Справа № 345/3838/14-ц
Провадження № 22-ц/4808/1226/21
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю представника позивача Булавинця М.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, за апеляційною скаргою Голинської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, правонаступником якої є Калуська міська рада Івано-Франківської області, на рішення Калуського міськрайонного суду від 10 грудня 2014 року, ухвалене у складі судді Миговича О.М. в м. Калуш,

в с т а н о в и в:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності на нерухоме майно.

Позовні вимоги мотивував тим, що 10 лютого 2014 року між ним та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме автозаправної станції, що розташована в с. Голинь Калуського району Івано-Франківської області. Зазначене майно на момент підписання договору належало продавцю на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19 грудня 2012 року. Договірна ціна вказаного нерухомого майна обумовлена сторонами в розмірі 41 000 грн. У відповідності до пункту 1.1 договору відповідачка зобов`язалася продати (передати у власність), а він прийняти та оплатити вказаний об`єкт нерухомості. На виконання умов договору він повністю розрахувався за придбане нерухоме майно, а відповідачка передала йому це майно у володіння та користування. За умовами договору купівлі-продажу сторони дійшли згоди про його нотаріальне посвідчення протягом одного місяця з дня підписання, однак відповідачка не виконує договірних зобов`язань та відмовляється від нотаріального посвідчення договору.

Посилаючись на наведене, позивач просив визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 10 лютого 2014 року, укладений між ним та ОСОБА_3 , та визнати за ним право власності в цілому на нерухоме майно автозаправної станції, що розташоване в с. Голинь Калуського району Івано-Франківської області.

Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду від 10 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 10 лютого 2014 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності в цілому на нерухоме майно автозаправної станції, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: нежитлове приміщення операторної будки, позначеної в технічному паспорті літерою «А», загальною площею 4,2 кв.м; незавершену будівництвом будівлю, позначену в технічному паспорті літерою «Б», площею забудови 5,0 кв.м, готовністю 10%; незавершену будівництвом будівлю, позначену в технічному паспорті літерою «В», площею забудови 5 кв.м, готовністю 10%.

Рішення мотивовано тим, що за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 10 лютого 2014 року ОСОБА_2 прийняв нерухоме майно та провів оплату за нього в повному обсязі, тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В липні 2020 року представник Голинської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області - адвокат Іванів О.Б. на рішення суду подав апеляційну скаргу, як представник особи, яка не брала участі у справі.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 08 липня 2020 року представнику Голинської сільської ради - адвокату Іваніву О.Б. відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Постановою Верховного Суду від 25 листопада 2020 року касаційну скаргу представника Голинської сільської ради - адвоката Іваніва О.Б. задоволено. Ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 08 липня 2020 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року до участі у розгляді справи залучено правонаступника Голинської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області - Калуську міську раду Івано-Франківської області.

Ухвалою від 04 березня 2021 року Івано-Франківський апеляційний суд закрив апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Голинської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, правонаступником якої є Калуська міська рада Івано-Франківської області, на рішення Калуського міськрайонного суду від 10 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності на нерухоме майно.

Постановою Верховного Суду від 23 червня 2021 року касаційну скаргу Калуської міської ради Івано-Франківської області задоволено. Ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 04 березня 2021 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У апеляційній скарзі представник апелянта - адвокат Іванів О.Б. зазначив, що на підтвердження позовних вимог позивач не надав суду жодних доказів того, що відповідачка ОСОБА_3 являлася власником нерухомого майна, що є предметом спору.

Позивачем надано копію договору купівлі-продажу незавершеного будівництвом об`єкту нерухомості від 10 лютого 2014 року, укладеного між позивачем та відповідачкою, у пунктах 1.1, 1.2 якого зазначено, що відповідачка є власником нерухомого майна - автозаправної станції в с. Голинь Калуського району Івано-Франківської області на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19 грудня 2012 року, укладеного між нею та ПАТ «Концерн Галнафтогаз». Однак, у матеріалах справи відсутні докази того, що вказане нерухоме майно належало ПАТ «Концерн Галнафтогаз», а також того, що такий договір був нотаріально посвідчений. Тобто ОСОБА_3 ніколи не була та не могла бути власником спірного нерухомого майна, а тому вона не могла ним розпоряджатися.

В матеріалах справи міститься копія технічного паспорта на громадський будинок АДРЕСА_2 , з якого вбачається наявність за вказаною адресою операторної будки (А) готовністю 10%, незавершеної будівництвом будівлі (Б) готовністю 10% та незавершеної будівництвом будівлі (В). Однак, викладені в копії технічного паспорта обставини не відповідають дійсності, оскільки вказані об`єкти незавершеного будівництва ніколи не існували. Голинською сільською радою нікому не надавався дозвіл на будівництво будь-яких об`єктів нерухомості по АДРЕСА_3 і таке будівництво ніким не здійснювалося. Також Голинською сільською радою ніколи не присвоювалася на жодний об`єкт нерухомості адреса: АДРЕСА_1 .

Крім того, державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, наданий позивачем, видавався на Долинське підприємство по забезпеченню нафтопродуктами. Будь-які докази на підтвердження наявності у ПАТ «Концерн Галнафтогаз» прав на цю земельну ділянку у матеріалах справи відсутні.

Позивач шляхом перекручування дійсних обставин справи та подання завідомо неправдивих доказів ввів суд в оману, що призвело до узаконення об`єкта нерухомості, внаслідок чого відповідно до статті 120 ЗК України до нього перейшло право на земельну ділянку, на якій він знаходиться. Після ухвалення Калуським міськрайонним судом рішення від 10 грудня 2014 року позивач звернувся до сільської ради із заявою про передачу йому у власність земельної ділянки площею 0,15 га для обслуговування будівель за вказаною адресою. За таких обставин Голинська сільська рада позбувається права на частину земельної ділянки, оскільки право на неї у позивача фактично виникло на підставі оскаржуваного рішення.

З цих підстав представник апелянта просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Представник позивача - адвокат Булавинець М.М. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги заперечив. Зазначив, що апелянтом не надано доказів того, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції порушено будь-які права Голинської сільської ради. Крім того, апелянтом не наведено жодних поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, адже про його наявність Голинській сільській раді стало відомо ще 12 червня 2015 року.

В засідання апеляційного суду представник апелянта та відповідачка ОСОБА_3 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

ОСОБА_3 причину неявки суду не повідомила.

Від Калуського міського голови на електронну адресу апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи без представника Калуської міської ради.

Представник позивача доводи апеляційної скарги заперечив, просив залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 10 лютого 2014 року позивач ОСОБА_2 , як покупець, уклав із ОСОБА_3 , як продавцем, договір купівлі-продажу незавершеного будівництвом об`єкту нерухомості, предметом якого згідно пункту 1.1 цього договору являється нерухоме майно АЗС, що знаходиться за адресою: с. Голинь Калуського району Івано-Франківської області (а.с. 6-7 в т. 1).

Відповідно до пункту 1.2 договору вказане в пункті 1.1 цього договору приміщення належить продавцю на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19 грудня 2012 року.

В пункті 2.1 договору сторони погодили вартість нерухомого майна - 41 000 грн.

На виконання умов договору позивачем було сплачено ОСОБА_3 кошти в сумі 41 000 грн, що підтверджується наданою ОСОБА_3 розпискою від 15 травня 2014 року та актом приймання-передачі у володіння та користування об`єкту нерухомості від 15 травня 2014 року (а.с. 8, 9 в т. 1).

На підтвердження доводів позову про те, що вищевказаний об`єкт нерухомості на момент укладення договору купівлі-продажу незавершеного будівництвом об`єкту нерухомості від 10 лютого 2014 року належав продавцю ОСОБА_3 позивачем надано копію договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19 грудня 2012 року, з якого вбачається, що ОСОБА_3 придбала у ПАТ «Концерн Галнафтогаз» нерухоме майно АЗС, розташоване за адресою: с. Голинь Калуського району Івано-Франківської області, що згідно специфікації складається із чотирьох автозаправних блокпунктів, павільйону, мірника та касового апарату «Ера». Об`єкт продажу розташований на земельній ділянці площею 0,15 га, що знаходиться в с. Голинь Калуського району Івано-Франківської області. Продавець користується земельною ділянкою на підставі Державного акту на право постійного користування землею, виданого 15 липня 1994 року Калуською районною радою народних депутатів відповідно до рішення Голинської сільської ради народних депутатів від 17 березня 1989 року №30 (а.с. 10-12 в т. 1).

