Справа № 151/107/21
Провадження №2/151/93/21
РІШЕННЯ

іменем України

27 липня 2021 року смт. Чечельник

Чечельницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої судді Токарчук Л.Г.

за участю секретаря судових засідань Зьомко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в смт.Чечельник, Вінницької області цивільну справу №151/107/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом в суд до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, мотивуючи позов тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_4 , спадкоємцями майна яких відповідно до заповітів від 19.03.1996 та 20.03.1996 року у рівних долях є позивач та відповідач ОСОБА_2 (син померлого ОСОБА_3 ). Відповідач свою частину спадщини, а саме 1/2 квартири по АДРЕСА_1 не прийняв і на неї не претендує. Коли позивач після смерті матері звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а саме вказаної квартири, йому у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовили, оскільки квартира належала на праві спільної сумісної власності померлим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а ним не представлено документів, які б свідчили про право спадкування як дружини ОСОБА_4 належної частини квартири після померлого ОСОБА_3 .. Померлі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не перебували у зареєстрованому шлюбі, тому вона не могла успадкувати половину квартири після померлого ОСОБА_3 .. Крім того, у свідоцтві про право власності на квартиру не зазначено дату його видачі та саме свідоцтво не підписано головою виконкому Чечельницької селищної ради. Позивач вважає, що він прийняв спадщину після померлого ОСОБА_3 , оскільки відповідно до вимог ст.549 ЦК Української РСР в редакції 1963 року протягом шести місяців з дня її відкриття вступив в управління спадковим майном, а саме : похоронив вітчима, провів ремонт квартири, поміняв котел для опалювання, заготовив паливо, так-як мама була похилого віку і не могла займатись управлінням квартири, отримав особисті речі ОСОБА_3 , документи на квартиру та заповіт, постійно підтримує квартиру в належному стані. Просить визнати за ним право власності на цілу квартиру після померлого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в порядку спадкування.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує повністю та просить задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, подавши до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову суперечить вимогам закону, а тому суд не може прийняти визнання позову відповідачем та приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 29.03.1999 року Чечельницьким відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницької області, а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 07.08.2020 року виконавчим комітетом Чечельницької селищної ради Чечельницького району Вінницької області. (а.с.9-10)

За життя ОСОБА_4 зробила особисте розпорядження на випадок своєї смерті, яким заповіла належну їй 1/2 трьохкімнатної квартири, що знаходиться в АДРЕСА_2 , квартира одинадцять ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах, що підтверджується заповітом, посвідченим державним нотаріусом Чечельницької державної нотаріальної контори Ізосімовою К.Б. 19.03.1996 року та зареєстрованим в реєстрі за №255. (а.с.12)

ОСОБА_3 також зробив особисте розпорядження на випадок своєї смерті, яким заповів належну йому 1/2 трьохкімнатної квартири, що знаходиться в АДРЕСА_2 , квартира одинадцять ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах, що підтверджується заповітом, посвідченим державним нотаріусом Чечельницької державної нотаріальної контори Ізосімовою К.Б. 20.03.1996 року та зареєстрованим в реєстрі за №280. (а.с.11)

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.3 ст.1223 та ч.1 ст.1220 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно із ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття (ст.1273 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у статтях 1268, 1269 ЦК України. Так, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Що стосується вимог ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на час смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. ( ст.525 ЦК Української РСР 1963 року)

Відповідно до ст.548 ЦК УРСР (1963 року), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно зі ст.549 ЦК УРСР (1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2)якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Статтею 553 ЦК УРСР (1963 року) передбачено, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Тобто законодавство розмежовує поняття здійснення права на спадкування та оформлення права на спадщину, і обов`язковою умовою для одержання свідоцтва про право на спадщину є прийняття спадщини.

Як вбачається із заяви від 01.09.2020 року за №334 ОСОБА_1 у встановлені строки звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкова справа №102/2020 (а.с.23)

ОСОБА_2 відмовився від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , що підтверджується його заявою від 03.09.2020 року, яка надійшла 05.09.2020 року за №347, спадкова справа №102/2020. (а.с.24).

Що стосується прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до матеріалів справи не додано доказів, які б свідчили про прийняття спадщини позивачем ОСОБА_1 та відповідачем по справі ОСОБА_2 , також не додано доказів, які б свідчили про вступ в управління майном покійного як позивачем так і відповідачем.

Тобто, як вбачається із матеріалів справи відповідач ОСОБА_2 спадщину після смерті батька ОСОБА_3 не приймав, не вчиняв дій щодо відмови від неї та не є особою, яка вступила в управління спадковим майном, а від спадщини після смерті ОСОБА_4 відмовився.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин.

Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.

Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України (2004 р.), норми якої кореспондуються зі статтею 51 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIІІ). Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19).

На цьому також наголосив Верховний Суд у постанові від 28 квітня 2021 року (справа № 707/2-1006/2011).

Як вбачається із роз`яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753-0/4-13 від 16.05.2013 року у спорах про спадкування, належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради.

Оскільки даний спір про визнання права власності на квартиру є спором про спадкування, належними відповідачами у зазначеній справі мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради.

Всупереч цих вимог, позивачем пред`явлено позов до ОСОБА_2 , який є неналежним відповідачем у справі, оскільки як зазначалось вище ОСОБА_2 спадщину після смерті ОСОБА_3 не приймав, не вчиняв дій щодо відмови від неї та не є особою, яка вступила в управління спадковим майном, а від спадщини після смерті ОСОБА_4 відмовився.

До закінчення підготовчого провадження позивач не подав до суду клопотання про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідача, а згідно із його заявою, він підтримав позовні вимоги, що були заявлені ним до неналежного відповідача ОСОБА_2 ..

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача.

Керуючись статтямм 12, 76-80, 247, 258, 259, 263-265, 268ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.15 ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне найменування (ім`я) сторін та їх місцезнаходження :

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , картка платника податків НОМЕР_3 , місце проживання та реєстрації АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , картка платника податків НОМЕР_4 , місце проживання та реєстрації АДРЕСА_4 .

Суддя Л.Г.Токарчук