Номер провадження: 22-ц/813/3851/21
Номер справи місцевого суду: 496/3388/18
Головуючий у першій інстанції Буран В. М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Комлевої О.С.,

за участю:

секретаря Хухрова С.В.,

апелянта ОСОБА_1 ,

представника апелянта ОСОБА_1 адвоката Головченка О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 25 серпня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Біляївського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини,

встановив:

14.08.2018 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, який було уточнено (а.с.76-79), та в якому представник позивача просив визнати недійсним правочин щодо внесення відомостей про визнання батьківства громадянином Іраку ОСОБА_2 та виключити відомості про батька ОСОБА_2 з актового запису № 24 від 18.03.2013 року про народження дитини ОСОБА_3 .

Вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона має малолітню дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні (а.с. 1-2).

Позивач познайомилась з ОСОБА_2 у січні 2017 року та мала з ним приятельські відносини.

13.06.2017 року ОСОБА_2 запропонував позивачці з`явитись до Біляївського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області та оформити правочин щодо визнання ним батьківства відносно сина позивачки, на той час ще ОСОБА_4 і надати до Біляївського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області відповідну заяву. Зазначені події відбувались в присутності матері позивачки.

Позивач відмовилась від пропозиції відповідача, але останній разом з невстановленою особою почав висловлювати позивачці та її матері погрози у застосуванні до них фізичного насильства у разі відмови позивачки від пропозиції відповідача.

Перебуваючи під фізичним та психічним тиском, позивачкою проти власної волі разом з ОСОБА_2 було подано заяву про визнання батьківства до Біляївського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, внаслідок чого було внесено зміни до актового запису про народження дитини, а саме: відомості про дитину: прізвище з ОСОБА_5 змінено на ОСОБА_6 , по батькові з ОСОБА_7 змінено на ОСОБА_8 ; відомості про батька: прізвище ОСОБА_5 змінено на ОСОБА_6 , власне ім`я ОСОБА_7 змінено на ОСОБА_9 , по батькові ОСОБА_10 - інформація видалена, дата народження: змінено на ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянство: Громадянин України змінено на Громадянин Республіки Ірак.

З моменту внесення відомостей про батьківство та до теперішнього часу ОСОБА_2 не виконав жодного обов`язку батька дитини, тому враховуючи вищевказане позивач звернулась до суду з відповідною заявою.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 25 серпня 2020 року у задоволенні позову було відмовлено (а.с.118-120).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Біляївського районного суду Одеської області від 25 серпня 2020 року, та постановлення нового, яким виключити відомості про батька ОСОБА_2 з актового запису №24 від 18.03.2013 року про народження дитини, складеному у Біляївському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управляння юстиції в Одеській області про народження дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (а.с.124-128).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 6 від 14.06.2017 року за заявою позивача та за заявою відповідача були внесені зміни до актового запису про народження дитини, а саме: відомості про дитину: прізвище з ОСОБА_5 змінено на ОСОБА_6 , по батькові з ОСОБА_7 змінено на ОСОБА_8 ; відомості про батька: прізвище ОСОБА_5 змінено на ОСОБА_6 , власне і ОСОБА_12 змінено на ОСОБА_9 , по батькові ОСОБА_10 - інформація видалена, дата народження: змінена на ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянство: Громадянин України змінено на Громадянин Республіки Ірак, про що було видано повторне свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 5-6, 4).

Як вбачається із довідки, виданої Дачненською сільською радою Біляївського району Одеської області № 837 від 29.03.2019 року, ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) з дня народження проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утримані (а.с. 96).

В свою чергу, згідно до довідки № 19557/19 від 01.10.2019 року ОСОБА_2 24.08.2018 року вибув з м. Одеси до м. Стамбул, не сплачує аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 у зв`язку з чим у ОСОБА_2 виникла заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 32194,00 грн. (а.с. 68, 112-113).

При цьому, ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 138 СК України, жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство.

Суд зазначив, що згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Відповідно до статей 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, судам слід ураховувати, що відповідно до ст. 136 СК України оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорюваних відомостей з актового запису про народження дитини. При цьому відповідні вимоги жінки суд може задовольнити лише за умови подання іншою особою заяви про своє батьківство. Особа, яка в момент реєстрації її батьком дитини знала, що не є таким, а також особа, котра дала згоду на штучне запліднення своєї дружини, не мають права оспорювати батьківство. Для вимог чоловіка про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини позовної давності не встановлено, а для вимог жінки про виключення з цього запису відомостей про її чоловіка як батька позовна давність становить один рік і її перебіг починається з дня реєстрації дитини.

При цьому, суд першої інстанції зазначив, що позивач не надала до суду заяви іншої особи про своє батьківство відносно ОСОБА_3 , оскільки вимога позивача про виключення запису про ОСОБА_2 як батька дитини з актового запису про народження дитини, може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство і це є безумовною підставою для задоволення позову.

Що стосується заяви ОСОБА_13 , яку він надав до суду апеляційної інстанції, про визнання ним батьківства стосовно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.157), то колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_13 не звертався до суду першої інстанції з відповідною заявою, а тому суд першої інстанції був позбавлений можливості вирішити питання про вказання його батьком дитини, тим більше, що в заяві до суду апеляційної інстанції він також просить внести зміни щодо актового запису про народження дитини ОСОБА_14 , що не було предметом судового розгляду в суді першої інстанції.

При цьому колегія суддів зазначає, що у разі наявності до того правових підстав, у відповідності до ст. 136, або ст. 138 СК України може бути вирішено питання про оспорювання батьківства відносно малолітнього ОСОБА_14 .

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що вона діяла під тиском з боку ОСОБА_2 та невідомої особи, то вони не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Також безпідставними є доводи заявника апеляційної скарги про те, що оскільки ОСОБА_2 визнав позовні вимоги ( а.с.109), то зазначені обставини вважаються встановленими і не підлягають доказуванню, так як у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України зазначені обставини повинні бути безсумнівними і суд повинен їх прийняти. Однак, в даному випадку суд діяв у відповідності до національного законодавства, а саме СК України, про що зазначено в оскаржуваному судовому рішенні

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 25 серпня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29.10.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева