Справа № 456/166/20 Головуючий у 1 інстанції: Янів Н.М.
Провадження № 22-ц/811/3749/20 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Жукровська Х.І.,

з участю: прокурора Рапіти О.В., представника правонаступника Державного концерну «Укроборонпром» Фонду Державного майна України - Жуган І.О., представника відповідача - адвоката Сисина С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01 жовтня 2020 року, ухвалене в складі головуючого судді Яніва Н.М. у справі за позовом заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі державого конценрну "Укроборонпром", правонаступником якого є Фонд державного майна України, державного підприємства "Укроборонресурси" до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним та повернення майна, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року заступник військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі державного концерну «Укроборонпром» та державного підприємства «Укроборонресурси» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 у якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу 6/1000 ідеальних частин будівель та споруд військового містечка № НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 , а саме: медпункт «Д-1» -140,5 кв.м., склад «Є-1» - 16, 5 кв.м., огорожі № 4- 44, 0 м/п по АДРЕСА_1 , укладений між державним підприємством «Укроборонресурси» та ОСОБА_1 , повернути державі Україна в особі державного концерну «Укроборонпром» в повне господарське відання державного підприємства «Укроборонресурси» вищевказане майно, яке було передано на виконання недійсного правочину - договору купівлі-продажу від 12 січня 2010 року, укладеного між державним підприємством «Укроборонресурси» та ОСОБА_1 . Також просив стягнути з відповідача на користь військової прокуратури Західного регіону України сплачений судовий збір.
В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що військовою прокуратурою Західного регіону України встановлено факт порушення законних інтересів держави щодо продажу об`єкту нерухомості суб`єктом господарювання без відповідних на те повноважень у державного підприємства «Укроборонресурси».
24 травня 2001 року відповідно до наказу Генерального директора державного підприємства «Укроборонресурси» від 24 травня 2001 року № 84 створено Західну філію підприємства, директором якої призначено Перскова І.В. Наказом МОУ від 11 січня 2005 року № 13 підприємству передано до його статутного фонду майно, яке належало 3205 центральній автомобільній базі (військова частина НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29 листопада 2005 року власником витребовуваного майна є держава в особі Верховної Ради України у повному господарському віданні підприємства.
30 грудня 2008 року Міністерством оборони України було надіслано лист до Фонду державного майна України щодо надання погодження на відчуження об`єктів нерухомості, що перебувають на балансі ДП Міністерства оборони України «Укрборонресурси», що розташовані за адресою: м. Стрий і м. Одеса. 11 березня 2009 року Фонд державного майна погодив листом відчуження шляхом продажу виключно на аукціоні нерухомо майна. 23 березня 2009 року після отримання вказаного листа Міністром оборони України було видано наказ № 131 від 23 березня 2009 року «Про надання згоди на відчуження майна ДП МОУ «Укроборонресурси», у якому було вказано, про можливість зменшення початкової вартості майна не більше як на 30% у разі повторного проведення аукціону.
12 травня 2009 року Фонд державного майна України надіслав лист до Міністерства оборони України щодо відкликання листів-погоджень на відчуження державного майна, які перебувають у сфері управління Міністерства оборони України. Однак, незважаючи на відсутність дозволу Фонду державного майна України, у порушення вимог частини п`ятої статті 75 ГК України, пункту 6 Порядку відчуження об`єктів державної власності, затвердженого Постановою КМ України від 06 червня 2007 року № 803 12 січня 2010 року між ДП «Укроборонресурси» в особі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено оспорюваний договір купівлі продажу 6/1000 ідеальних частин будівель та споруд військового містечка № НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 , а саме: медпункт «Д-1» - 140, 5 кв.м., склад «Є-1» - 16, 5 кв.м., огорожі АДРЕСА_2 .
У зв`язку з вищенаведеним вважає, що вищевказаний договір купівлі продажу було укладено особою, яка не мала на момент вчинення правочину достатньої цивільної дієздатності, державне майно вибуло поза волею власника (держави), а отже є всі підстави для визнання такого договору недійсним та відповідно застосування наслідків недійсності правочину повернення майна законному володільцю державі Україна в особі ДК «Укроборонпром» в повне господарське відання ДП «Укрборонресурси».
Оскаржуваним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01 жовтня 2020 року у задоволенні позову заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі державного концерну «Укроборонпром», державного підприємства «Укроборонресурси» до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним та повернення майна відмовлено.
Не погоджуючись зданим рішенням, Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Західного регіону оскаржила таке в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі зазначає, що рішення є незаконним, прийнятим з істотним порушенням норм матеріального і процесуального права, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для правильного її вирішення, висновки, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи.
В обґрунтування вимог покликається на те, що оспорюваний договір купівлі-продажу було укладено особою, яка не мала на момент вчинення правочину достатньої цивільної дієздатності, відчуження спірного державного майна було здійснено поза волею власника, всупереч інтересам держави і суспільства.
Так, на момент укладення спірного договору існувало рішення суб`єкта управління про відмову в наданні згоди на відчуження майна у формі листа Міністерства оборони України № 270/3/224 від 01 вересня 2009 року, в якому зазначалося, що рішення попереднього керівництва Міністерства оборони України про відчуження об`єктів державної власності державних підприємств (в тому числі, ДП «Укроборонресурси») заблоковано (відкликано), а також існувало рішення Фонду державного майна України про відмову в наданні погодження на відчуження майна, викладену у формі листа № 10-24-6515 від 12 травня 2009 року, яким було відкликано раніше надане погодження № 10-24-3305 від 11 березня 2009 року. Рішення ж Фонду державного майна України про відкликання погодження на відчуження державного майна ДП «Укроборонресурси» на підставі доручення Кабінету Міністрів України від 07 травня 2009 року № 24796/0/1-09 є обов`язковим до виконання.
Однак, судом першої інстанції не надано правову оцінку наведеному.
Не погоджується також з висновком суду першої інстанції про неналежність представництва інтересів держави в інтересах ДК «Укроборонпром», так як останній утворено після укладення оспорюваного договору купівлі-продажу. Вважає, що пред`явлення зазначеного позову прокурором в інтересах держави в особі ДК «Укроборонпром» викликано саме захистом інтересів держави у суді, оскільки ДК «Укроборонпром», як уповноваженим органом з управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі, не вжито заходів щодо оскарження оспорюваного договору купівлі-продажу від 12.01.2010 року.
Неправильним вважає зазначення судом у судовому рішенні про непорушене право позивача, а відтак і про відсутність підстави для застосування строків позовної давності.
Просить скасувати рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01 жовтня 2020 року та постановити нове про задоволення позовних вимог заступника прокурора регіону у повному обсязі.
У візиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Сисин С.В. зазначає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та вірно застосував норми матеріального права, а оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги такого не спростовують, а відтак, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення - відсутні.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у відповідності до пункту 1.1 Статуту Державного підприємства Міністерства Оборони України «Укроборонресурси», затвердженого Міністром оборони України 22 вересня 1997 року, чинного на момент укладення оспорюваного договору, підприємство «Укроборонресурси» є державним підприємством, заснованим на майні, що є державною власністю, створеним Міністерством оборони України і підпорядкованим йому. Згідно пункту 5.2 майно підприємства, що є державною власністю, закріплюється за ним на праві повного господарського відання. Здійснюючи право повного господарського відання підприємство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном на свій розсуд, вчиняючи щодо нього будьякі дії, які не суперечать чинному законодавству та цьому статуту (а.с. 28-37 т. 1)

У відповідності до наказу Міністерства оборони України № 13 від 11 січня 2005 року «Про додаткове наділення ДП Міністерства оборони України «Укроборонресурси» основними фондами до статутного фонду підприємства було передано майно, яке належало 3205 центральній автомобільній базі (військова частина НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ), визначене у Додатку № 1 та № 2 до цього наказу (а.с. 131-137 т. 1)

31 січня 2005 року складено акт прийому передачі фондів та майна військової частини НОМЕР_2 (м. Стрий) до статутного фонду ДП Міністерства оборони України «Укрборонресурси» (а.с. 24-27 т. 1).

Міністерство оборони України звернулось 30 грудня 2008 року з листом вих. № 220/5456 до Фонду державного майна України стосовно надання погодження на відчуження шляхом продажу об`єктів нерухомості, що перебувають на балансі ДП «Укроборонресурси», розташованих за адресою: Львівська область, місто Стрий, вулиця Сколівська, 14.

11 березня 2009 року Фонд державного майна України направив на адресу Міністерства оборони України лист за вих. № 10-24-3305, згідно якого погодив відчуження шляхом продажу виключно на аукціоні нерухомого майна, що перебуває на балансі ДП «Укроборонресурси» відповідно до погоджених висновків про його вартість, що додається ( а.с. 63 т. 1).

У зв`язку з погодженням Фонду державного майна України на відчуження нерухомого майна 23 березня 2009 року, Міністерством оборони України у відповідності до Постанови Кабінету міністрів України від 06 червня 2007 року №803 «Про затвердження порядку відчуження об`єктів державної власності» видано наказ № 131 «Про надання згоди на відчуження майна державного підприємства Міністерства оборони України «Укроборонресурси». Згідно вказаного наказу ДП «Укробороноресурси» надано згоду здійснити відчуження майна згідно з Переліком будівель зі складськими приміщеннями ДП «Укроборонресурси», на які надається дозвіл на відчуження (додаток до наказу) (т. 1 а.с. 65- 68).

12 травня 2009 року Фонд державного майна України надіслав лист до Міністерства оборони України щодо відкликання листів-погоджень на відчуження державного майна, які перебувають у сфері управління вказаного міністерства.

12 січня 2010 року між ДП Міністерства оборони Укураїни «Укроборонресурси», в особі Перскова І.В. (продавець), який діє на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Березніковою С.М., 26 листопада 2009 року за реєстровим № 6637, та ОСОБА_1 (покупець) було укладено договір купівлі - продажу частини будівель та споруд, який був посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Мірчук Л.І. (зареєстровано у реєстрі за № 130), згідно якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю 6/1000 ідеальні частини будівель та споруд військового містечка НОМЕР_2 , а саме: медпункт «Д-1» -140, 5 кв.м., склад «Є-1» -16, 5 кв.м., огорожі № 4 - 44, 0 м/п, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а покупець зобов`язується прийняти об`єкт продажу, сплатити ціну та зареєструвати об`єкт продажу. Пункому 1.2 вказаного Договору встановлено, що право власності на об`єкт продажу переходить до покупця з моменту нотаріального посвідчення та державної реєстрації цього договору. У відповідності до пункту 1.5 договору об`єкт продажу продано за 28 650, 45 грн. з ПДВ. Також підтверджено, що вказані кошти повністю оплачені покупцем ОСОБА_1 до підписання цього Договору (а.с. 225-226 т. 2).

Згідно акту приймання - передачі нежитлових будівель від 12.01.2010 року ДП Міністерства оборони України «Укроборонресурси» в особі генерального директора Шкіля І.А. передано у власність, а ОСОБА_1 прийнято у власність вище перелічені будівлі промисловості із складськими приміщеннями, що розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 55 т. 1).

Спірний договір купівлі - продажу був укладений за результатами проведення 23.12.2009 року Західною універсальною товарною біржою повторного аукціону з продажу частини майна ДП Міністерства оборони України «Укроборонресурси», а саме: медпункт «Д-1» - 140, 5 кв.м., склад «Є-1» -16, 5 кв.м., огорожі № 4 - 44, 0 м/п, автодороги - 60 м.кв, кабельні електромережі - 38 м.п, мережа водопостачання 7 м/п, мережа водовідведення 7 м/п. по АДРЕСА_1 , яке було продано за початковою ціною 31 243, 84 грн. ОСОБА_1 , про що було оформлено біржовий контракт № 30-10/4 від 23 грудня 2009 року (а.с.61 65 т. 1).

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до частини першої якої представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з абзацами першим та другим частини третьої статті 23 Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Абзац третій частини третьої цієї статті передбачає заборону здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2021 року в справі № 911/2169/20 (провадження № 12-20гс21) вказано, що «заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом третім частини третьої статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон), має застосовуватись з урахуванням положень абзацу першого частини третьої цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень, незалежно від наявності статусу юридичної особи. У контексті засадничого положення частини другої статті 19 Конституції України відсутність у Законі інших окремо визначених заборон на здійснення представництва прокурором, окрім спеціальної заборони на представництво державних компаній, не слід розуміти як таку, що розширює встановлені в абзаці першому частини третьої статті 23 Закону межі для здійснення представництва прокурором законних інтересів держави».

Позов у цій справі прокурор подав в інтересах держави в особі ДК «Укроборонпром» та ДП «Укроборонресурси» з посиланням на те, що внаслідок укладення 12 січня 2010 року між ДП «Укроборонресурси» та ОСОБА_1 оспорюваного договору купівлі-продажу частини будівель та споруд військового містечка № 1 військової частини НОМЕР_2 на АДРЕСА_1 мала місце незаконна реалізація державного майна, чим завдано шкоду майновим інтересам держави.

Просив, зокрема, повернути державі Україна в особі ДК «Укроборонпром» в повне господарське відання ДП «Укроборонресурси» 6/1000 ідеальних частин будівель та споруд військового містечка № НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 , а саме: медпункт «Д-1» - 140, 5 кв.м., склад «Є-1» -16, 5 кв.м., огорожі № 4 - 44, 0 м/п по АДРЕСА_1 , переданих на виконання недійсного правочину договору купівлі-продажу від 12 січня 2010 року, укладеного між ДП «Укроборонресурси» та фізичною особою ОСОБА_1 .

При вирішенні спору суд першої інстанції не врахував, що позов у цій справі прокурор подав в інтересах держави в особі ДК «Укроборонрпом» та ДП «Укроборонресурси», однак відповідно до абзацу третього частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» заборонено здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній.

З огляду на наведене, позов прокурора, поданий в інтересах Держави в особі ДК «Укроборонпром», правонаступником якого є Фонд державного майна України, ДП «Укроборонресурси» підлягає залишенню без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України.

За приписами частин першої, четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В той же час, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини другої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи справи.

? Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2021 року в справі № 911/2169/20 (провадження № 12-20гс21), від якого Велика Палати Верховного Суду не відсупила, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону задовольнити частково, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та залишити без розгляду позов заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі ДК «Укроборонпром», правонаступником якого є Фонд державного майна України, ДП «Укроборонресури» до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним та повернення майна.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч.1 п.4, 377, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону - задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01 жовтня 2020 року скасувати.
Позовов заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі державого конценрну "Укроборонпром", правонаступником якого є Фонд державного майна України, державного підприємства "Укроборонресурси" до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним та повернення майна - залишити без розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 11 жовтня 2021 року.

Головуючий С.М. Копняк
Судді: С.М. Бойко
А.В. Ніткевич