ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 654/3073/20 Головуючий в 1 інстанції Сіянко В.М.
Номер провадження 22-ц/819/304/21 Доповідач Орловська Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Орловської Н.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Майданіка В.В.

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , правонаступниками якої є ОСОБА_2 та малолітні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , законним представником яких є ОСОБА_5 , на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 20 жовтня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , правонаступниками якої є ОСОБА_2 та малолітні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , законним представником яких є ОСОБА_5 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

09 вересня 2020 р. Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором від 10.06.2009 р. у розмірі 22634,41 грн. та судових витрат.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що 10.06.2009 р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом приєднання позичальника до запропонованого кредитором в цілому договору згідно приписів ч.1 ст. 634 ЦК України. На підставі вказаного договору відповідачу надана можливість користуватись кредитними коштами у межах встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 250,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць із розрахунку 360 днів на рік. Своїм підписом у анкеті-заяві позичальник підтвердив, що підписана ним заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, які викладені на сайті банку www.privatbank.ua, складає договір.

10.06.2009 року відповідачем також була підписана довідка про умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», чим підтвердила, що з фінансовими умовами надання кредитної картки ознайомлена.

За Умовами та правилами надання банківських послуг позичальник погоджується із правом Банку змінювати розмір кредитного ліміту, у зв`язку з чим у подальшому кредитний ліміт збільшився до 15 000 грн.

Оскільки позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, тому станом на 16.07.2020 р. утворилась заборгованість у розмірі 22634,41 грн., із яких: 15658,25 грн. заборгованість за тілом кредиту; 6976,16 грн. заборгованість по простроченим відсоткам.

Посилаючись на викладені обставини позивач просив суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості у розмірі 22634,41 грн.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 20 жовтня 2020 р. позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено в повному обсязі. Суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору б/н від 10 червня 2009 року станом на 16 липня 2020 року в сумі 22634,41 грн, а також суму судового збору в розмірі 2102,00 грн, а всього 24736 гривень 41 копійок.

Рішення суду вмотивовано тим, що 10.06.2009 ОСОБА_1 стала клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідачу було оформлено кредитну картку «Універсальна», відповідно до тарифів якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідач порушив умови договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка згідно наданого позивачем розрахунку станом на 16.07.2020 складає 22634,41 грн.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що позивач, як кредитодавець, відповідно до положень ст.1054 ЦК України має право вимагати від ОСОБА_1 , як позичальника, повернення частини кредиту, що залишилась, та сплати належних йому процентів, а тому задовольнив позов у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Крамчанін О.В., просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що дійсно 10.06.2009 р. між сторонами укладено кредитний договір, однак строк його дії був встановлений відповідно до строку дії кредитної картки, який сплив у березні 2015 року.

Відповідач вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, у зв`язку з чим просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності.

Крім того, скаржник зазначає, що умови щодо сплати відсотків та інших обов`язкових платежів за користування кредитними коштами сторонами не узгоджувались, а умови та правила надання банківських послуг, на які посилається позивач, не можуть вважатися частиною кредитного договору, оскільки не містять підпису відповідача.

Оскільки апеляційна скарга подана на судове рішення у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому справа, відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року залучено до участі у справі в якості правонаступників відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 та малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , законним представником яких є ОСОБА_5 .

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив, що в силу ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду судового рішення.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегією суддів встановлені такі обставини.

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що 10 червня 2009 року ОСОБА_1 підписано заяву б/н, якою просила надати кредитну карту «універсальна» валюти «гривня», з сумою кредитного ліміту 250,00 грн., базовою відсотковою ставкою 2,5% на місяць із розрахунку 360 днів у році, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки.

Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана ним заява разом з Умовами надання банківських послуг та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, складає договір про надання банківських послуг.

Також 10 червня 2009 року відповідач підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», відповідно до якої сторонами були визначені наступні умови надання кредитних коштів: пільговий період до 55 днів; базова відсоткова ставка 2,5 % на місяць з розрахунку 360 днів на залишок заборгованості; розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді) 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним. (а. с. 19).

Викладені вище докази у своїй сукупності свідчать про укладення між сторонами у справі кредитного договору у письмовій формі.

За розрахунком банку станом на 16 липня 2020 року за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 22634,41 грн., яка складалася із: заборгованості за тілом кредиту 15658,25 грн.; заборгованості за відсотками в сумі 6976,16 грн.

Задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» у повному обсязі суд першої інстанції виходив з того, що «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифи банку», викладені на банківському сайті, разом з заявою позичальника від 10.06.2009 р., становлять договір про надання банківських послуг, умови якого відповідачем не виконуються, у зв`язку з чим станом на 16.07.2020 р. виникла заборгованість в сумі 22634,4 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк».

Проте, з такими висновками суду попередньої інстанції погодитися не можна.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У частині першій статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

В даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (10.06.2009 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (09.09.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Разом з тим, за змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Звертаючись до суду з даним позовом АТ КБ «Приватбанк» просив стягнути з відповідача заборгованість по тілу кредиту в сумі 15658,25 грн. та заборгованість по відсоткам станом на 16.07.2020 р. в сумі

Щодо вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по тілу кредиту в сумі 15658,25 грн., то колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 10.06.2009 року ОСОБА_1 була підписана заява про отримання кредитної карти валюти «гривня», з сумою кредитного ліміту 250,00 грн., згідно якої базова процентна ставка за користування кредитом становить 2,5 % щомісячно, виходячи з розрахунку 360 днів у році.

