Номер провадження 2/754/1619/21
29 вересня 2021 року м. Київ
Деснянський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Клочко І.В., за участю секретаря судового засідання Оверченко Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківського районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, -
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, у якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 за місцем її проживання.
Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.12.2015 року. Від шлюбу подружжя має малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після фактичного припинення шлюбних відносин, донька сторін проживає разом з позивачем, яка повністю піклується про неї, займається її вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини.
Позивач зазначає, оскільки відповідач останнім часом почав поводитись неадекватно, про що свідчить його приїзд 06.09.2020р. до будинку позивача та почав вибивати вікна та зламав вхідні двері будинку, просить визначити місце проживання дитини разом з нею, виходячи з інтересів дитини.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 30.10.2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.
Ухвалою суду від 01.07.2021р. приєднано до матеріалів справи висновок органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дитини разом з матір`ю.
Ухвалою суду від 01.075.2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду з заявою про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, процесуальним правом подати відзив на позовну заяву, відповідач не скористався.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника.
На підставі ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що відповідач не скористався своїм право на подачу відзиву та не зявився, в судове засідання, суд вважав за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача та винести заочне рішення по справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 12 грудня 2015 року було зареєстровано шлюб (а. с. 7)
Під час перебування у шлюбних відносинах у сторін народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 8).
Згідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 19.09.2017 року, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 6).
Позивач в позовній заяві стверджує, що проживає в будинку, який розташований в АДРЕСА_2 .
Земельне ділянка, на якій розташований будинок, належить позивача на праві власності, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.10)
Згідно Акту обстеження умов проживання від 09.10.2020 року, проведено обстеження умов проживання ОСОБА_1 в будинку двоповерховому, що складається з трьох кімнат, розташованому за адресою АДРЕСА_2 та встановлено, що у дитини наявна прибрана, світла, тепла, окрема кімната, місце для відпочинку, іграшки, книжки, одяг та взуття, відповідно до віку та сезону. Основні потреби дитини задоволені.
Відповідно висновку Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації №109/04/40-3484 від 21.09.2020 року, Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .
Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до положень ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установленими Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Статтею 8 СК України передбачено, що якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.
Згідно ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства (ст. 9 СК України).
За змістом ст. 13 СК України, частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародному договорі України, укладеному в установленому порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом сімейного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.
Згідно ст.ст. 3, 4 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних та інших заходів для здійснення прав, визнаних у цій Конвенції.
Відповідно до положень ст. 18 СК України, кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: 1) встановлення правовідношення; 2) примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку; 3) припинення правовідношення, а також його анулювання; 4) припинення дій, які порушують сімейні права; 5) відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; 6) відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; 7) зміна правовідношення; 8) визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (ст. 141 СК України).
Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ст. 160 СК України).
Згідно ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачкою в повній мірі створено для дитини належні умови для виховання та розвитку; проживає у належно облаштованому будинку.
Визначаючи місце проживання дитини суд також ураховує відповідний висновок органу опіки та піклування, малолітній вік дитини, той факт, що дитина фактично проживає з позивачкою, бере до уваги інтереси дитини в фактичного окремого проживання батьків, а також враховує висновок Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування..
Будь-яких даних, які б перешкоджали визначенню місця проживання дитини разом з її матір`ю судом не встановлено і учасниками справи не доводилось.
В порядку встановлено ст. 141 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат у справі шляхом стягнення з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, ст. 29 ЦК України, ст.ст. 7, 8, 9, 13, 18, 141, 160, 161 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківського районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини - задовольнити.
Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її матір`ю ОСОБА_1 , за місцем її проживання.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 908,00грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання, АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП - невідомий, зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_3 .
Суддя