Провадження № 2/643/1308/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2021 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Гюлалієвої Ф.Р. кизи, позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Заруцького Р.М., представника Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради Сахно Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просить: позбавити ОСОБА_2 (далі - відповідач) батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - Діти); збільшити розмір аліментів, який був визначений наказом Московського районного суду м. Харкова від 15.01.2019 року у справі № 643/17011/18, та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання Дітей в розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно до досягнення кожною із дитини повноліття.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач є батьком Дітей . Сторони перебували в шлюбі з 19.07.2008 року по 06.06.2019 року. З моменту народження Дітей, а також після припинення сімейних відносин, відповідач не приймає участі у вихованні, розвитку, оздоровленні та лікуванні Дітей, які проживають з позивачем. При цьому відповідачу добре відомі місце проживання Дітей та позивача, мобільний телефон останньої. Враховуючи наведене, наявні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. Згідно наказу Московського районного суду м. Харкова від 15.01.2019 року у справі № 643/17011/18, з відповідача стягнуті аліменти в розмірі 1/3 частини його заробітку. Щомісячні витрати позивача на Дітей складають в середньому 10000-15000 грн. Враховуючи наведене, грошових коштів, які стягуються з відповідача згідно судового наказу, недостатньо для утримання Дітей.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08.10.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 25.03.2021 року закрито підготовче провадження у вказаній справі, справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримала в повному обсязі. Показала, що разом з Дітьми 3 роки тому переїхала з АР Крим до м. Харкова. Відповідач залишився проживати в АР Крим. Відповідач тривалий час не спілкується з Дітьми, не приймає участі в їх житті. Коли Діти дзвонили відповідачу, він одного разу взяв трубку телефону, потім перестав відповідати на дзвінки. Позивач просила відповідача не забувати про Дітей та спілкуватись з ними хоча по телефону, проте відповідач з Дітьми не спілкується. Навіть коли відповідач проживав разом з Дітьми в АР Крим, він Дітьми не цікавився та ставився до них, як до чужих. Відповідач протягом останніх років Дітей з днями народження та іншими світами не вітав, участі в їх утриманні не приймав.

Представник Департаменту служб у справах дітей у судовому засіданні підтримала позов.

Відповідач у судові засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до вимог ЦПК України, відзиву на позов, заяви про розгляд справи за його відсутності, суду не надав.

Оскільки позивач не заперечувала проти такого вирішення справи, суд проводить заочний розгляд справи та вирішує її на підставі наявних у ній доказів.

Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини.

Неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в судовому засіданні показав, що проживає з матір`ю, сестрою, бабусею та дідусем. Відповідача востаннє бачив в АР Крим приблизно 3 роки тому. Після цього вони переїхали в м. Харків, відповідач з ними переїжджати не захотів. Після переїзду до м. Харкова, він з відповідачем спілкувався по телефону двічі в 2019 році - один раз відповідач зателефонував йому, другий раз він зателефонував відповідачу. Після цього відповідач йому не телефонував, з днем народження та іншими святами не вітав, подарунки не надсилав. Він телефонував відповідачу зі свого номера мобільного телефону, який в нього ще з того часу, які він жив в АР Крим. Проте відповідач на його телефонні дзвінки більше не відповідав та не передзвонював.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні показала, що є сусідкою позивача. Відповідача знала, він раніше жив в м. Харкові разом з позивачем в квартирі останньої за адресою: АДРЕСА_1 . Це було приблизно 9-10 років тому. Більше відповідача вона не бачила. Їй відомо, що позивач одружилась з відповідачем та жила з ним в АР Крим. Вона періодично буває в гостях у позивача. Зі слав матері позивача, відповідач не допомагає з Дітьми. Вона часто бачить Дітей відповідача. На її запитання старший син сказав, що батько йому не телефонує. На даний час відповідач з Дітьми не проживає. Свідку невідомо, щоб позивач перешкоджала відповідачу у спілкуванні з Дітьми.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні показала, що є матір`ю позивача та проживає разом з нею. Відповідача останнього разу бачила приблизно 4 роки тому в АР Крим, коли приїжджала до позивача та відповідача в гості. Відповідач, навіть коли проживав разом з Дітьми, ніколи ними не цікавився та не допомагав позивачу у вихованні, лікуванні дітей. В червні 2018 року позивач разом з Дітьми повернулась до м. Харкова. Приблизно 1 рік тому мати відповідача надсилала кошти Дітям . Син відповідача намагався зателефонувати останньому, але відповідач сину не відповів. Свідку невідомо, щоб позивач перешкоджала відповідачу у спілкуванні з Дітьми.

Згідно свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 17.02.009 року та серії НОМЕР_2 від 07.04.2014 року, відповідач є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач є їх матір`ю.

Позивач та Діти взяті на облік як внутрішньо переміщені особи, зареєстровані за місцем проживання в АР Крим, фактично проживають за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06.06.2019 року шлюб між позивачем та відповідачем розірваний.

Згідно довідки КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 292» Харківської міської ради № 184/01-36 від 20.07.2020 року, зі слів вихователя ОСОБА_8 вихованням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , займається матір дитини. З батьком дитини вихователь не знайома, він до ясла-садка не приходив.

Відповідно до довідки № 230 від 22.07.2020, виданої Харківською загальноосвітньою школою № 98, успіхами у навчанні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , цікавиться матір. Вихованням дитини займається матір. З батьком дитини не знайомі. Батько не цікавився навчанням та іншими питання стосовно дитини.

Згідно довідки КНП «Міська дитяча поліклініка № 12» Харківської міської ради від 22.07.2020, декларацію на медичне обслуговування Дітей уклала матір. Станом здоров`я Дітей опікується матір. Батько з Дітьми на прийом у поліклініку не приходив, станом їх здоров`я не цікавився.

Відповідно до довідки спортивно-танцювального клубу «Сфера» від 31.07.2020 року, під час відвідування клубу ОСОБА_3 її вихованням та розвитком займається матір. З батьком дитини в клубі не знайомі.

Згідно листа ФОП ОСОБА_9 від 31.07.2020 року, Діти дійсно відвідують басейн. Під час відвідування вихованням та розвитком Дітей займається матір. З батьком Дітей у закладі не знайомі.

Відповідно до довідки КПСМНЗ «Дитяча школа мистецтв № 3» від 27.07.2020 року, ОСОБА_2 навчається на інструментальному відділенні. Навчанням та успіхами опікувалась матір дитини. Батько дитини ніколи не відвідував заклад, не цікавився успіхами та розвитком дитини.

Згідно висновку № 585 від 24.11.2020 року Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, вказаний Департамент, який дії від імені органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення відповідача батьківських прав відносно Дітей.

Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України (далі - СК України), батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до роз`яснень, наданих в Постанові Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Розглядаючи справу на підставі наданих позивачем доказів та оцінюючи вказані докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає доведеним, що відповідач свідомо нехтував своїми обов`язками щодо виховання своїх Дітей та ухилявся від вказаних обов`язків, в зв`язку з чим наявні передбачені законодавством України підстави для позбавлення його батьківських прав та задоволення позову в цій частині вимог.

Вирішуючи позовні вимоги в частині збільшення розміру аліментів, суд керується таким.

Згідно судового наказу Московського районного суду м. Харкова від 15.01.2019 року, виданого у справі № 643/17011/18, з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання Дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 23.11.2018 року до досягнення дитиною повноліття.

Згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним Кодексом України.

Таким чином, предметом доказування в даній справі є в тому числі факти зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін або інші випадки, передбачені СК України, з яким законодавство пов`язує можливість збільшення розміру аліментів.

Обов`язок доведення вказаних обставин, виходячи з положень ст. 12, 13, 81 ЦПК України, покладається на позивача.

Всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України позивачем не доведено наявність обставин, з якими законодавство України пов`язує можливість збільшення розміру аліментів.

При цьому, виходячи з положень СК України, зокрема ст. 182 СК України, розмір витрат отримувача аліментів на утримання дітей не є обставиною, яка має значення для визначення розміру аліментів.

Так, згідно ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Таким чином, для стягнення аліментів в розмірі, що перевищує 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вирішальне значення має достатність заробітку (доходу) платника аліментів.

Крім того, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, одним із основних завдань цивільного судочинства є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ.

Згідно ч. 2 ст. 2 ЦПК України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно ч. 3 ст.19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Таким чином, виходячи з положень чинного законодавства України, розмір аліментів, визначений в ч. 5 ст. 183 СК України, п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, в тому числі 1/3 частина заробітку (доходу) відповідача на двох дітей, вважається безспірним і таким, що презюмується як необхідний та достатній для забезпечення гармонійного розвитку Дітей.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що аліменти на двох дітей відповідача в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), які стягується згідно судового наказу, є такими, що відповідають засадам справедливості, розумності та є необхідними для забезпечення умов та рівня життя дітей, достатнього для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За таких обставин суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про збільшення розміру аліментів та відмовляє у вказаній частині позовних вимог.

Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 352, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів - задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця смт Гаспра м. Ялта АК Крим, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 , батьківських прав відносно його сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В іншій частині позову - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Московський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено 18.10.2021 року.

Суддя Д.А. Крівцов