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , вбачається, що встановлений кредитний ліміт змінювався за ініціативою Банку, починаючи із 24.10.2009 р. та становив 1200 грн., з 23.09.2010 року збільшений до 7500 грн, з 23.01.2011 року збільшений до 9500 грн, з 27.02.2011 року збільшений до 11500 грн, з 05.08.2011 року збільшений до 15000 грн, з 12.01.2018 року зменшений до 5000 грн, з 12.01.2018 року збільшений до 14960 грн, з 13.05.2019 року зменшений до 0,00 грн. (а.с.16).

Згідно банківської виписки розрахунку заборгованості, що згідно Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12.04.2012р. № 578/5 має статус первинного документу і надана позивачем як письмовий доказ на підтвердження заявлених позовних вимог щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню із позичальника, в період часу з 10.06.2009 року по 16.07.2020 року ОСОБА_1 активно користувалася кредитними коштами, отримуючи грошові кошти готівкою, розраховуючись кредитною картою за придбання товарів тощо. Також вона вносила грошові кошти на погашення заборгованості.

Крім того, з банківської виписки вбачається, що остання операція була здійснена ОСОБА_1 23.05.2019р. (поповнення готівкою своєї картки на суму 600,00 грн), заборгованість за кредитною карткою після вказаної операції становила 16099,47 грн.

Оскільки матеріали справи не містять доказів про повернення ОСОБА_1 в добровільному порядку Банку суми отриманих коштів, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 15 658,25 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з ОСОБА_1 відсотків за користування кредитом в сумі 6 976,16 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як було зазначено вище, 10.06.2009 року ОСОБА_1 була підписана заява про отримання кредитної карти валюти «гривня», згідно якої базова процентна ставка за користування кредитом становить 2,5 % щомісячно, виходячи з розрахунку 360 днів у році.

Крім того, 10 червня 2009 року відповідачем підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», відповідно до якої сторонами були визначені наступні умови надання кредитних коштів: пільговий період до 55 днів; базова відсоткова ставка 2,5 % на місяць з розрахунку 360 днів на залишок заборгованості.

Отже, відповідач ОСОБА_1 , підписавши зазначені заяву та довідку, тим самим погодилася з такими умовами кредитування, а тому доводи скаржника щодо її необізнаності про обов`язок сплати відсотків за користування кредитом є необґрунтованими.

Разом з тим із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що до розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитними коштами АТ КБ «Приватбанк» включено нараховані відсотки за завищеною процентною ставкою (з 01.09.2014 по 31.03.2015 - 34,8%; з 01.04.2015 по 31.05.2015 43,2%, з 01.06.2015 по 11.08.2015 34,8%; з 12.08.2015% по 16.07.2020 - 43,2%), яку не було встановлено ані в заяві про отримання кредитної картки від 10.06.2009, ані в довідці про умови кредитування від 10.06.2009р, що були підписані ОСОБА_1 .

З огляду на те, що сторонами не було погоджено умов договору щодо наявності у Банку права в односторонньому порядку збільшувати розмір відсоткової ставки, тому заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості по відсоткам у розмірі 6 976,16 грн., яка обчислена за завищеною відсотковою ставкою, підлягає перерахунку виходячи з відсоткової ставки 30%, що становить 4 844,55 грн.

Суд першої інстанції вказаних обставин не врахував, у зв`язку з чим необґрунтовано стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості по відсоткам за кредитним договором від 10.06.2009р. у розмірі 6 976,16 грн, замість належних 4 844,55 грн.

Щодо доводу апелянта про пропуск позивачем строку позовної давності, то колегія суддів зазначає, що згідно ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 брала участь в судовому засіданні 20.10.2020р. в суді першої інстанції, проте відомості щодо надання нею заяви про застосування позовної давності до винесення судового рішення в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, заява ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності у даних спірних правовідносинах не може бути прийнята апеляційним судом до розгляду.

Згідно п.1 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Згідно з ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на встановлені у ході апеляційного розгляду справи обставини та враховуючи наведені вище докази слід дійти висновку, що рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 20.10.2020 року підлягає зміні шляхом зменшення розміру стягнутої судом заборгованості на користь АТ КБ «Приватбанк» з 22 634,41 грн до 20 502,80 грн. (15658,25 грн заборгованість за тілом кредиту; 4 844,55 грн заборгованість за відсотками). В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , правонаступниками якої є ОСОБА_2 та малолітні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , законним представником яких є ОСОБА_5 , задовольнити частково.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 20 жовтня 2020 року змінити, зменшивши суму стягнутої з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованості за кредитним договором від 10.06.2009 року з 22 634,41 грн до 20 502,80 грн (двадцять тисяч п`ятсот дві грн. 80 коп.).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови лише у випадках, встановлених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий ________________ Н.В.Орловська

Судді: ________________ О.В.Кутурланова

________________ В.В.Майданік