Провадження № 2/752/8095/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29.09.2021 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Потапенко Д.І.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маніфою» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору та стягнення збитків,

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Маніфою» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору та стягнення збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.01.2021 року позивач оформив заявку на отримання кредиту на офіційному веб-сайті відповідача та отримав кредит у розмірі 5000 грн. Посилаючись на те, що кредитний договір не укладався письмово та на те, що йому не було надано інформацію про проценти за користування кредитом, просить суд визнати останній недійсним.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.07.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до ст.ст. 174, 178 ЦПК України, відповідач скористався своїм правом та направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї.

Відповідно до відзиву відповідач зазначив, що між позивачем та відповідачем 28.01.2021 року укладено договір позики №1606545. Даний договір укладено відповідно до положень Законів України «Про електронну комерцію», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про захист прав споживачів» та Цивільного кодексу. Перед укладенням Договору позивачу було надано всю необхідну інформацію щодо фінансової послуги шляхом розміщення її у вільному доступі на офіційному веб-сайті відповідача, а сам Договір укладено в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» і вчинений в електронній формі. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 28.01.2021 року в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача - через веб-сайт https://money4you.ua/, між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ТОВ «Маніфою» укладено договір позики №1606545. Відповідно до умов договору позики відповідач надав позивачу кошти у розмірі 5000 грн. у позику строком на 30 днів, а позивач зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою.

З метою отримання вищезазначеної позики, позивачем 04.08.2020 року створено Особистий кабінет в інформаійно-телекомунікаційній системі відповідача, на сайті https://money4you.ua/. 28.01.2021 року позивачем здійснено вхід до Особистого кабінету та подано Заявку на отримання позики. При поданні позивачем заявки про отримання позики відповідачем було направлено паспорт позики за заявленими позивачем параметрами, відповідно до стандартизованої форми, затверджено Законом України «Про споживче кредитування». Зазначений паспорт позики позивач підписав Електронним підписом одноразовим ідентифікатором /w78062/. Після підписання паспорта позики, відповідачем розміщено пропозицію укласти договір позики - оферту, що містить усі передбачені чинним законодавством істотні умови та необхідні реквізити в Особистому кабінеті позивача, яку позивач акцептував шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який було надіслано відповідачем за зареєстрованим позивачем в інформаційно-телекомунікаційній системі контактний номер телефону. Після підписання та надіслання позивачем електронного повідомлення про прийняття оферти, тобто акцептування, на зазначену позивачем адресу електронною пошти, відповідачем надіслано лис-повідомлення про укладення Договору відповідного змісту згідно з вимогами Закону України «Про електронну комерцію».

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Необхідно щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, в зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Однак, важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання:

1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди;

2) електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом;

3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Договір в спрощеній формі шляхом обміну, наприклад, електронними листами та іншими засобами електронної комунікації, або договір, який укладається шляхом приєднання до нього можна підписати з використанням:електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як на підставу позовних вимог позивач посилався на те, що договір позики №1606545 не укладався у письмовій формі, тому вважає вказаний договір позики №1606545 недійсним.

Суд приходить до висновку, що відповідачем надано належні та допустимі докази на підтвердження укладення сторонами договору позики №1606545 та підписання його позивачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Доказів протилежного, позивачем не надано.

Додатковою підставою на яку посилався позивач у позові є ненадання відповідачем інформації про проценти за користування позикою.

Суд відхиляє зазначені твердження позивача, оскільки відповідно до Паспорту позики, який підписаний позивачем, позивач підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови надання позики та орієнтовну загальну вартість позики, надані виходячи із обраних ним умов надання позики.

Додатково, відповідно до пунктів 5 Додаткових угод №1 та №2 до Договору позики №1606545 від 28.01.2021 року, які підписані позивачем, позичальник вивчив та повністю погоджується з умовами нарахування процентів за користування позикою в період дії додаткових угод.

Вищезазначене спростовує посилання позивача про неотримання інформації про проценти за користування позикою при укладені договору.

Таким чином, суд вважає, що заявлені вимоги в даному випадку не можуть бути задоволеними, оскільки відсутні підстави для визнання договору позики №1606545 від 28.01.2021 року укладеного між позивачем та відповідачем недійсним, а відтак позов є безпідставним та необгрунтованим.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволені позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маніфою» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору та стягнення збитків - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя