ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8825/21 Справа № 212/4584/21 Суддя у 1-й інстанції - Борис О. Н. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання-Кислиця І.В.

сторони:

позивач- ОСОБА_1

відповідач- Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданнів порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бузинарської Діани Миколаївни, відповідача Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2021 року, ухваленого суддею Борис О.Н. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 01 липня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі-АТ «Кривбасзалізрудком»), про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання, посилаючись на те, що він працював у підземних шкідливих умовах праці на різних посадах у ПАТ «Кривбасзалізрудком».

Внаслідок праці у шкідливих умовах він отримав професійні захворювання хронічне обструктивне захворювання легень та вібраційну хворобу.

Висновком МСЕК від 18.05.2021 року позивачу первинно та безстроково встановлено 40 % втрати професійної працездатності.

Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, чим йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком якого є порушення звичного способу життя, потреба додаткових зусиль для організації життя, порушенням нормальних життєвих зв`язків, внаслідок неможливості вести активне життя.

Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в 240 000 грн., які просив суд стягнути з відповідача.

Крім того, просив стягнути з відповідача понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 гривень.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання задоволені частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 120 000 (сто двадцять тисяч) гривень 00 копійок, без врахування податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 витрати понесені на правничу допомогу у розмірі 1500,00 гривень.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судові витрати в розмірі 1200,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Представник позивача, адвокат Бузинарська Д.М., будучи незгодною з ухваленим судовим рішенням подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права ставить питання про його зміну в частині збільшення розміру стягнутого судом моральної шкоди до заявлених ОСОБА_1 у позові позовних вимог , тобто до 240 000 грн.

При цьому, представник позивача зазначає, що визначений судом розмір моральної шкоди встановлено без повного врахування роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Скаржник вважає, що судом першої інстанції не враховано в достатній мірі те, що у зв`язку з отриманими Позивачем професійними захворюваннями та поганим самопочуттям, останній протягом тривалого часу змушений проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури і лікування, що підтверджується медичними виписками та епікризами. Вказує, що внаслідок отриманих професійних захворювань Позивача постійно турбує задишка при незначному фізичному навантаженні та ході, напади утрудненого дихання до 1-2 раз на добу, які виникають частіше при фізичних навантаженнях, рідше спонтанно вранці, кашель частіше сухий приступоподібний, іноді з виділенням невеликої кількості слизового, в`язкого харкотіння, біль у грудях та між лопатковій дільниці, загальну слабкість, підвищену втому, запаморочення, головний біль, підвищення артеріального тиску, біль у шийному та попереково-крижовому відділах хребта з іррадіацією в обидві ноги, слабкість, мерзлякуватість та парестезії у верхній та нижніх кінцівка, шум у голові та вухах, зниження слуху на обидва вуха, задишка за школою ММРД два бали; ТОХ-16 балів.

Виходячи з цих обставин, беручи до уваги, що внаслідок отриманих професійних захворювань Позивач втратив 40% професійної працездатності, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, незважаючи на курси лікування, а також, враховуючи тривалий стаж роботи Позивача в шкідливих умовах праці на підприємстві Відповідача 25 років, характер немайнових витрат, сторона Позивача вважає за необхідне збільшити розмір моральної шкоди зі 120 000 грн. до 240 000 грн., що буде достатнім, справедливим, спів мірним розміром компенсації Позивачеві моральної шкоди.

Відповідач АТ «Кривбасзалізрудком» в апеляційній скарзі не погоджується з ухваленим судовим рішенням, вважає його незаконним і необґрунтованим, оскільки воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права та просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким у повному обсязі відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог.

В апеляційній скарзі, відповідач Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» (28.05.2021 рішенням загальних зборів Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» змінено найменування на Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»).

Скаржник вважає, що розмір моральної шкоди, що стягнутий з Відповідача є надто завищеним, таким, що не відповідає засадам розумності та справедливості, а також сталої судової практики, яка склалася по аналогічним справам.

Окрім того, Відповідач вважає, що Позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт наявності у останнього моральної шкоди, а також її розмір, оскільки надані Позивачем докази лише підтверджують виникнення у ОСОБА_1 професійного захворювання, проте останні жодним чином не можуть бути беззаперечними доказами заподіяння моральної шкоди Позивачу.

Окрім того, суд першої інстанції стягнув на користь Позивача 120 000 грн. моральної шкоди без утримання податку з доходу фізичних осіб, що не відповідає нормам Податкового кодексу України.

Відзиви на апеляційні скарги сторін не подано.

01.11.2021 на адресу Дніпровського апеляційного суду від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бузинарської Д.М. надійшло клопотання про проведення апеляційного розгляду справи, призначеного на 11.00 годину 02 листопада 2021 року за її та Позивача відсутності, просила врахувати обставини викладені у її апеляційній скарзі та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги Відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника Відповідача Антонова С.О., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони Позивача, підтримав апеляційну скаргу сторони Відповідача та просив рішення суду першої інстанції скасувати і відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі, з підстав, викладених в апеляційній скарзі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги сторін не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 26.08.1987 по 04.01.1989 працював машиністом електровозу з повним робочим днем у підземних умовах на шахті «Октябрська», з 04.01.1989 по 04.08.1995 працював машиністом навантажувальної машини з повним робочим днем у підземних умовах на шахті «Октябрська», з 20.08.2001 по 17.05.2019 працював машиністом ППМ з повним робочим днем у підземних умовах на шахті «Октябрська» ПАТ «Кривбасзалізрудком». (а.с. 6-9)

Висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 28.01.2021 №228, було встановлено зв`язок захворювань ОСОБА_1 з умовами його праці машиністом навантажувальної машини на шахті «Октябрська» ПАТ «КЗРК» у період з 20.08.2001 по 17.05.2019. (а.с. 21-22)

24 лютого 2021 року на підприємстві ПАТ «Кривбасзалізрудком» було складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання виявленого у ОСОБА_1 : вібраційна хвороба та ХОЗЛ. У пункті 17 вказаного Акту зазначено, що підставою для встановлення професійних захворювань послужив професійний маршрут: з 20.08.2001 по 17.05.2019 підземним машиністом навантажувальної машини на шахті «Октябрська» ПАТ «Кривбасзалізрудком». Причинами виникнення вказаних професійних захворювань у п. 18 Акту визначено пил переважно фіброгенної дії та вцбрація. (а.с. 13-17)

Відповідно до висновка МСЕК серії 12 ААА № 059778 від 18.05.2021 позивачу ОСОБА_1 первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності, з яких 20% за ХОЗЛ та 20% за вібраційною хворобою безстроково. (а.с. 20)

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримано Позивачем під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві, правонаступником, якого на теперішній час є АТ «Кривбасзалізрудком» (ПАТ «Кривбасзалізрудком»), тому роботодавець зобов`язаний відшкодувати спричинену Позивачу втратою здоров`я моральну шкоду.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, і не погоджується з доводами Відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, та частково погоджується з доводами в частині завищеного розміру моральної шкоди та не може погодитись з доводами сторони Позивача щодо завищеного розміру відшкодування моральної шкоди з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року , абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно дост.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст.1167 ЦК України - моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно п.3 ч.1ст.268 ЦК України відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» від14 жовтня 1992 року N 2694-XII державна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до статті 153 КЗпП України з забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну правову оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманими ним на підприємстві відповідача професійними захворюваннями.

Доводи відповідача щодо вини самого позивача у виникненні у нього професійних захворювань, колегія суддів відхиляє, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин з відшкодування моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Таким чином, колегія суддів повністю погоджується із висновком суду першої інстанції, що твердження відповідача про недоведеність позивачем моральних страждань є необґрунтованими.

Проте, колегія суддів частково погоджується з доводами Відповідача щодо завищеного розміру відшкодування моральної шкоди, визначеної судом до стягнення з відповідача на користь позивача, та не погоджується з доводами представника позивача ОСОБА_2 щодо заниженого розміру моральної шкоди.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Так, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійного характеру страждань позивача, який переносить постійний фізичний дискомфорт, обмежений в можливості звичайних повсякденних занять та активному спілкуванні, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках та, виходячи із засад розумності і справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності 40%, який встановлений безстроково, періоду роботи на підприємстві відповідача, визначив до стягнення моральну шкоду в розмірі 120 000,00 грн. без врахування податку з доходу фізичних осіб.

Однак, колегія суддів частково погоджується з доводами Відповідача, що визначений судом розмір моральної шкоди в сумі 120 000 грн. є дещо завищеним, таким, що не відповідає засадам розумності виваженості та справедливості.

З огляду на те, що при ухваленні судового рішення, суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, рішення суду на підставі п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає зміні в частині зменшення розміру моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди, колегія суддів враховує роз`яснення наведені в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, бере до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, ступінь втрати професійної працездатності за професійними захворюваннями, який становить 40%, без встановлення групи інвалідності, який з 05.05.2021 року встановлено безстроково, час протягом якого позивач працював у відповідача на посадах пов`язаних з виникненням професійних захворювань 17 років 08 місяців, глибину і ступінь його моральних страждань, пов`язаних з фізичним станом здоров`я, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що настали та вважає за доцільне зменшити, визначений судом розмір моральної шкоди зі 120 000 грн. до 85 000 грн.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації моральної шкоди позивачу ОСОБА_1 буде 85 000 грн. Визначений розмір не призведе до збагачення позивача та не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище.

Не заслоговують на увагу і доводи апеляційної скарги Відповідача про те, судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення положення Закону України від 16 січня 2020 року №466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», яким внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди, норма набрала чинності з 23.05.2020 року, з огляду на наступне.

Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння їй шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру моральної шкоди, зменшивши його, відповідно зменшенню підлягає і сума судового збору, стягнутого з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави з 1200 грн. до 908 грн., що становить 04 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2021 року (2270 грн.х 0,4= 908 грн.).

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бузинарської Діани Миколаївни залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2021 року в частині розміру моральної шкоди та судового збору змінити, зменшивши суму моральної шкоди, стягнутої з відповідача Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь позивача ОСОБА_1 зі 120 000 грн. (ста двадцяти тисяч гривень) до 85 000 грн. (вісімдесяти п`яти тисяч гривень), відповідно зменшивши суму судового збору, стягнутого з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави з 1200 грн. до 908 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 03 листопада 2021 року.

Головуючий:

Судді: