Номер провадження: 22-ц/813/5446/21
Головуючий у першій інстанції Аліна С.С.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого - Гірняк Л.А.

Суддів - Сегеди С.М.,

Цюри Т.В.

За участю секретаря - Ющак А.Ю.,

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2020 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 . яка діє в свої інтересах та інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_2 , 2006 року народження та ОСОБА_3 , 2014 року народження, заінтересована особа: ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, яка діє в свої інтересах та інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_2 , 2006 року народження та ОСОБА_3 , 2014 року народження, заінтересована особа: ОСОБА_4 про видачу обмежувальний припис стосовно ОСОБА_4 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме:

-заборонити ОСОБА_4 перебувати в місці проживання за адресою: АДРЕСА_2 з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 6 місяців.

-обмежити спілкування ОСОБА_4 з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

-заборонити ОСОБА_4 наближатися на відстань 300 м. до місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

-заборонити ОСОБА_4 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якщо вони за власним бажанням перебуваємо у місці, невідомому кривднику, переслідувати та в будь- який спосіб спілкуватися з ними.

-заборонити ОСОБА_4 вести телефонні переговори з ОСОБА_1 , або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Зазанчає,що з 12 грудня 2011 року до 26 квітня 2016 року заявниця ОСОБА_1 перебувала з ОСОБА_4 в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2016 року, справа № 523/19370/15-ц.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_3 ,проте батько ОСОБА_4 не піклувався про створення нормальних сімейних стосунків, не дбав про взаємоповагу один до одного та виховання дітей.

Після розірвання шлюбу-13 квітня 2016 року, відносини між сторонами погіршилися, виникати постійні конфлікти та непорозуміння; ОСОБА_4 систематично влаштовував сварки та бійки, ображав заявницю в присутності дітей, висловлювався нецензурною лайкою, завдавав тілесних ушкоджень, постійно погрожував розправою.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2020 року заяву ОСОБА_1 . яка діє в свої інтересах та інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_2 , 2006 року народження та ОСОБА_3 , 2014 року народження, заінтересована особа: ОСОБА_4 - залишено без задоволення.

Залишаючи без задоволення заявлені вимоги районний суд виходив з недоведеності заявницею наявності передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» правових підстав для застосування щодо ОСОБА_4 обмежувального припису.

В апеляційній скарзі ставитьсяпитання про скасування рішення суду з прийняттям нового, про задоволення заявлених вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що факт вчинення домашнього насильства підтверджений адміністративними справами № 523/2747/17 та 523/16768/19 якими ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності; листом Обласного центра медико- соціальної реабілітації жертв насильства в сімї від 28.12.2016 року та висновком органу опіки та піклування щодо можливості обмеження його в спілкуванні з дітьми та порушенням кримінальної справи щодо несплати аліментних зобовязань.

Ці докази, на думку апелянтки, вказують на вчинення навмисного домашнього насильства,визначають ризики продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та свідчать про тривалість та системність протиправної поведінки та про загрозу здоров`ю для неї та дітей.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив, що в силу ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду судового рішення.

Сторони в судове засідання не з`явились,про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті

В силу частини 2 ст.372 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутністю.

Відповідно до ч.5 ст.258 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Вмслухавши доповідь судді доповідача,перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія дійшла наступного.

Встановлено, що з 12 грудня 2011 року до 26 квітня 2016 року ОСОБА_1 перебувала з ОСОБА_4 в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2016 року (а.с.10).

За час перебування сторін у шлюбі у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.9).

Судом встановлено про те, що на утриманні заявниці ОСОБА_1 знаходиться ще неповнолітній син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.8).

ОСОБА_1 з двома малолітніми дітьми зареєстрована та проживає в АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 за адресою- АДРЕСА_1 .

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2017 року ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст.173 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 51 грн.

Притягуючи ОСОБА_4 до адміністративної відповіждальності за дрібне хуліганство, районний суд виходив з того, що перебуваючи в АДРЕСА_3 виражався нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_1 на зауваження не реагував,чим порушив громадський порядок та спокій громадян.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2019 року ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст.173 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 51 грн.

