Справа № 431/4212/21
Провадження № 2/431/812/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року Старобільський районний суд Луганської області

у складі судді Колядова В.Ю.,

за участю секретаря Петренко К.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Старобільську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу дитині на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави України із матір`ю, без згоди та супроводу батька,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу дитині на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави України із матір`ю, без згоди та супроводу батька.

В обґрунтування свого позову посилається на те, що вон з 10 березня 2011 року знаходеться у шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від шлюбу мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після народження сина, вони прожили приблизно разом 2 місяці, після чого він пропав, та вона про нього нічого не знала, і не знала його місцезнаходження. Потім, весною 2021 року, ОСОБА_2 появився, і повідомив, що він живе в іншому місці, і щоб вона його не шукала і не вмішувалась в його особисте життя. Він весь цей час не цікавився розвитком дитини, не намагався зустрітися, побачитись, матеріально нічим не забезпечував. Фактично він для них з сином чужа людина. З ОСОБА_2 вони не підтримують ніяких відносин, дитина проживає з нею, знаходиться на її повному матеріальному утриманні. вона одна піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Їй відомо, що він мешкає в м. Антрацит. Вона не має можливості виїхати зі своїм сином будь куди, в тому числі на не підконтрольну Україні територію, без дозволу та супроводу батька. Тому вона в телефонному режимі звернулася до ОСОБА_2 , щоб він надав такий дозвіл в нотаріуса. На що він відмовив, пояснивши, що це не його проблеми і до нього з таким питанням нічого звертатися. Більш того, відповідач безпідставно чинить перешкоди їй у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Зокрема, в телефонному режимі відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд їхнього сина ОСОБА_3 на тимчасові в межах України виїзди та в`їзди з постійного місця проживання та за кордон для відпочинку та оздоровлення останнього. Водночас, за рекомендаціями лікарів, дитині необхідне періодичне перебування на морі. Але не зважаючи на це, ОСОБА_2 , безпідставно не надає згоди на виїзд дитини на підконтрольну Україні територію та за її межі. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить. Вважає, що така позиція батька малолітнього ОСОБА_3 , шкодить його інтересам та не сприяє його всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. Просить суд надати дозвіл дитині - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на тимчасові, неодноразові поїздки в межах України незалежно від того куди саме та з якою метою прямуватиме, виїзди та в`їзд з постійного місця проживання та з правом перетину будь-яких пропускних пунктів, постів, кордонів та на поїздки із зони/ в зону АТО Донецької та Луганської областей і за межі держави України, разом з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка буде забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на строк до досягнення ОСОБА_3 , вісімнадцятирічного віку, а саме з моменту винесення рішення по 15 травня 2038 року.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, вказала в позові про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилась, вказала в позові про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала в повному обсязі

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає повністю.

У зв`язку з чим на підставі ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, заяви сторін, суд приходить до наступного.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 10.03.2011 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 одружився з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з присвоєнням прізвища дружині « ОСОБА_5 ». (а.с. 11)

У сторін у шлюбі народилася дитина - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який проживає разом з матір`ю. (а.с.10)

Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а тому на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

Судом також встановлено, що дитина проживає разом з позивачкою. Вона бажає повезти сина на відпочинок за кордон з метою розширення його світогляду. Однак, вона не може отримати згоди на такі поїздки у відповідача, оскільки він не бажає спілкуватися з ним та не цікавиться потребами дитини.

Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон без згоди другого з подружжя визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», постановою КМУ від 7 травня 2014 р. № 152 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон».

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

У відповідності до положень п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27 січня 1995 р. N 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; та без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, а саме рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно п.п. 5.1.1, 5.1.2 п.5.1 Розділу 5 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, в`їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Виїзд з неконтрольованої території громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред`явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи.

З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Оскільки відповідач не надав згоди, суд, керуючись інтересами дитини, з метою відвідування іншої країни, а також можливості проїзду на територію України з неконтрольованої території, вважає можливим задовольнити частково позовні вимоги позивача.

Крім того, згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Виходячи з наведеного, враховуючи насамперед інтереси дітей, суд приходить до висновку, що батько вчиняє перешкоди у тимчасовому виїзді їх за межі України, тому суд вважає можливим і достатнім надання дозволу дитині на тимчасові неодноразові поїздки у супроводі матері, без згоди та супроводу батька на строк до досягнення дитиною 16-го віку.

На підставі викладеного та ст. 141, ч. 2 ст. 150 СК України, ст. 313 ЦК України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», керуючись ст.ст.12,13,258,265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу дитині на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави України із матір`ю, без згоди та супроводу батька- задовольнити частково.

Надати дозвіл дитині - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на тимчасові, неодноразові поїздки в межах України, виїзди та в`їзд з постійного місця проживання та з правом перетину будь-яких пропускних пунктів, постів, кордонів та на поїздки із зони/ в зону АТО Донецької та Луганської областей і за межі держави України, разом з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка буде забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на строк до досягнення ОСОБА_3 , шістнадцятирічного віку, а саме з моменту винесення рішення по 15 травня 2036 року.

Рішення суду може бути оскаржене до Луганського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.В. Колядов