Провадження №22-ц/812/1549/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 серпня 2021 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Андрієнко Л.Д.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників цивільну справу № 490/3153/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення, яке постановив Центральний районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Шолох Людмили Миколаївни у приміщенні цього суду 31 травня 2021 року, повний текст якого складено 09 червня 2021 року, за позовом Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за не обліковану електричну енергію,

в с т а н о в и л а :

У червні 2020 р. Акціонерне товариство «Миколаївобленерго» (далі АТ «Миколаївобленерго») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за не обліковану електричну енергію.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач є фактичним споживачем електричної енергії, розподіл якої здійснює позивач за адресою: АДРЕСА_1 . Особовий рахунок за вказаною адресою відкрито на ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач є сином померлої, зареєстрований та проживає за вищевказаною адресою, однак за укладенням договору про розподіл електричної енергії до позивача не звертався. 03 лютого 2020 р. при проведенні контрольного огляду електроустановок відповідача за вказаною адресою працівниками АТ «Миколаївобленерго» виявлено порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312 (далі ПРРЕЕ або Правила), а саме: самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної мережі оператора системи з порушенням схеми обліку, що можливо виявити під час контрольного огляду засобу огляду, суть порушення можливість безоблікового користування електричною енергією. За фактом даного порушення було складено Акт про порушення №К608 від 03 лютого 2020 р., який відповідач відмовився підписувати, про що є відмітка в Акті. Цей Акт був розглянутий комісіє з розгляду актів та прийнято рішення від 04 березня 2020 р., в якому зазначена причетність відповідача до порушення ПРРЕЕ, внаслідок якого приладом обліку відповідача не враховано та не сплачено обсяг електричної енергії вартістю 30906 грн. 21 коп. Станом на 22 травня 2020 р. рахунки відповідачем не сплачені.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь вартість не облікованої електричної енергії у сумі 30906 грн. 21 коп., а також 2102 грн. судового збору.

Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався. Сторони в судове засідання не з`явилися.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 травня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Миколаївобленерго» вартість необлікованої електричної енергії у сумі 30906 грн. 21 коп. та 2102 грн. судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідно до акту № К6081 у жилому будинку за адресою АДРЕСА_1 03 лютого 2020 року працівниками позивача було виявлено самовільне підключення електроустановок струмоприймачів, що мало своїм наслідком безконтрольне користування електричною енергією. За наслідками розгляду вказаного акту обласною комісією АТ «Миколаївобленерго» 04 березня 2020 року (протокол № 2971) вирішено, що підлягає до сплати вартість необлікованого обсягу електроенергії, що складає 30 906, 21 грн.

Задовольняючи позов, суд вважав, що факт самовільного підключення до лінії електропередачі відповідачем ОСОБА_1 , який є споживачем електроенергії в розумінні Закону України «Про ринок електричної енергії» від 13 квітня 2017 року № 2019-VIII, доведений наявними у справі доказами, тоді як доказів оскарження рішення АТ «Миколаївобленерго» про визначення суми, яка підлягає до сплати ОСОБА_1 за необлікований обсяг електроенергії, матеріали справи не містять.

Оскільки відповідачем нарахована позивачем сума вартості необлікованої електроенергії станом на час розгляду справи сплачена не була, суд вважав, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення суду є незаконним, ґрунтується на неповно та неправильно встановлених обставинах, які мають значення для справи, ухваленим з порушенням норм матеріального права, а тому просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не є власником будинку по АДРЕСА_1 та не був присутній під час складання акту про порушення ПРРЕЕ № К 6081 від 03 лютого 2020 року.

Будинок по АДРЕСА_1 належав матері ОСОБА_1 ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а єдиною спадкоємицею майна померлої є донька відповідача ОСОБА_3 , на користь якої останній відмовився від спадщини. ОСОБА_3 також не проживає у вказаному будинку. Відповідно до норм Правил ОСОБА_1 не є споживачем АТ «Миколаївобленерго», адже не має з останнім договірних відносин і не є власником будинку, лише зареєстрований у ньому.

У рішенні суду помилково вказано, що розрахунок проведено з дня відключення від електроенергії по день виявлення порушення, оскільки світло у будинку не відключали, а розрахунок проведений за пів року: з 03 серпня 2019 року по 03 лютого 2020 року. Але не зрозуміло, чому за цей період нараховано за споживання 31000 грн, оскільки зі струмоприймачів у будинку є лише лампи освітлення та іноді вмикається обігрівач.

Відповідачеві не відомо, що за факти виявлені у помешканні та чи було факт порушення, оскільки у будинку він буває замало.

Акт про порушення був складений у відсутність відповідача, а зазначення в акті про його відмову від підпису не відповідає дійсності. Також в акті зазначено, що відмову споживача підписати акт підтверджена головним спеціалістом сектору соціально-економічного розвитку мкр. Варварівка Довженко Л.В., яка не могла там бути присутня о 3-й годині ночі, коли проводився огляд та складався акт. Також відмова споживача від підпису має бути зафіксована відеозйомкою, але такої зйомки не існує. Тому працівники позивача грубо порушили вимоги щодо складання актів про порушення та провели перевірку у нічний час, у відсутність власника домоволодіння проникли на його територію.

У відзиві на апеляційну скаргу т.в.о. генерального директора АТ «Миколаївобленерго» просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відзив мотивований тим, що позивач не погоджується із запереченнями відповідача про те, що останні його є споживачем послуг, які надає позивач, оскільки відповідач зареєстрований у будинку АДРЕСА_1 , користується електричною енергією, а наданими ним доказами не підтверджується оформлення іншими особами права власності на цей будинок. Доводи апеляційної скарги щодо складання акту про порушення у відсутність відповідача та у нічній час та сумніви щодо присутності під час його складання головного спеціаліста сектору соціально-економічного розвитку мкр. Варварівка спростовуються змістом акту, який складений 0 9 год. 03 лютого 2020 року. Крім того відповідач при розгляді акту комісією викладені в акті факти не заперечував.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_2 та ВАТ ЕК «Миколаївобленерго» було укладено договір № 38532164 про користування електричною енергією за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11). За вказаною адресою на ім`я ОСОБА_2 було відкрито особовий рахунок з метою обліку спожитою електричної енергії № 38532164 (в подальшому змінений на № 23253621) (а.с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла (а.с. 8).

У будинку АДРЕСА_1 зареєстровано місце проживання ОСОБА_1 (а.с. 9).

03 лютого 2020 року працівниками АТ «Миколаївобленерго» за участі споживача ОСОБА_1 складений акт про порушення № К6081, відповідно до якого при проведенні контрольного огляду за адресою АДРЕСА_1 виявлено порушення, яке передбачене підпунктом 6 пункту 8.4.2 Правил, а саме - самовільне підключення електроустановок струмоприймачів та електропроводки до електричної мережі оператора системи з порушенням схеми обліку, що можливо виявити під час контрольного огляду засобу обліку, що дало можливість безоблікового користування електричною енергією (а.с. 3-4).

Згідно відмітки в акті про порушення № К6081 споживач ОСОБА_1 від підпису відмовився.

На підтвердження факту самовільного підключення до акту №К6081 позивачем також додано фотографію (а.с. 5).

03 лютого 2020 року було складено також акт № 0001546 контрольного огляду/технічної перевірки вузла обліку електричної енергії (заміни) засобів комерційного обліку в мережах до 1000 В за адресою АДРЕСА_1 , у якому зафіксовані відомості щодо схеми електропостачання та вузла обліку електроенергії (лічильника). У додатковій інформації зазначено про складання акту про порушення № К6081, та про опломбування зразка з проводом (а.с. 10).

03 лютого 2020 року за вихідним №01/22-253 копію акту про порушення № К6081 від 03 лютого 2020 року направлено на адресу ОСОБА_1 (а.с. 13).

04 березня 2020 року відбулося засідання обласної комісії АТ «Миколаївобленерго» з розгляду актів про порушення, на якій було розглянуто акт № К-6081 від 03 лютого 2020 року щодо споживача ОСОБА_2 / ОСОБА_1 та вирішено (протокол № 2971) у зв`язку із виявленим порушенням, а саме самовільним підключенням з порушенням схеми обліку (пп.6 п. 8.4.2. ПРРЕЕ), провести розрахунок необлікованої електроенергії за період з 03 серпня 2019 року та визначена сума, яка підлягає до сплати за необлікований обсяг електроенергії - 30 906, 21 грн, яка розрахована за період з 03 серпня 2019 року по 03 лютого 2020 року (а.с. 15-16).

Оскільки визначена рішенням комісії позивача вартість необлікованої електроенергії ОСОБА_1 не була сплачена, АТ «Миколаївобленерго» звернулося з даним позовом до суду.

Таким чином, між сторонами виник спір щодо оплати вартості спожитої, але не облікованої електричної енергії.

11 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про ринок електричної енергії» від 13 квітня 2017 року № 2019-VIII (далі - Закон), тим самим розпочався процес реформування електроенергетичної галузі в Україні.

Одним з основних етапів реформи стало відокремлення (розділення) діяльності з розподілу електричної енергії від функцій виробництва, передачі та постачання, тобто створення відповідних окремих юридичних осіб.

Відповідно до статті 63 Закону універсальні послуги надаються постачальником таких послуг виключно побутовим та малим непобутовим споживачам.

Відповідно до абзацу 1 пункту 13 Перехідний положень Закону під час здійснення заходів відокремлення оператора системи розподілу вертикально інтегрований суб`єкт господарювання повинен до 1 січня 2019 року вжити заходів для відокремлення - оператора системи розподілу від виробництва, передачі, постачання електричної енергії шляхом створення відповідних суб`єктів господарювання.

Упродовж трьох років з 1 січня 2019 року такий електропостачальник, який отримав ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії, виконує функції постачальника універсальних послуг на закріпленій території, яка визначається як область, міста Київ та Севастополь Автономна Республіка Крим, на якій до відокремлення провадив свою діяльність з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами та постачання електричної енергії за регульованим тарифом вертикально інтегрований суб`єкт господарювання.

Внаслідок такого реформування на території Миколаївської області діяльність з розподілу/передачі електричної енергії як оператор системи розподілу (ОСР) та комерційний облік електричної енергії здійснює AT «Миколаївобленерго» (а.с. 18-20).

Взаємовідносини, які виникають між учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначаються Законом України «Про ринок електричної енергії» від 13 квітня 2017 року № 2019-VIII (далі Закон), Правилами (далі по тексту у редакції, яка була чинною на день виявлення порушення) та іншими нормативними актами.

Згідно із пунктом 56 статті 1 Закону оператор системи розподілу - юридична особа, відповідальна за безпечну, надійну та ефективну експлуатацію, технічне обслуговування та розвиток системи розподілу і забезпечення довгострокової спроможності системи розподілу щодо задоволення обґрунтованого попиту на розподіл електричної енергії з урахуванням вимог щодо охорони навколишнього природного середовища та забезпечення енергоефективності.

Відповідно до підпункту 4 пункту 5.1.1 ПРРЕЕ оператор системи має право на безперешкодний доступ (за пред`явленням представником службового посвідчення) до електричних установок споживача для проведення технічної перевірки засобів вимірювання, контролю за рівнем споживання електричної енергії та потужності, вимірювання показників якості електричної енергії, контрольного огляду електричних мереж від межі балансової належності до точки вимірювання та/або точки обліку відповідно до умов укладених договорів, а також для виконання відключення та обмеження споживання відповідно до встановленого цими Правилами порядку та умов договору, виконання інших робіт відповідно до договору.

Споживач електричної енергії в силу пункту 5.5.5 ПРРЕЕ зобов`язаний, зокрема, користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів); сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів; дотримуватися правил технічної експлуатації, правил безпеки під час експлуатації власних електроустановок, нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов укладених договорів; не допускати безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача, а також відшкодовувати збитки, завдані оператору системи та/або споживачу (основному споживачу), у разі виявлення безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача

Як встановлено судом першої інстанції 03 лютого 2020 року під час здійснення контрольного огляду електричних мереж за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено самовільне підключення електроустановок струмоприймачів та електропроводки до електричної мережі оператора системи з порушенням схеми обліку, що можливо виявити під час контрольного огляду засобу обліку, що дало можливість безоблікового користування електричною енергією.

Крадіжка електричної енергії, самовільне підключення до об`єктів електроенергетики, споживання електричної енергії без приладів обліку є правопорушеннями на ринку електричної енергії (пункт 4 частини 2 статті 77 Закону).

Частиною 1 статі 77 Закону передбачено, що учасники ринку, які порушили нормативно-правові акти, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, несуть відповідальність згідно із законом.

Оператор системи визначає обсяг та вартість електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення цих Правил та/або виявлення фактів безоблікового споживання електричної енергії, самовільного підключення до об`єктів електроенергетики і споживання електричної енергії без засобів вимірювальної техніки, відповідно до вимог цієї глави (пункту 8.4.1 Правил).

Виявлення оператором системи самовільного підключення до об`єктів електроенергетики і споживання електричної енергії без засобів вимірювальної техніки відповідно до положень підпункту 6 пункту 8.4.2 та пункту 8.4.1 Правил є порушенням цих Правил, яке є підставою для складання акту про порушення та визначення оператором системи обсягу та вартість електричної енергії, не облікованої внаслідок такого порушення.

Згідно із пунктом 8.2.6 ПРРЕЕ на підставі акта про порушення обсяг необлікованої електричної енергії та сума завданих споживачем збитків визначаються уповноваженими представниками оператора системи під час засідань комісії з розгляду актів про порушення.

Пунктом 8.2.7. ПРРЕЕ передбачено, що кошти за необліковану електричну енергію та суми збитків перераховуються споживачем на поточний рахунок оператора системи.

Споживач має оплатити розрахункові документи за необліковану електричну енергію протягом 30 календарних днів від дня отримання рахунка (у випадку неотримання споживачем рахунка у поштовому відділенні упродовж 5 робочих днів з дня надходження рахунка до поштового відділення споживача рахунок вважається отриманим споживачем на 5 робочий день).

У разі незгоди споживача з фактом безоблікового споживання електричної енергії та відмови від сплати вартості необлікованої електричної енергії оператор системи звертається з позовом до суду для підтвердження факту безоблікового споживання електричної енергії та стягнення вартості необлікованої електричної енергії.

За такого у зв`язку із доведеним в суді належними та допустимими доказами факту безоблікового споживання електричної енергії у будинку АДРЕСА_1 через виявлене порушення відповідачем Правил позивач мав право на визначення обсягу спожитої відповідачем, але не облікованої електричної енергії на підставі акту про порушення № К-6081 від 03 лютого 2020 року, що відповідає зазначеним положенням Закону та ПРРЕЕ, а у зв`язку із несплатою ОСОБА_1 30 906 грн. 21 коп. розрахованої вартості необлікованої електричної енергії АТ «Миколаївобленерго» правомірно звернулося з позовом. Тому суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що позовні вимоги є доведеними і підлягають задоволенню.

Апеляційний суд відхиляє аргументи апеляційної скарги як безпідставні.

Щодо того, що ОСОБА_1 не є споживачем електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки у будинку не проживає і не є його власником, а договір з позивачем не укладав.

Пунктом 1.2.1. Правил передбачено, що на роздрібному ринку електричної енергії споживання та використання електричної енергії для потреб електроустановки споживача здійснюється за умови забезпечення розподілу/передачі та продажу (постачання) електричної енергії на підставі договорів про розподіл/передачу, постачання електричної енергії, надання послуг комерційного обліку, які укладаються відповідно до цих Правил, Кодексу системи передачі, Кодексу систем розподілу та Кодексу комерційного обліку.

Відповідно до підпункту 1 пункту 5.5.5. ПРРЕЕ споживач електричної енергії зобов`язаний користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів).

За положеннями пункту 2 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) №312 від 14 березня 2018 року (далі Постанова) укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил, здійснюється до 01 грудня 2018 року шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.

Згідно із абзацом 5 пункту 13 Перехідних положень Закону фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з відомостей з особового рахунку, протягом 2019-2020 років у будинку АДРЕСА_1 споживалася електрична енергія. ОСОБА_2 , на ім`я якої було відкрито цей особовий рахунок, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , але ОСОБА_1 є зареєстрованим за вказаною адресою.

Отже, саме між ним та АТ «Миколаївобленерго» за фактом споживання електричної енергії виникли правовідносини щодо надання послуг з розподілу електричної енергії.

При цьому будь-які відомості стосовно того, що жилий будинок АДРЕСА_1 належить будь-кому на праві власності у матеріалах справи відсутні, тому колегія суддів не приймає посилання в апеляційній скарзі на те, що між сторонами не виникли договірні правовідносини і що власником цього будинку є не відповідач, а інша особа.

Тобто саме відповідач відповідно до положень пункту 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», пункту 84 статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» є споживачем послуг з розподілу електричної енергії, які надає відповідач, та послуг з постачання електричної енергії для забезпечення потреб його електроустановок, які надає третя особа.

Колегія суддів також врахувала, що відповідач, який був обізнаний про розгляд у суді справи, яка переглядається, що підтверджується його підписами про вручення судових повісток (а.с. 39, 40), але заперечень проти позовної заяви, зокрема щодо особи споживача послуг з розподілу електричної енергії, суду першої інстанції не надавав, викладені у позовній заяви факти не спростовував. В той же час згідно акту про порушення ПРРЕЕ від 03 лютого 2020 року ОСОБА_1 як споживач електроенергії був присутній при складанні цього акту, але відмовився від підпису. Крім того, саме ОСОБА_1 як споживач звертався до АТ «Миколаїобленерго» 04 березня 2020 року із заявою про розгляд акту про порушення та згоду на проведення розрахунку вартості необлікованої електричної енергії (а.с. 14) та отримав протокол засідання комісії відповідача від 04 березня 2020 року (а.с. 15).

Колегія суддів не прийняла до розгляду додані до апеляційної скарги фотокопії документів: заяву ОСОБА_1 про відмову від прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_2 , витягу про реєстрацію в Єдиному спадковому реєстрі № 52273453 від 13 червня 2018 року, паспорту ОСОБА_3 та витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_3 від 02 травня 2018 року, виходячи з наступного.

Згідно з частинами 1, 2, 3, 4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За змістом частин 4, 8 статті 83 ЦПК України, яка врегульовує загальний порядок подання доказів, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Таким чином, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному випадку - відповідача).

Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен письмово обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.

Проте судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач в апеляційній скарзі на виконання вимог частини 4 статті 83, пункту 6 частини 2 статті 356, частини 3 статті 367 ЦПК України взагалі не заявляв про долучення додаткових доказів, не наводив їх переліку, не обґрунтовував наявності виняткового випадку неподання зазначених доказів у встановлений строк, як і не доводив неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від відповідача.

У зв`язку із відсутністю обґрунтування наявності виняткового випадку неподання нового доказу у встановлений процесуальним законом строком строк та недоведенням неможливості його подання до суду першої інстанції апеляційний суд відхилив заявлене ОСОБА_1 02 серпня 2021 року клопотання про долучення до матеріалів справи копії акту про встановлення факту постійного його проживання за адресою: АДРЕСА_2 ,

За такого, відповідач не дотримався чітко встановленого процесуальним законодавством порядку подання додаткових доказів в суді апеляційної інстанції, а отже не вчинив відповідної процесуальної дії, що, як наслідок, виключає вчинення судом апеляційної інстанції процесуальних дій щодо долучення та надання оцінки додатковим доказам.

Щодо посилань в апеляційній скарзі на те, що акт про порушення від 03 лютого 2020 року було складено у відсутність ОСОБА_1 , у нічний час, що викликає сумніви у тому, що при складанні акту брав участь головний спеціаліст сектору соціально-економічного розвитку мкр. Варварівка Довженко Л.В.

Такі твердження відповідача спростовуються змістом акту про порушення № К6081, згідно з яким його складено о 9 годині 03 лютого 2020 року за присутності споживача ОСОБА_1 , який відмовився від його підписання, що засвідчено підписом головного спеціаліст сектору соціально-економічного розвитку мкр. Варварівка Довженко Л.В.

Доказів щодо інших обставин складання акту про порушення Правил відповідачем суду не надано.

Також відхиляються посилання апеляційної скарги на те, що судом першої інстанції невірно зазначено про період розрахунку вартості не облікованої електричної енергії, оскільки суд вірно, відповідно до змісту рішення комісії позивача від 04 березня 2020 року, вказав, що розрахунок здійснений за період від дня відключення від енергопостачання 03 лютого 2020 року за попередні шість місяців - з 03 серпня 2019 року (а.с. 15-16). Факт відключення від електричної енергії підтверджується відповідними застереженнями в акті про порушення № К6081 та акт № 0001546 контрольного огляду/технічної перевірки вузла обліку електричної енергії (заміни) засобів комерційного обліку в мережах до 1000 В за адресою АДРЕСА_1 .

При цьому сам розрахунок відповідає характеру виявленого порушення та проведений позивачем відповідно до вимог пункту 8.4.13. Правил, а тому відповідач безпідставно зазначав про незрозумілість розрахунку. До того ж власного розрахунку на спростування здійсненого позивачем він не надавав.

Між тим, апеляційний суд не в повній мірі погоджується з правовими обґрунтуваннями, які наведені судом першої інстанції.

Так, задовольняючи позовні вимоги, суд послався на положення статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Однак, застосування до спірних правовідносини статті 1166 ЦК України, яка регулює відшкодування шкоди як виду недоговірних зобов`язань, є помилковим, оскільки положення цивільно-правового інституту «відшкодування шкоди» не регулюють зобов`язальних відносин.

Так, спірні правовідносини виникли між учасниками роздрібного ринку електричної енергії, учасники якого провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах (частина 1 статті 4 Закону), тому й наслідки порушення зобов`язань, покладених на учасників ринку договорами, врегульовані відповідними положеннями договорів, Закону та Правил.

Оскільки суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи на підставі повно та всебічно оцінених відповідно до положень цивільно-процесуального законодавства доказів, невірно визначився із нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, застосувавши закон, який не підлягає застосуванню, але дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, рішення суду в силу пункту 4 частини 1, частини 2 статті 376 ЦПК України необхідно змінити, виключивши з його мотивувальної частини посилання на положення статті 1166 ЦК України, а в решті залишити рішення суду без змін.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки рішення суду першої інстанції за наслідками перегляду судом апеляційної інстанції змінено лише в мотивувальній частині, тоді як в частині задоволення позовних вимог залишено без змін, відсутні підстави для перерозподілу судових витрат у справі, які покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 31 травня 2021 року змінити, виключивши з його мотивувальної частини посилання на положення статті 1166 ЦК України.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

___________________________________________________

Повний текст постанови складений 03 серпня 2021 року