Справа № 226/2354/21

Справа № 226/2354/21
Провадження № 2/226/724/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2021 року м.Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Редько Ж.Є.,

при секретарі Попенко І.І.,

розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про поділ майна, в обґрунтування якого вказала, що 12.12.2009 вона уклала шлюб з відповідачем, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_4 , яка мешкає разом з нею. У серпні 2018 року вона розлучилась з відповідачем. У період шлюбу в жовтні 2016 року за спільні з відповідачем кошти вони придбали квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Ця квартира була оформлена на відповідача та являється об`єктом права спільної сумісної власності її колишнього чоловіка та її. Оскільки згоди про добровільний поділ майна між ними не досягнуто, позивач просить суд визнати за нею та за відповідачем право власності на Ѕ частку вказаної квартири.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином, наполягаючи на позові, письмово повідомила суд про розгляд справи у її відсутність та про те, що вона не заперечує проти розгляду справи заочно у разі неявки до суду відповідача.

Відповідач ОСОБА_3 , будучи двічі сповіщеними про час і місце слухання справи, у тому числі через розміщення судового виклику на офіційному веб-сайті судової влади України, у судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзиву на позов не подав.

Згідно з вимогами ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ухвали суду від 20.08.2021 у справі відкрито спрощене позовне провадження із викликом сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони 12 грудня 2009 року зареєстрували шлюб, який було розірвано на підставі рішення Димитровського міського суду Донецької області від 13 серпня 2018 року (а.с.6-7).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася донька ОСОБА_4 , що підтверджено свідоцтвом про її народження (а.с.8).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності та договору купівлі-продажу від 18.10.2016, посвідченого приватним нотаріусом Димировського міського нотаріального округу Донецької області Заря В.В., житлова квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 41 кв.м, в тому числі житловою 26 кв.м, належить відповідачу ОСОБА_3 на праві приватної власності (а.с.9, 13).

Згідно з довідкою Виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 22.06.2021у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_3 , та їх донька ОСОБА_5 (а.с.14).

За приписами ч.3 ст.368 ЦК України, ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Зазначені норми права встановлюють існування факту права спільної сумісної власності подружжя щодо кожної речі, набутої у шлюбі (презумпція права спільної сумісної власності), незалежно від того, хто є набувачем за договором, та на чиє ім`я було зареєстровано право власності на таку річ.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.2 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Тобто, право подружжя на поділ спільного майна існує доти, поки існує це майно. Поділ може відбутися як під час шлюбу, так і після його розірвання.

Виходячи з вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що придбана за час шлюбу спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а тому на прохання позивача підлягає розподілу.

Згідно зі ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Враховуючи, що спірна квартира є неподільним майном, сторони не вчинили дій щодо її поділу із застосуванням грошової компенсації, суд вважає, що позовні вимоги про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, підлягають задоволенню і за кожною із сторін має бути визнано право власності на 1/2 частку вказаної квартири.

Сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом судовий збір у розмірі 908 грн 00 коп. (а.с.1) на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі ст.ст.60, 63, 69, 70, 71 СК України, ст.ст.325, 368 ЦК України, керуючись ст.ст.12, 81, 89, 130, 141, 263-265, 268, 279, 280, 282, 284, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Розділити квартири, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання права власності за кожною із сторін на ідеальну частку у майні.

Визнати за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на 1/2 частку квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 41 кв.м, у тому числі житловою площею 26 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 право спільної часткової власності на 1/2 частку квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 41 кв.м, у тому числі житловою площею 26 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги іншими учасниками справи у тридцятиденний строк з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Ж.Є.Редько