справа №176/1435/21
провадження №2/176/658/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

25 жовтня 2021 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Крамар О.М.,

з участю секретаря судових засідань Яценко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, в м. Жовті Води, в залі суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

13 серпня 2021 року на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обгрунтування свого позову позивачка посилалась на те, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно №21560289 від 15.01.2009 року, виданим Жовтоводським міжміським бюро технічної інвентаризації.

19.10.2018 року за її згоди в цьому будинку був зареєстрований її знайомий ОСОБА_2 . До цього він був зареєстрований за місцем проживання своїх батьків в квартирі АДРЕСА_2 . Відповідач є громадянином Російської Федерації, проте має посвідку на постійне проживання в Україні. Після смерті своїх батьків відповідач знявся з реєстрації в спадковій квартирі і час оформлення спадщини та її відчуження, йому необхідно було зареєструватись в м. Жовті Води. Тому він попросив її формально зробити таку реєстрацію, нащо вона погодилася. В даному будинку він ніколи не жив, ніяких його речей в будинку немає. Наприкінці жовтня 2018 року ОСОБА_2 виїхав в невідомому напрямку за межі міста. Де він зараз знаходиться їй не відомо, контактів з ним не має. Факт реєстрації відповідача в будинку створює перешкоди в реалізації її права володіти та розпоряджатися належним майном в повній мірі.

Відповідач не проживає у житлі понад один рік без поважних причин, що підтверджується актом про непроживання від 10.08.2021 року.

Тому вона звернулася з даним позовом до суду та просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1 .

В порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України було витребувано інформацію щодо зареєстрованого місця проживання відповідача.

06.09.2021 року надійшла інформація щодо зареєстрованого місця проживання відповідача ОСОБА_2 .

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2021 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в судове засідання на 08 год. 30 хв. 05 жовтня 2021 року.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 05.10.2021 року розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, призначений на 08-30 год. 05.10.2021 року, у зв`язку з першою неявкою відповідачів, було відкладено на 08 год. 30 хв. 25 жовтня 2021 року.

25.10.2021 року о 08-30 год., позивач ОСОБА_1 , належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явилась. В матеріалах справи є заява позивача ОСОБА_1 , в якій просила розглядати справу за її відсутності. Свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд задовольнити їх. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

25.10.2021 року о 08-30 год. відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Відповідачу ОСОБА_2 відповідно до вимог ЦПК України, направлено копію позовної заяви та додатків до неї, копію ухвали суду про відкриття провадження у справі. Надано строк для подачі заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження, відзиву на позовну заяву з наданням суду доказів в обґрунтування свого відзиву. На адресу суду повернулося поштове повідомлення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» /адреса місця реєстрації відповідача/. Заперечень щодо розгляду справи у хї відсутності не надійшло. Відзив на позов відповідач не подав.

Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про день та час розгляду справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, а позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, ухвалив відповідност. 280 ЦПК України, проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що у судове засідання не з`явилися всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 27.11.2008 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21560289 від 15.01.2009 року. /а.с.7-8/

Відповідно до домової книги для реєстрації осіб, проживаючих в будинку АДРЕСА_1 з 19.10.2018 року в зазначеному будинку значиться зареєстрованим ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ./а.с.12-15/

Згідно акту від 10 серпня 2021 року ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Власником будинку є ОСОБА_1 . Фактично ОСОБА_2 за місцем реєстрації ніколи не проживав. Він є громадянином Росії. Ніяких особистих речей в будинку не має./а.с.11/

Відповідач у спірному житловому приміщенні не проживає, не користується ним, як житловою площею, ніяких речей відповідача у будинку немає. Реєстрація відповідача за даною адресою має формальний характер.

Факт реєстрації відповідача в будинку створює позивачу перешкоди в реалізації її права володіння та розпорядження належним їй будинком в повній мірі.

У зв`язку з цим, позивач змушена звернутися до суду та просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини 1 статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно зі статтею 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до статті 156 Житлового кодексу України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За правилами, встановленими частиною 2 статті 405 ЦК, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом

За змістом ст. 72 ЖК України дозволяється в судовому порядку визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.

Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, окрім іншого, на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, з цього слідує, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм цивільного законодавства. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року (справа № 6-57цс11).

Враховуючи те, що відповідач не є власником житла, понад один рік без поважних причин у спірному будинку не проживає, витрати по утриманню будинку не несе, суд вважає, що позов слід задовольнити та визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .

Сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір віднести за рахунок позивача.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 72, 150, 156 Житлового кодексу України, ст.ст. 29, 317, 321, 383, 405 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 128, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. П`ятихатки Дніпропетровської області, громадянина Російської Федерації, посвідка на постійне проживання в Україні НОМЕР_1 , видана Жовтоводським МВ УМВС України 30.06.2015 року, номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у житловому будинку АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку , встановленому ЦПК України в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивачем на рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 25.10.2021 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя