Провадження № 2-з/760/1134/21
УХВАЛА

про забезпечення позову

29 жовтня 2021 року Солом`янський районний суд міста Києва в складі судді

Зуєвич Л.Л., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; адреса представника: 61002, м. Харків, а/с 841) про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» /далі - ТОВ «Росвен Інвест Україна»/ (; адреса: 03126, м. Київ, бул. Вацлава Гавела, буд. 6), третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Григорян Діана Гагіківна /далі - приватний нотаріус Григорян Д.Г./ (адреса: АДРЕСА_2 ), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

11.10.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 07.10.2021, за підписом представника позивача - адвоката Іванченко А.В. (діє на підставі ордеру), в якій позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 851 від 30.09.2020, вчинений приватним нотаріусом Григорян Д.Г. про стягнення з ОСОБА_1 на користь стягувача ТОВ «Росвен Інвест Україна» 45 158,96 грн згідно кредитного договору № 163#0 від 01.06.2013.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Справу фактично передано судді по реєстру 13.10.2021.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 18.10.2021 вказану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з необхідністю сплати позивачем судового збору за її подання.

Таким чином, наразі питання щодо можливості прийняття позовної заяви ОСОБА_1 до провадження не вирішено.

Щодо заяви про забезпечення позову та її обґрунтування

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 25.10.2021 суддю Зуєвич Л.Л. визначено для розгляду заяви про забезпечення позову, яка надійшла до суду 23.06.2021 від представника позивача. Вказану заяву передано судді по реєстру 27.10.2021.

В заяві про забезпечення позову в порядку ст.ст. 149-153 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) позивачем ставиться питання про зупинення стягнення на підставі оскарженого виконавчого напису № 851 від 30.09.2020, вчиненого приватним нотаріусом Григорян Д.Г. про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованості за кредитним договором (виконавче провадження № 63330252).

Таке клопотання обґрунтовано, зокрема, тим, що про наявність виконавчого напису позивач дізналася коли за місцем роботи в УКРАЇНСЬКО-АВСТРІЙСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО З ІНОЗЕМНИМИ ІНВЕСТИЦІЯМИ У ФОРМІ ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІШЕР-МУКАЧЕВО» приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Табінським Олегом Володимировичем було надіслано Постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 21.10.2020 року у межах виконавчого провадження № 63330252 для відрахування з доходу Позивача 20 % до виплати загальної суми боргу у розмірі 45 158,96 грн.

19.10.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Табінським Олегом Володимировичем було винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 10 % від загальної суми стягнення за виконавчим документом, що складає 4 515 грн 89 коп.

21.10.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Табінським Олегом Володимировичем було винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, загальна сума витрат складає 810 грн 00 коп.

01.02.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мельником Юрієм Анатолійовичем було винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, загальна сума витрат складає 669 грн 00 коп.

01.02.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мельникм Юрієм Анатолійовичем було винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 10 % від загальної суми стягнення за виконавчим документом, що складає 4 068 грн 91 коп.

19.02.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мельником Юрієм винесено Постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у межах виконавчого провадження № 64328275.

Даною постановою передбачено відрахування у розмірі 20 % з доходу, що отримує ОСОБА_1 за місцем роботи в УКРАЇНСЬКО-АВСТРІЙСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО З ІНОЗЕМНИМИ ІНВЕСТИЦІЯМИ У ФОРМІ ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІШЕР-МУКАЧЕВО» до виплати загальної Суми боргу 45 426,98 грн.

23.02.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мельником Юрієм Анатолійовичем було винесено Постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у розмірі 20 % у межах виконавчого провадження № 64328275 та направлено на виконання до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області.

Згідно відповіді на адвокатський запит № 54544 від 01.10.2021 року приватним виконавцем Мельником Юрієм Анатолійовичем у межах виконавчого провадження № 64328275 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД» було стягнуто 12 795 грн 17 коп.

Таким чином, щомісячно з доходів (заробітної плати та пенсії) Позивача стягується 60 % на погашення заборгованості за виконавчими провадженнями № 63330252, № 64328275.

При проведенні відрахування із заробітної плати Позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах судової справи № 760/27387/21. А у разі задоволення позову (визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню), позивач буде вимушений докласти значні зусилля для відновлення своїх прав.

За вказаних обставин заявник вважає, що існує необхідність у вжитті заходів забезпечення позову та просить заяву про забезпечення позову задовольнити.

Мотиви суду

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

За таких обставин розгляд заяви проводиться без повідомлення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши письмові докази, подану заяву про забезпечення позову та матеріали позовної заяви, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Суд враховує, що згідно з ч.ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для не здійснення розгляду / відмови / повернення заяви про забезпечення позову виключно з тієї підстави, що наразі відповідний позов, у межах якого подано таку заяву, залишено без руху.

При цьому, суд бере до уваги правову позицію, викладену у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14.06.2021 у справі № 308/8567/20 (провадження № 61-3480сво21) за змістом якої:

«Законодавець передбачив відповідний процесуальний порядок розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі. Для розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі встановлені різні процесуальні строки: два та п`ять днів відповідно. Першочерговим при надходженні на розгляд суду заяви про забезпечення позову є надання оцінки щодо порядку звернення з нею до суду, за умови дотримання якого здійснюється її розгляд по суті.

У випадку одночасного подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, розгляд заяви про забезпечення позову не залежить від вирішення питання про відкриття провадження у справі. Законодавець не покладає обов`язку на суд відкрити провадження у справі, а тільки потім вирішувати питання про забезпечення позову. У разі повернення позовної заяви, відмови у відкритті провадження у справі передбачений процесуальний механізм скасування заходів забезпечення позову».

