Справа № 428/1386/21
Провадження № 22-ц/810/511/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України)

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 28 квітня 2021 рокуухваленого судом у складі судді Шубочкіної Т.В. в приміщенні того ж суду

у справі про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке об`єднання Азот»

встановив:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що перебував у трудових відносинах з підприємством відповідача ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», 06.09.2018 року його було звільнено за власним бажанням, при звільненні відповідач не виплатив суму заборгованості по заробітній платі.

Судовим наказом, виданим Сєвєродонецьким міським судом Луганської області 25.10.2018 року по справі № 428/13426/18 заборгованість по заробітній платі було стягнуто з відповідача на користь позивача в сумі 41774,75 грн.

Посилаючись на те, що у повному обсязі заборгованість по заробітній платі виплачена лише 19.01.2021 року, позивач просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 197 407,07 грн.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 28 квітня 2021 року вищезазначений позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.09.2018 року по 18.01.2021 року, включно, визначений без утримання податків й інших обов`язкових платежів, в розмірі 90 000 (дев`яносто тисяч) грн. 00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для звільнення відповідача від передбаченого ст. 117 КЗпП України обов`язку виплатити позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, при цьому з огляду на очевидну не співмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, з урахуванням розумності та справедливості дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та відшкодувати середній заробіток у розмірі 90 000 гривень.

Не погодившись з вказаним рішенням суду позивач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, вказує, що судом безпідставно задоволено його вимоги частково, тому посилаючись на обставини якими обґрунтований позов просить скасувати оскаржуване рішення Сєвєродонецького міського суду від 28.04.2021 року та ухвалити нове рішення по справі, яким задовольнити повністю позовні вимоги.

Відповідач правом відзиву не скористався.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводився без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст.8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до положень ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» до 06.09.2018 року.

Трудові відносини були припинені за власним бажанням позивача на підставі ст. 38 КЗпП України.

На момент звільнення ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі становила 41 774,75 грн, про стягнення якої 25.10.2018 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області було видано судовий наказ.

Повний розрахунок з позивачем був проведений 19.01.2021 року.

Середньогодинна заробітна плата позивача становить 41,82 грн, а середньомісячне число робочих годин 175,9 год.

Загальна кількість робочих годин за період з 07.09.2018 по 18.01.2021 включно становить 4982,60 год, яка складається з кількості робочих годин за 27 повних місяці (жовтень 2018 року грудень 2020 року), робочих годин за 16 робочих днів у вересні 2018 року та робочих годин за 10 робочих днів у січні 2021 року (175,9 год. х 27 міс.) + (175,9 год./20 робочих днів у вересні 2018 року х 16 робочих днів затримки розрахунку) + (175,9 год./19 робочих днів у січні 2021 року х 10 робочих днів затримки розрахунку) = 4982,60 год.)

Отже, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 208372,33 грн. (визначається шляхом множення середньогодинної заробітної плати на кількість робочих годин затримки, тобто 41,82 грн. х 4982,60 год. = 208372,33 грн.).

Оцінюючи письмові аргументи учасників справи та висновки суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В постанові від 27 березня 2013 року по справі № 6-15цс13 Верховний Суд України дійшов висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правильно застосував правову позицію викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі № 761/9584/15-ц, у якій було здійснено відступ від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вказано, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Відтак, ураховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду щодо необхідності зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача, адже його розмір в сумі 208 372,33 грн є неспівмірно великим, та щодо визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 90 000 грн.

За таких обставин, доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375,381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області 28 квітня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова Луганського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова