Номер провадження: 22-ц/813/3717/21
Номер справи місцевого суду: 521/8620/20
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О.А.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Хухрова С.В.,

представника апелянта ОСОБА_1 адвоката Трусова А.С.,

позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 червня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

встановив:

29.05.20210 року ОСОБА_2 звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, та просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини, у розмірі 2500,00 грн. щомісячно, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дитину, ОСОБА_3 , батьком якої є відповідач (а.с.1).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що оскільки в теперішній час відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини не надає, а утримання дитини потребує значних матеріальних витрат, позивач вимушена звернутись з даним позовом до суду.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 червня 2020 року позов було задоволено (а.с. 25).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 червня 2020 року, та постановлення нового, яким визначити в якості аліментів на дитину суму в розмірі 1500 грн. на місяць (а.с. 29-32).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьками якого є відповідач ОСОБА_1 та позивач ОСОБА_2 (а.с.5). При цьому, батько дитини, яким є відповідач ОСОБА_1 , матеріальної допомоги на її утримання не надає.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище відповідача; відсутність у платника аліментів непрацездатних дружини, батьків, дітей; відсутність іншої дитини.

Також при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги, що відповідач має мінливий дохід, що відповідно до ст.184 СК України є підставою для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

Враховуючи, що обов`язок утримання дитини покладається на обох батьків, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини, в розмірі 2500,00 грн. щомісячно. з подальшою індексацією з урахуванням індексу інфляції, починаючи з 29.05.2020 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд апеляційної інстанції також погоджується з тим, що суд першої інстанції стягнув з відповідача ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що його середньомісячний дохід за період з грудня 2019 року по травень 2020 року складає 4065,25 грн., не може бути взятий до уваги, оскільки за оскаржуваним судовим рішенням аліменти стягнуті з відповідача на користь позивача, починаючи саме з 29 травня 2020 року. Однак розмір свого місячного доходу після травня 2020 року заявник апеляційної скарги ОСОБА_1 суду не надав.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що мінімальна заробітна плата з 01 січня 2020 року по 31 серпня 2020 року становить 4723 грн., з 01 вересня 2020 року становить 5000 грн., з 01.01.2021 року 6000 грн., з 01.12.2021 року буде становити 6500 грн.

Зазначені обставини свідчать про те, що відповідач ОСОБА_1 взмозі сплачувати аліменти на користь позивача ОСОБА_2 , на утримання їх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно, в розмірі 2500 грн.

Більше того, апелянт і відповідач ОСОБА_1 власноруч написав суду першої інстанції заяву про визнання ним позовних вимог в повному обсязі і про його згоду сплачувати аліменти в розмірі 2500 грн. (а.с.19).

Доводи апелянта ОСОБА_1 про те, що він не розумів значення вищевказаної заяви спростовуються як текстом цієї заяви так і матеріалами справи.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів своєї апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, за винятком випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 26.07.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Т.В. Цюра