно ОСОБА_3 закрито в зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення. В судовому засіданні правопорушник свою вину у скоєному визнав. Крім цього, вина правопорушника стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 117680 та іншими матеріалами справи. Вважає, що оскільки ОСОБА_3 керував службовим автомобілем ТзОВ «УМС ПОЛІЕСТЕР», то шкода підлягає стягненню з юридичної особи.

Позивач просить позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача 383 962, 62 грн. майнової шкоди.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 березня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «УМС ПОЛІЕСТЕР» на користь ОСОБА_1 185 353, 58 грн. завданої шкоди.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «УМС ПОЛІЕСТЕР» на користь ОСОБА_1 1 853, 53 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «УМС ПОЛІЕСТЕР».

В апеляційній скарзі посилається на те, що наявна у матеріалах справи пояснювальна записка ОСОБА_6 від 22 листопада 2016 року не підтверджує факт незаконного заволодіння ОСОБА_3 автомобілем. Стверджує, що правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 759/4049/16-ц, стосується лише питання відшкодування шкоди роботодавцем та працівником у разі її спричинення джерелом підвищеної небезпеки і не стосується правовідносин між ТОВ «УМС ПОЛІЕСТЕР» та ОСОБА_3 , який ніколи не був працівником товариства та не перебував з ним у договірних правовідносинах. ТзОВ «УМС ПОЛІЕСТЕР» ніколи не надавало ОСОБА_3 права користування, володіння автомобілем та не уповноважувало свого працівника ОСОБА_6 надавати таке право сторонній особі. Вважає, що висновки суду щодо перебування ОСОБА_3 у трудових відносинах з відповідачем та правомірності використання ним транспортного засобу, яким було спричинено шкоду позивачу, не відповідають обставинам справи.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ТОВ «УМС ПОЛІЕСТЕР» Воронцова В.В. на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

На підставі статей 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України, зокрема, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову, лише в питанні чи, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно зі статтею 263 цього Кодексу судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідній правовій підставі користувався автомобілем, належним роботодавцю на праві власності, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Встановлено, що 20 листопада 2016 року близько 3 години 40 хвилин на 556 км. + 550 м автодороги Київ - Чоп поблизу села Зубра Пустомитівського району Львівської області водій автомобіля Volkswagen Polo, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 проявив неуважність до дорожньої обстановки, не реагував на її зміну, під час вибору безпечної швидкості руху не врахував дорожньої обстановки та стан транспортного засобу щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, перед початком обгону не переконався, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, що після обгону він зможе не створювати перешкоди транспортному засобу, який він обганяє та повернутися на займану смугу, порушив п. 2.3 (б); 12.1; 14.2 (в, г) Правил дорожнього руху, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем Honda ACCORD, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Зазначене встановлено у постанові про закриття кримінального провадження через відсутність в діянні складу кримінального правопорушення та наявністю ознак адміністративного правопорушення.

Внаслідок ДТП вказаний автомобіль Honda ACCORD, який належить позивачу на праві власності, отримав пошкодження, чим позивачу спричинено майнову шкоду.

Причетний до ДТП автомобіль Volkswagen Polo, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за ТОВ «УМС ПОЛІЕСТЕР», що стверджується свідоцтвомпро реєстрацію транспортного засобу від 28 березня 2012 року.

28 січня 2017 року постановою слідчого СВ Пустомитівського ВП Франківського ВП ГУНП у Львівській області закрито кримінальне провадження №0002523, матеріали справи направлені для притягнення водія ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності.

10 березня 2017 року постановою Залізничного районного суду м. Львова по справі №462/975/17 провадження відносно ОСОБА_3 закрито в зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення. У цій постанові встановлена вина водія ОСОБА_3 у порушенні Правил дорожнього руху внаслідок чого сталася ДТП, у якій автомобілі отримали технічні ушкодження. При розгляді адміністративної справи ОСОБА_3 свою вину визнав.

Відповідно до наказу відповідача № ПП/К 0029 від 1 серпня 2012 року ОСОБА_6 прийнятий на посаду керівника відділу продажу.

Актом приймання-передачі транспортного засобу №02 від 4 вересня 2012 року на виконання Наказу №51/1 від 3 вересня 2012 року автомобіль Volkswagen Polo, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ,переданий у користування керівнику відділу продажу ТОВ «УМС ПОЛІЕСТЕР» ОСОБА_6 для забезпечення виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З пояснювальної записки ОСОБА_6 керівнику товариства вбачається, що він передав керування автомобілем ОСОБА_3 , який керував автомобілем на час ДТП.

З довідки ТОВ «УМС ПОЛІЕСТЕР» № 19 від 12 лютого 2018 року вбачається, що ОСОБА_3 ніколи не перебував у трудових та договірних відносинах з цим товариством.

Правилами внутрішнього трудового розпорядку відповідача встановлено, що для працівників ТОВ «УМС ПОЛІЕСТЕР» визначено п`ятиденний робочий тиждень із двома вихідними днями (субота, неділя), робочий час починається з 9 години, закінчується о 18 годині, у п`ятницю - о 17 годині.

Відповідно до статті 22, частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах

Положення статті 1188 ЦК України є спеціальними щодо статті 1166 зазначеного Кодексу, у зв`язку із чим перевага в застосуванні повинна надаватися спеціальній нормі.

Вирішуючи спори, пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, зокрема, зіткненням транспортних засобів, належить виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини (стаття 1188 ЦК України). Отже, за цих обставин обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду.

Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей.

Таким чином, правила щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, встановлені статтею 1188 ЦК України, згідно частини 1 якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових ) обов`язків.

Отже відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 вересня 2016 року (справа № 6-933 цс 16.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 6 постанови від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснив, що якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законних підставах використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдану шкоду ( пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

З урахуванням зазначеного, суд у встановленому законом порядку на підставі відповідних доказів повинен був дослідити обставини щодо спричинення майнової шкоди позивачеві працівником відповідача під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Колегія суддів при вирішенні спору виходить з того, що ОСОБА_3 , з вини якого сталася ДТП і спричинено майнову шкоду позивачу, станом на 20 листопада 2016 року не перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «УМС ПОЛІЕСТЕР». ДТП сталася в нічний час (3 година 40 хвилин) вихідного дня (неділя), тобто в неробочий час в товаристві. Докази того, що належний відповідачу автомобіль використовувався у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків працівника товариства, відсутні. Відтак, суд прийшов до висновку, що у ТОВ «УМС ПОЛІЕСТЕР» не виник обов`язок відшкодувати позивачу майнову шкоду.

Зазначеного не врахував суд першої інстанції та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

З урахуванням встановленого, суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «УМС ПОЛІЕСТЕР» підлягає до задоволення, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 березня 2021 року належить скасувати на підставі пунктів 1-3 частини 1 статті 376 ЦПК України та прийняти нове рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УМС ПОЛІЕСТЕР» задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УМС ПОЛІЕСТЕР», з участю третьої особи: ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УМС ПОЛІЕСТЕР» (03083, м.Київ, вул.Пирогівський шлях,34) 2 780,31 грн. (дві тисячі сімсот вісімдесят грн. 31 коп.) судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 4 жовтня 2021 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.