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.10.2019 у справі № 752/20385/18 (провадження № 61-5600св19) касаційний суд погодився з висновками суду першої та апеляційної інстанції щодо зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса, оскільки такий спосіб забезпечення позову прямо передбачений чинним законодавством та є співмірним із заявленими позовними вимогами. Зазначено, що у разі невжиття заходів забезпечення позову у зазначений спосіб, матиме місце виконання виконавчого напису нотаріуса, який може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню у судовому порядку.

Також, у цій постанові вказано, що:

«При встановленні відповідності заходів забезпечення позову позовним вимогам слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову».

У постанові Верховного Суду від 15.08.2018 у справі № 922/4587/13 викладено правову позицію згідно з якою: «достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви».

Крім того, суд бере до уваги правову позицію, викладену у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.11.2020 у справі № 757/61850/18-ц (провадження № 61-22707 св 19) за змістом якої:

«Приймаючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що предметом спору у справі, що переглядається, є вимоги про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника для задоволення вимог ПАТ «Банк «Кліринговий Дім» за рахунок коштів, отриманих від реалізації цього майна, тому невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа та зупинення виконавчого провадження, відкритого на підставі оспорюваного напису нотаріуса, призведе до утруднення чи унеможливлення поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, у випадку задоволення позову.

Разом з тим, однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

За приписами частини першої, пункту 2 частини другої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Отже на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина друга статті 44 ЦПК України).

Погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі, що переглядається, суд апеляційної інстанції не перевірив доводи ПАТ «Банк «Кліринговий Дім» щодо неодноразового звернення ОСОБА_1 до суду з аналогічними позовними вимогами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у справах № 57/59773/17-ц, № 757/26133/19-ц, не надав належної оцінки доводам відповідача щодо наявності у зв`язку із цим в діях позивача ознак зловживань процесуальними правами, визначених пунктом 2 частини другої статті 44 ЦПК України, від встановлення наявності або відсутності яких залежить правильність висновків суду першої інстанції про наявність підстав для забезпечення позову».

Судом встановлено, що предметом спору у даній справі є визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису № 851 від 30.09.2020, вчиненого приватним нотаріусом Григорян Д.Г. про стягнення з ОСОБА_1 на користь стягувача ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованості за кредитним договором.

За результатами вивчення внутрішньої бази даних суду та аналізу даних Єдиного державного реєстру судових рішень, інформації щодо неодноразового звернення ОСОБА_1 до суду з аналогічними позовними вимогами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не виявлено, відповідно факту зловживання ним процесуальними правами не встановлено. Відповідний позов подається вперше.

Згідно з ст. 87 Закону України «Про нотаріат» (далі - ЗУ «Про нотаріат») для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Відповідно до ст. 50 ЗУ «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 34 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, зокрема, у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Як зазначалось, п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Вбачається, що виходячи із специфіки вказаного виду забезпечення позову, підставою для його застосування є оскарження боржником виконавчого документа.

Фактично законодавець визначив, що саме по собі оскарження виконавчого документа свідчить про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову, а тому передбачив можливість зупинення стягнення за таким виконавчим документом як вид забезпечення позову.

Вирішуючи подану заяву суд бере до уваги характер спірних правовідносин, вагомість поданих доказів та виходить з висунутих у цій справі позовних вимог.

Так, з матеріалів справи вбачається, що предметом позову у даній цивільній справі є оскарження виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом, як такого, що вчинений з порушенням норм права.

Підсумки

Оскільки такий спосіб забезпечення позову як зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса прямо передбачений чинним законодавством, є співмірним із позовними вимогами позивача, а також враховуючи, що у разі невжиття заходів забезпечення позову у зазначений спосіб, матиме місце виконання виконавчого напису нотаріуса, який може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню у судовому порядку, заява про вжиття заходів забезпечення є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Суд вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що у випадку задоволення позову для відновлення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, необхідно буде докласти значних зусиль.

При цьому суд також враховує, що оскільки позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Тобто, у таких немайнових спорах має досліджуватися, зокрема, чи зможе позивач ефективно захистити свої права в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.12.2020 у справі № 910/11857/20.

Водночас, суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ч. 4 ст. 152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Згідно з ч. 13 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом у разі 1) неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 152 цього Кодексу; 2) повернення позовної заяви; 3) відмови у відкритті провадження у справі.

Отже, оскільки у даному випадку заходи по забезпеченню позову застосовуються судом після подання позивачем позову але до відкриття провадження у справі у зв`язку з залишенням відповідного позову без руху, то у разі не усунення позивачем недоліків позовної заяви (щодо сплати судового збору) та повернення такої позовної заяви, вжиті судом заходи забезпечення позову будуть скасовані.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, зокрема, ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення позову.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 149-154, 157, 258-261, 353-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Зупинити стягнення на підставі виконавчого напису № 851 від 30.09.2020, вчиненого приватним нотаріусом Григорян Д.Г. про стягнення з ОСОБА_1 на користь стягувача ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованості згідно кредитного договору № 163#0 від 01.06.2013.

Боржник: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; адреса представника: АДРЕСА_3 );

Стягувач: товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» (; адреса: 03126, м. Київ, бул. Вацлава Гавела, буд. 6);

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Григорян Діана Гагіківна (адреса: АДРЕСА_2 );

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Табінський Олег Володимирович (адреса: 02125, м. Київ, вул. Старосільська, 1У, офіс № 3).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з наступного дня після її постановлення (ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Направити дану ухвалу всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову (які ідентифіковані судом) для вжиття відповідних заходів.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) або через відповідний суд (п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи (ч. 11 ст. 153 ЦПК).

Суддя Л. Л. Зуєвич