Справа №521/69/19
Провадження №2/521/664/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2021 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючий суддя - Плавич І.В.,

секретар судового засідання - Дукіна Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,

УСТАНОВИВ:

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу.

В обґрунтування позову та пояснюючи підстави звернення до суду позивач вказував, що 02 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 - з одної сторони, та ОСОБА_2 - з іншої сторони, був укладений договір позики, відповідно до умов якого позикодавець ОСОБА_1 передав позичальнику ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 8846,00 доларів США, а ОСОБА_2 зобов`язується повернути позику до 31 грудня 2015 року та у разі невиконання зобов`язання в цей строк - сплатити відсотки виходячи зі ставки 20% річних або 1,67% на місяць за користування позикою.

Однак як зазначає позивач, не зважаючи на взяті на себе зобов`язання, ОСОБА_2 умови договору не виконала, позики не повернула, у зв`язку з чим позивач звернувся з позовом в суд, у якому, уточнивши первісні вимоги, просив стягнути з відповідача суму боргу за договором позики з урахуванням процентів в загальному розмірі 480064,16 гривень.

Відповідач ОСОБА_2 скористалась відповідним процесуальним правом та надала суду відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти заявлених вимог, ОСОБА_2 посилалась на ті обставини, що грошові кошти в розмірі 8850,00 доларів США повернула. За позицією сторони, оскільки в позивача відсутній оригінал розписки, відповідний договір не може вважатись укладеним у розумінні статті 1046 ЦК України. Зважаючи на викладене, ОСОБА_2 позовні вимоги вважає безпідставними та просила суд у позові відмовити.

Позивач ОСОБА_1 скористався відповідним процесуальним правом та надав відповідь на відзив ОСОБА_2 . Заперечуючи проти доводів відповідача, позивач наводив, зокрема, що факт укладення договору підтверджується складенням розписки, а сума боргу ОСОБА_2 повернута не була.

Відповідач ОСОБА_2 скористалась відповідним процесуальним правом та надала суду заперечення на відповідь на відзив. Заперечуючи проти доводів позивача, відповідач наполягала на тому, що договір між сторонами укладений не був.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, але від представника особи надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності сторони в порядку частини 3 статті 211 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_2 у відкрите судове засідання не з`явилась, але від представника особи надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності сторони в порядку частини 3 статті 211 ЦПК України.

Вивчивши наявні матеріали справи, установивши фактичні обставини спору, дослідивши зібрані докази в їх сукупності, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами у справі належну правову оцінку, суд доходить наступного висновку.

Під час розгляду справи суд установив, що 02 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 - з одної сторони, та ОСОБА_2 - з іншої сторони, був укладений договір позики, відповідно до умов якого позикодавець ОСОБА_1 передав позичальнику ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 8846,00 доларів США, а ОСОБА_2 зобов`язується повернути позику до 31 грудня 2015 року та у разі невиконання зобов`язання в цей строк - сплатити відсотки виходячи зі ставки 20% річних або 1,67% на місяць за користування позикою.

Відповідач ОСОБА_2 основну суму позики не повернула, проценти за користування позикою не виплатила. Належних доказів виконання зобов`язання суду не надано, оригінал розписки знаходиться в позивача, який був наданий суду та приєднаний до матеріалів справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1, пунктом 2 частини 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлює частина 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Разом з тим, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З урахуванням означених норм закону та на підставі встановлених фактів у справі, суд дійшов висновку, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли позикові правовідносини, що підтверджується змістом договору.

Згідно з положеннями частин 1, 3 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як указує стаття 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу частин 1, 2 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Зважаючи на положення договору позики, боржник ОСОБА_2 отримала визначену суму грошових коштів в користування на строк не пізніше 31 грудня 2015 року. Однак до теперішнього часу відповідач суму позики не повернула.

Як установлює частина 1 стаття 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При цьому згідно з частиною 1 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заявляючи вимоги про стягнення з боржника загальної суми боргу, позивач визначив основну суму боргу в розмірі 8846,00 доларів США та суму процентів за весь період прострочення (57 місяців) в розмірі 8420,51 доларів США.

Згідно з розрахунками ОСОБА_1 , зважаючи на офіційний курс гривні до іноземних валют станом на уточнення позовних вимог (09 вересня 2020 року), загальна сума боргу за договором позики від 02 жовтня 2015 року становить 480064,16 гривень. У суду немає підстав не погодитись із вірністю та обґрунтованістю даних розрахунків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках (стаття 13 ЦПК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (стаття 16 ЦК України).

За загальним правилом кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (частина 3 статті 12, частини 1, 6 статті 81 ЦПК України).

У параграфі 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» («Seryavin and Others v. Ukraine», заява №4909/04), Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain»), заява №18390/91, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» («Suominen v. Finland», заява №37801/97, п. 36). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» («Hirvisaari v. Finland», заява №49684/99, п. 30)

Ураховуючи викладене та з огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, суд доходить висновку про задоволення заявленого позову.

Згідно з частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із задоволенням позову ОСОБА_1 суд покладає судові витрати на ОСОБА_2 та стягує з відповідача на користь позивача судові витрати: суму оплаченого судового збору в розмірі 3882,89 + 352,40 +917,75 = 5153,04 гривень.

Керуючись статтями 10, 11, 12, 13, 19, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, пунктами 8, 15.5 розділу ХІІІ ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 02 жовтня 2015 року з урахуванням процентів в загальному розмірі 480064,16 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму оплаченого судового збору в загальному розмірі 5153,04 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду або через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повні відомості про учасників справи згідно з пунктом 4 частини 5 статті 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 - АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя: І.В. Плавич