ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

06 жовтня 2021 року

м. Харків

справа №623/819/21

провадження № 22-ц/818/5373/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Маміної О.В., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря - Каплоух Н.Б.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09 червня 2021 року, ухвалене суддею Герцовим О.М., -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В обгрунтування позову зазначає, що у період шлюбу вони придбали автомобіль у кредит, який було оформлено на її ім.`я, та здійснено реєстрацію на її ім.`я. 12 грудня 2017 року вона надала своєму колишньому чоловікові ОСОБА_2 на його прохання нотаріально завірену довіреність на право розпоряджатися та управляти автомобілем ВАЗ 211540 д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску. 13 грудня 2017 року коли вона дізналася про намір чоловіка продати автомобіль та анулювала вказану довіреність. Оскільки відповідачем 16 грудня 2017 року продано вказаний автомобіль, а кошти витрачено на власні потреби, ОСОБА_1 просить суд про визнання автомобіля об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та про стягнення Ѕ частини вартості автомобіля, яка складає 48 700,50грн.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09 червня 2021 року позов ОСОБА_1 - залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове про задоволення позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт посилається на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що виданою нею довіреністю на ім`я відповідача вона надавала останньому право діяти від її імені та в її інтересах і дана обставина не може бути доказом факту передачі відповідачу її частки на частину спірного автомобіля. Пояснення свідків та надана суду відповідачем розписка не є доказом досягнення між сторонами домовленості з приводу поділу майна подружжя.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі свого представника ОСОБА_3 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що продаж спірного автомобіля здійснено за згодою позивачки на продаж спільного майна подружжя у порядку досягнутих між ними домовленостей щодо поділу майна подружжя. Поведінка позивачки вказує на її недобросовісність.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 вересня 2017 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.6).

12 грудня 2017 року ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_2 управляти та розпоряджатися (продати, обміняти, заставляти, здавати в оренду тощо) належний їй на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 автомобілем марки Ваз 211540 ЗНГ, 2011 року. Вказаний факт був посвідчений довіреністю приватного нотаріуса Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Баннікова С.І., зареєстровано у реєстрі №2639.(а.с.7).

13 грудня 2017 року ОСОБА_1 надала приватному нотаріусу Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Баннікову С.І. заяву про відміну довіреності, посвідченої нею від її імені нотаріусом Банніковим С.І.(а.с.8).

Відповідно до повідомлення адміністратора ТСЦ №6344 Склярова С. від 24.11.2020 року за вих. №31/20/4-304, згідно даних ЄДР МВС автомобіль ВАЗ 211540, д.н.з. НОМЕР_3 , № кузова НОМЕР_4 перереєстровано з гр.. ОСОБА_1 на іншого власника 16 грудня 2017 року у ТСЦ №6344 на підставі договору купівлі- продажу, ТФ «Автолюбитель» від 16.12.2017 №352/17/006615.(а.с.11).

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України).

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У відповідності до частини 3 статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном.

Отже, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя Ѕ частину вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби.

Так, матеріалами справи підтверджено, що 12 грудня 2017 року ОСОБА_1 надала довіреність ОСОБА_2 , якою уповноважила останнього управляти та розпоряджатися (продати, обміняти, заставляти, здавати в оренду тощо) належним їй на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 автомобілем марки Ваз 211540 ЗНГ, 2011 року.

Між тим, 13 грудня 2017 року, тобто наступного дня, ОСОБА_1 надала приватному нотаріусу Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Баннікову С.І. заяву про відміну довіреності від 12 грудня 2017 року, якою уповноважила ОСОБА_2 управляти та розпоряджатися (продати, обміняти, заставляти, здавати в оренду тощо) належним їй на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 автомобілем марки Ваз 211540 ЗНГ, 2011 року (а.с.8).

Згідно відповіді Головного Сервісного центру МВС спірний автомобіль 16 грудня 2017 року був перереєстрований з ОСОБА_1 та ТФ «Автолюбитель» на підставі договору купівлі-продажу від 16 грудня 2021 року № 352/17/006615 та вартість вказаного транспортного засобі згідно договору купівлі-продажу склала 25 000 грн.

Отже, спірний автомобіль був спільною сумісною власністю подружжя, набутий за час шлюбу, що не заперечується сторонами, є цінним майном та неподільною річчю, проте відповідач здійснив його продаж іншій особі без згоди позивачки, як другого з подружжя.

Оскільки вищевказаний автомобіль, який є спільним сумісним майном подружжя, який було відчужено ОСОБА_2 без згоди дружини, доказів того, що отримані ним кошти було використано в інтересах сім`ї матеріали справи не містять, апеляційний суд на підставі досліджених доказів дійшов висновку про стягнення в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля ВАЗ 211540, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2011 року випуску, в розмірі 12 500грн. В іншій частині позову - відмовити.

Колегією суддів не приймається до уваги довідка оцінювача Шестакова М.І. від 17 лютого 2021 року щодо вартості транспортного засобу у розмірі 97400 грн., оскільки у вказаній довідці зазначена середня ринкова вартість транспортного засобу, крім того надано не звіт про оцінку спірного автомобіля, а саме довідку, тому вона не може бути належним та допустимим доказом, до того ж вказана довідка не містить інформації щодо вартості саме спірного автомобіля.

Відповідач вказує, що між ним та ОСОБА_1 була досягнута домовленість про поділ майна, на підтвердження чого надав розписку, в якій зазначено що ОСОБА_1 при розірванні шлюбу забрала деякі речі, а саме: телевізор, полку під телевізор, холодильник, шафу-купе, ліжко, дитячу мебель, стіл, крісло, полку під комп`ютер, мікрохвильову піч, пилосос, вважає, що вказана розписка, а також довіреність на право розпоряджатися та управляти автомобілем ВАЗ 211540 д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску від 12.12.2017 року свідчать про домовленість щодо поділу майна.

Між тим, зазначені докази не свідчать про те, що між сторонами відсутній спір щодо поділу майна а спосіб поділу, на який посилається відповідач відповідає рівності часток у праві спільної сумісної власності подружжя.

При цьому, відповідач не позбавлений можливості пред`явити до ОСОБА_1 вимоги щодо поділу решти майна, якщо вважає, що його права порушені.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 815, 89 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 березня 2021 року -скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код № НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код № НОМЕР_6 ) компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля ВАЗ 211540, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2011 року випуску, в розмірі 12 500грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код № НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код № НОМЕР_6 ) витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 815,89грн. (вісімсот п`ятнадцять гривень 89коп.).

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - О.Ю. Тичкова

О.В. Маміна

Повний текст постанови виготовлено 13 жовтня 2021 року