Провадження № 2/679/308/2021
Справа № 679/532/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2021 року м.Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Стасюка Р.М.,

секретаря судового засідання Плазій Н.В.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Нетішин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача служба у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області, орган опіки та піклування Нетішинської міської ради Хмельницької області про надання дозволу на зміну реєстрації місця проживання дитини без згоди батька та зміну способу стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

23.04.2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Козійчук О.І., звернулася до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить: надати дозвіл на зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , без згоди батька ОСОБА_2 та надати дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , без згоди батька ОСОБА_2 . А також, змінити спосіб стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 із 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на стягнення з ОСОБА_2 1/4 заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

У позовній заяві представник позивачки посилається на те, що 15.11.2014 року вона - ОСОБА_1 уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 , який вони зареєстрували у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції у Хмельницькій області, про що зроблено відповідний актовий запис №268.

Вказує, що у шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син - ОСОБА_3 .

Зазначає, що сімейні відносини у шлюбі у подружжя не склалися, сімейне життя між ними поступово погіршувалося, через розбіжності в поглядах на виконання сімейних обов`язків, зокрема утримання сім`ї, в тому числі і малолітнього сина. У зв`язку із чим позивачка зверталася до суду за захистом прав своєї дитини.

13.02.2019 року Нетішинським міським судом було видано судовий наказ у справі №679/163/19, яким стягнуто із відповідача ОСОБА_2 аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.01.2019 року та до досягнення ним повноліття.

26.03.2019 року Прилуцьким міськрайонним відділом ДВС ГТУЮ у Чернігівській області відкрито виконавче провадження №58711118 щодо примусового стягнення із ОСОБА_2 аліментів, встановлених Нетішинським міським судом у справі №679/163/19.

Рішенням Нетішинського міського суду від 19.03.2019 року у справі №679/162/19 шлюб між позивачем та відповідачем - розірвано.

Після початку примусового стягнення аліментів та після розірвання шлюбу відносини між позивачкою та відповідачем погіршились.

Відповідач неодноразово повідомляв позивача про те, що отримує додаткові доходи на різних роботах за кордоном, втім і надалі буде сплачувати лише мінімально-встановлений розмір аліментів.

Маніпулюючи розміром сплати аліментів, відповідач вимагав побачення з дитиною, водночас, останній виїхав на постійне місце проживання до Чернігівської області у с.Ряшки та приїжджати за місцем проживання дитини відмовлявся.

На момент розлучення і по сьогодні син сторін у справі ОСОБА_3 постійно проживає разом з матір`ю у м.Нетішин, де і відвідує дитячий садочок.

Крім того, дитина перебуває на повному утриманні матері. З моменту розлучення і до тепер, відповідач дитину не відвідує, його життям та вихованням не цікавиться, натомість, усіляко намагається перешкодити нормальному побутовому життю та вихованню дитини.

25.09.2020 року позивачка отримала у власність житлову площу у АДРЕСА_2 , що підтверджується копією нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу від 25.09.2020 року, зареєстрованого в нотаріальному реєстрі за №1552.

З 15.10.2020 року, як позивачка так і її син фактично проживають за вище вказаною адресою новопридбаного житла.

Однак, зареєструватись за місцем фактичного проживання та зареєструвати місце проживання свого сина за вказаною вище адресою новопридбаної житлової площі позивачка не може.

Так як, згідно із ст.6 та ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та зняття з реєстрації місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Відповідач категорично відмовляється надати дозвіл на зняття з реєстрації та подальшу реєстрацію місця проживання його малолітнього сина.

В обмін на отримання дозволу на реєстрацію за новим місцем проживання сина вимагає припинити примусове стягнення аліментів за судовим наказом винесеним Нетішинським міським судом 13.02.2019 року.

Між сторонами виник спір як щодо місця реєстрації дитини так і щодо способу стягнення аліментів.

Оскільки невизначеність реєстрації місця проживання малолітнього ОСОБА_3 за фактичним місцем проживання зі своєю матір`ю суперечить їх інтересам та суттєво обмежує реалізацію їх прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема, права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист, позивачка вирішила звернутися за захистом їх прав до суду з даним позовом.

Крім того, зважаючи, що відповідач проживає в іншій місцевості та у зв`язку із внесеними змінами до чинного законодавства стягнення аліментів у вигляді частки від доходів платника аліментів є більш ефективним у порівнянні із стягненнями аліментів у твердій грошовій сумі.

Враховуючи вищевикладене, просить суд задовольнити заявленні позовні вимоги.

Ухвалою суду від 02.07.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 11.08.2021 року.

11.08.2021 року підготовче судове засідання відкладено на 15.03.2021 року за клопотанням відповідача.

10.09.2021 року від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Органу опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області надійшов Висновок про визначення місця проживання та надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

04.10.2021 року через канцелярію суду зареєстровано заяву відповідача ОСОБА_2 відповідно до якої він повідомляє, що не має змоги бути присутнім у судовому засіданні 07.10.2021 року. Крім того , зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 визнає, не заперечує щодо зміни місця реєстрації малолітнього сина та просить прийняти рішення суду без його присутності.

Представник позивачки у підготовче судове засідання не з`явився, подав суду заяву, в якій просив суд проводити розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області, Служба у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області в судове засідання не з`явилися, надіслали на адресу суду заяви про розгляд справи без участі представників третіх осіб. Вирішення питання по суті покладають на розсуд суду, висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання та надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 09.09.2021 року №12/08-03-17/21 підтримують.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Нормою ч.1 ст.223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, встановлений Законом.

Суд, враховуючи те, що наявних у справі доказів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Із метою забезпечення розумності та ефективності судового процесу, покликаних на виконання завдань цивільного судочинства, суд, не відкладаючи розгляду справи, визнає за доцільне вирішити спір по суті. Оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд розглянув справу без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи, копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 15.04.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нетішинського МУЮ у Хмельницькій області. Син сторін - ОСОБА_3 проживає разом з позивачкою, що сторонами не оспорюється.

13.02.2019 року Нетішинським міським судом видано судовий наказ, яким з відповідача стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.01.2019 року та до досягнення ним повноліття.

Судом встановлено, що рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 19.03.2019 року розірвано шлюб між сторонами зареєстрований 15.11.2014 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нетішинського міського управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис №268.

25.09.2020 року позивачка отримала у власність квартиру у АДРЕСА_2 , що підтверджується наявною в матеріалах справи, копією нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу, зареєстрованого в нотаріальному реєстрі за №1552.

З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 від 09.09.2021 року за № 12/08-03-17/21, вбачається, що керуючись ст.161 Сімейного кодексу України, ст.29 Цивільного кодексу України, п.72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , за місцем її проживання.

Що стосується питання визначення місця проживання дитини - малолітнього сина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ч.2 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Як зазначено у ст.3 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН від 20.11.1989 року №44/25, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст.2 протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно обирати місце проживання в межах цієї території.

Згідно ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Як встановлено ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Згідно ч.4 ст.29 ЦК України, ч.1 ст.160 СК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно ст.ст.6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та зняття з реєстрації місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Відповідно до п.п.18, 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року №207, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Зняття з реєстрації місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Статтею 155 СК України, передбачено, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Крім того, у відповідності до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Суд зазначає, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 року у справі №712/10623/17.

Отже, сімейне законодавство виходить із пріоритетного визначенням якнайкращих інтересів дитини незалежно від стосунків батьків між собою.

За розглядом матеріалів справи суд дійшов висновку про доцільність визначення місця проживання дитини - малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При вирішенні даного спору суд приймає до уваги те, що після розлучення сторін, їх син проживають з матір`ю, яка піклується про його життя, здоров`я, фізичний та духовний розвиток. У свою чергу, батько дитини не в повній мірі виконує свої батьківські обов`язки, зокрема, не надає належної матеріальної допомоги, а тому, позивачка просить змінити спосіб стягнення аліментів.

Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.

Згідно з ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.192 СК України та п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили (аб.4 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року).

Згідно з ч.2 ст.182 СК України, викладеній у редакції з урахуванням змін від 17.05.2017 року, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 сплачує аліменти на користь позивачки ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно.

Державою встановлюється мінімальна та максимальна сума аліментів. Мінімальна - становить 50% від прожиткового мінімуму, визначеного для дітей відповідної вікової категорії. Максимальна - 10 прожиткових мінімумів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, зокрема для дітей з 6 років до 18 років: з 1 січня 2021 року - 2395 грн., з 1 липня - 2510 грн., з 1 грудня - 2618 грн.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.ст. 182, 183, 184 СК України).

Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 05.02.2014 року (справа № 6-143цс13).

Змінюючи спосіб стягнення аліментів, враховуючи матеріальне становище та стан здоров`я дитини, матеріальне та сімейне становище сторін по справі, інші обставини справи, суд вважає, що аліменти в стягнутому розмірі є недостатніми, тому приходить до висновку, що справедливими та розумними, необхідними та достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини буде стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.1-3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Беручи до уваги викладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 слід задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Вбачається, що позивачем за подання позову сплачено судовий збір в розмірі 908 грн.

Оскільки, відповідач визнав позовні вимоги на користь позивача підлягає поверненню з державного бюджету 454 грн.

Інша частина судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в порядку ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.15, 29 ЦК України, ст.ст.151, 155, 160,161, 180, 181, 182, 184 СК України, ст.ст. 3, 27 Конвенції про права дитини, ст.ст.8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.2, 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п.п.18, 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року №207, ст.ст.4, 12, 13, 77-81, 141 142, , 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача служба у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області, орган опіки та піклування Нетішинської міської ради Хмельницької області про надання дозволу на зміну реєстрації місця проживання дитини без згоди батька та зміну способу стягнення аліментів - задовольнити.

Надати дозвіл на зняття з реєстрації місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_3 , без згоди батька ОСОБА_2 .

Надати дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: по АДРЕСА_4 , без згоди батька ОСОБА_2 .

Змінити спосіб стягнення та розмір аліментів, визначений судовим наказом Нетішинського міського суду Хмельницької області від 13.02.2019 року в справі №2-н/679/13/2019.

Проводити стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнення аліментів в новому розмірі розпочати з часу набрання цим рішенням законної сили і проводити до досягнення дитиною повноліття, припинивши з цього моменту стягнення аліментів за судовим наказом Нетішинського міського суду Хмельницької області від 13.02.2019 року в справі №2-н/679/13/2019.

Судовий наказ по справі №2-н/679/13/2019 ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі - відкликати.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету України 50 % понесених нею судових витрат зі сплати судового збору, що складає 454 грн., сплачених неї при зверненні до суду, відповідно до квитанції № ПН 2486747 від 23.04.2021.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 гривні.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 07.10.2021

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_5 .

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:

служба у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області, адреса місцезнаходження: вул.Шевченка, буд.1 м.Нетішин, Хмельницька область, 30100, ;

орган опіки і піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області адреса місцезнаходження: вул.Шевченка, буд.1 м.Нетішин, Хмельницька область, 30100, .

Суддя Р.М. Стасюк