Притягуючи ОСОБА_4 до адміністративної відповіждальності за дрібне хуліганство районний суд виходив з того, що перебуваючи в м. Одесі,біля будинку АДРЕСА_4 ,голосно висловлювався нецензурною лайкою на адресу гр. ОСОБА_1 та перешкоджав її вільному пересуванню чим порушив громадський порядок.

ОСОБА_1 зверталася до Суворовського ВП ГУНП в Одеській області з скаргами на колишнього чоловіка ОСОБА_4 , що підтверджується талонами-повідомленнями №000356, № 019551, № 345 (а.с.13,19,21), заявою (а.с.22).

З матеріалів справи вбачається про те, що у справі міститься лист Обласного центра медико-соціальної реабілітації жертв насильства в сімї від 28.12.2016р. з якого вбачається про те, що до Центру звернулася ОСОБА_1 з скаргами на свого колишнього чоловіка ОСОБА_4 , який проявляв агресію по відношенню до неї та дітей (а.с.14-15).

Відповідно до висновку органа опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради №01-05-3/14вх. від 13.12.2017р. вбачається за можливе обмежити спілкування батька ОСОБА_4 з малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.17-18).

14.10.2019р. було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження № 0003891 стосовно ОСОБА_4 у зв`язку з невиконання ОСОБА_4 рішення суду по сплаті аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.20).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон).

Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до ст.26 вказаного закону, обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

З огляду на викладене, враховуючи положення Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 листопада 2020 р. у справі № 336/3551/18-ц.

Статтею 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Тобто, при вирішенні питання щодо домашнього насильства суду потрібно переконатися, чи ґрунтується відповідна заява на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки).

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження фактів вчинення ОСОБА_4 систематичного фізичного, психологічного та економічного насилля заявницею надано :

- постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2017 року та від 05 грудня 2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП

-скарги на колишнього чоловіка ОСОБА_4 , що підтверджується талонами-повідомленнями №000356, № 019551, № 345

-лист Обласного центра медико-соціальної реабілітації жертв насильства в сімї від 28.12.2016р. з якого вбачається про те, що до Центру звернулася ОСОБА_1 з скаргами на свого колишнього чоловіка ОСОБА_4 , який проявляв агресію по відношенню до неї та дітей (а.с.14-15).

-висновок органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради №01-05-3/14вх. від 13.12.2017р. вбачається за можливе обмежити спілкування батька ОСОБА_4 з малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.17-18).

- відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження № 0003891 стосовно ОСОБА_4 у зв`язку з невиконання ОСОБА_4 рішення суду по сплаті аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.20).

Враховуючи, що ОСОБА_4 приягувався до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП та ще 23 лютого 2017 року, судова колегія не погоджується з судженням заявниці щодо системності здійснення щодо неї та дітей домашнього насильства та не є належним доказом вини правопорушника.

При цьому суд зазначає, що сам факт звернення заявника до органів поліції також не підтверджує факт вчинення ОСОБА_4 домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Надані заявником докази не містять відомостей, які б свідчили про вчинення колишнього чоловіка актів домашнього насилля відносно заявниці або неповнолітніх дітей.

Таким чином, суд першої інстанції, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_1 не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_4 систематичного домашнього насильства стосовно неї та дітей у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також не доведено настання ризиків вчинення насильства у майбутньому, при розгляді цієї справи таких доказів не здобуто.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для запровадження стосовно ОСОБА_4 обмежувальних заходів, визначених заявником.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які ним правильно застосовані, тому апеляційний суд погоджується з ними.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неповно з`ясував фактичні обставини справи, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Підсумовуючи викладене апеляційний суд констатує, що рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому відповідно до ст. 375 ЦПК України підстави для його скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні

Керуючись ст. 367,368,374,375,381,382,384,389,390 ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишти без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2020 року,без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення, в зв`язку з знаходженням суддів у відпустці- судді Сегеди С.М. (№ 133-в від 05.10.2021 року) складено 18.10.2021 року

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

С.М.Сегеда

Т.В.Цюра