Справа № 595/1487/20
Провадження № 2/595/26/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2021 м. Бучач

Бучацький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Созанської Л.І.,

за участю секретаря судового засідання Ковалівського В.Б.,

представника позивача, адвоката Сверлик О.В.,

представника відповідача, адвоката Пасічника А.З.,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Бучацька міська рада Тернопільської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником вказаної вище квартири. У належному ОСОБА_1 житлі зареєстровані колишня невістка ОСОБА_2 та онуки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . У даній квартирі відповідачі не проживають з 2009 року, що створює позивачу певні незручності, оскільки вона не може реалізувати своє право на отримання житлових субсидій, не має змоги в повному обсязі володіти, користуватися та розпоряджатися своїм нерухомим майном.

За вказаних обставин позивач просить суд визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Бучацького районного суду Тернопільської області від 06 листопада 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Поставлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. Залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - службу у справах дітей Бучацької районної державної адміністрації.

Згідно ухвали суду від 16 лютого 2021 року за клопотанням позивача у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - служба у справах дітей Бучацької районної державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням замінено третю особу,яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - службу у справах дітей Бучацької районної державної адміністрації на належну - Бучацьку міську раду Тернопільської області.

10 червня 2021 року через канцелярію суду представником відповідача ОСОБА_2 , яка діє як законний представник в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , - адвокатом Пасічником А.З. подано відзив на позовну заяву, в якому адвокат просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що шлюб між ОСОБА_2 та сином позивача розірвано 10 лютого 2010 року. Позивач є бабусею неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , тобто членами сім`ї позивача. У спірній квартирі зареєстрований також батько ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Згідно ухвали Бучацького районного суду Тернопільської області від 10 червня 2021 року підготовче судове засідання у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Бучацька міська рада Тернопільської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщеннямзакрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача, адвокат Сверлик О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представника відповідача ОСОБА_2 - адвокат Пасічник А.З. позовні вимоги заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просив суд відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи - Бучацької міської ради Тернопільської областів судове засідання не з`явився та згідно поданого клопотання просив проводити розгляд справи у його відсутність.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , про що свідчить договір дарування, посвідчений 27 грудня 2002 року приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу Іванів Л.І., зареєстровано в реєстрі за № 4713.

Із свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Бучацького районного управління юстиції Тернопільської області 10 лютого 2010 року, вбачається, що шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 10 лютого 2010 року зроблено запис за №13.

Як слідує з довідки № 231, виданої виконкомом Бучацької міської ради 30 вересня 2020 року, до складу сім`ї ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , входять: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , невістка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , невістка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , онуки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані за вказаною адресою, але не проживають з 17 червня 2009 року, що підтверджується актом опитування свідків від 30 вересня 2020 року.

Згідно акту опитування свідків, складеного 30 вересня 2020 року, сусіди ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , жителі АДРЕСА_1 , підтвердили що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , але не проживають з 17 червня 2009 року.

Відтак, в судовому засіданні були підтверджені доводи позивача про те, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 , не проживають з 17 червня 2009 року.

За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права.

Статтею 41 Конституції України закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною четвертою ст. 9 ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 без поважних причин не користується житлом, де вона зареєстрована, понад рік. Вказані доводи підтверджені дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено факт не проживання відповідача ОСОБА_2 у належній ОСОБА_1 на праві власності квартирі АДРЕСА_1 з 17 червня 2009 року без поважних причин, а тому в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у вказаній квартирі.

Щодо позовних вимог до неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про втрату права на користування житловим приміщенням суд вважає, що вони не підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Стаття 29 ЦК України не пов`язує місце проживання особи з місцем її реєстрації. Право користування житлом у дитини виникає на підставі факту її народження.

Підстава, на якій місце проживання неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровано в спірній квартирі, у судовому порядку не оспорювалось, тому вважається, що вони набули права користування цим житлом на законних підставах.

Факт їх не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення дітей права користування цим житлом.

Відповідно до статті 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції).

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

За змістом ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що неповнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 набули право власності або право постійного користування іншим житлом, позивачем не надано.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» і такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 року), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 року).

За змістом ч. ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо визнання дитини такою, що втратила право на користування житловим приміщенням обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно висновку органу опіки та піклування Бучацької міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Бучацької міської ради від 27 квітня 2021 року № 127, орган опіки та піклування вважає за недоцільне визнати неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 , такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки позбавлення неповнолітніх дітей права користування житлом, яке належить на праві власності ОСОБА_1 - бабусі дітей, призведе до звуження обсягу існуючих їхніх прав і порушення охоронюваних законом інтересів.

Як зазначено у статті 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 року № 44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У випадку наявності будь-якої правової колізії, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, які стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень статті 3 Конвенції «Про права дитини» пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

На підставі викладеного, з урахуванням висновку органу опіки та піклування Бучацької міської ради, відсутності доказів того, що діти з матір`ю мають інше житло або місце реєстрації в іншій квартирі, з метою забезпечення дотримання житлових прав та інтересів неповнолітніх відповідачів у справі, суд приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог позивача про визнання неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_1 ,слід відмовити.

Питання про стягнення судового збору судом вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78,141, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, ст.ст. 29, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 6, 19 СК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Бучацький районний суд Тернопільської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 липня 2021 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Бучацька міська рада Тернопільської області, місцезнаходження: м. Бучач, майдан Волі, 1 Тернопільської області.

Суддя: Л. І. Созанська