Позивачем також долучено копію Державного акту на право постійного користування землею серії ІФ-06 від 15 липня 1994 року, відповідно до якого землекористувачу Долинському підприємству по забезпеченню нафтопродуктами, с. Голинь АЗС, на підставі рішення Голинської сільської ради народних депутатів від 17 березня 1989 року №30, для виробничих потреб надано у постійне користування 0,15 га землі в межах згідно з планом землекористування. Вказана земельна ділянка, згідно опису меж межує: від «А» до «Б» - дорога Івано-Франківськ-Стрий, та від «Б» до «А» - землі Голинської сільської ради (а.с. 14-15 в т. 1).

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу на заочне рішення Калуського міськрайонного суду від 10 грудня 2014 року, представник апелянта посилався на те, що вказаним рішенням вирішено питання про права та обов`язки Голинської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, правонаступником якої є Калуська міська рада, оскільки визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно (приміщення АЗС) тягне за собою виникнення у набувача цього майна відповідно до положень статті 120 ЗК України права на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

На підтвердження доводів апеляційної скарги представник апелянта надав копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05 березня 2015 року, відповідно до якого за ОСОБА_2 на підставі рішення Калуського міськрайонного суду від 10 грудня 2014 року зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення АЗС, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 44 в т. 1), та копію витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 30 грудня 2015 року, відповідно до якого земельна ділянка з кадастровим номером :01:008:0155 площею 0,15 га належить до комунальної власності (а.с. 45-46 в т. 1).

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі в цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Враховуючи обсяг процесуальних прав та обов`язків, визначених статтями 4, 43 та 49 ЦПК України, сторонами вважаються особи, які є учасниками спірного матеріального правовідношення. Ознаками сторін, які відрізняють їх від інших осіб, які беруть участь у справі (зокрема третіх осіб) є те, що сторони - це особи, між якими виник спір про право, який є предметом розгляду та вирішення судом, та на сторони поширюються усі наслідки судового рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 84, 85 постанови від 19 травня 2020 року у справі №916/1608/18 (провадження №12-135гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що правомірне розміщення на земельній ділянці одного власника об`єкта рухомого майна (зокрема, малої архітектурної форми) іншого власника, наприклад, на умовах оренди, не обмежує прав власника після того, як строк користування землею власника рухомого майна закінчиться (зокрема, після закінчення строку договору оренди). Натомість знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі у цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином, і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі.

Отже, за позовом про визнання права власності на будівлю, споруду, право на яку ні за ким не зареєстроване, належним відповідачем є власник земельної ділянки, на якій така будівля, споруда розташована.

Як вбачається з матеріалів справи, такі не містять доказів реєстрації права власності на нерухоме майно АЗС, що знаходиться в с. Голинь Калуського району Івано-Франківської області за ОСОБА_3 , яка згідно договору купівлі-продажу незавершеного будівництвом об`єкту нерухомості від 10 лютого 2014 року виступала продавцем цього нерухомого майна.

З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05 березня 2015 року вбачається, що право власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі рішення Калуського міськрайонного суду від 10 грудня 2014 року лише 03 березня 2015 року (а.с. 44 в т. 1).

За таких обставин, враховуючи, що на момент подання позовної заяви у даній справі право власності на нерухоме майно АЗС, що знаходиться в с. Голинь Калуського району Івано-Франківської області, не було зареєстровано, то відповідачем у даній справі мала бути також Голинська сільська рада Калуського району Івано-Франківської області, правонаступником якої на сьогоднішній день є Калуська міська рада Івано-Франківської області.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції залишив поза увагою вказані обставини, не визначився в повній мірі з характером спірних правовідносин та складом їх учасників.

Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості на стадії перегляду справи в апеляційному порядку вирішувати питання щодо залучення співвідповідачів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову у зв`язку з неналежністю суб`єктного складу сторін. Наведене не позбавляє права ОСОБА_2 повторно звернутися в суд з аналогічним позовом до належних відповідачів.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381- 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Голинської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, правонаступником якої є Калуська міська рада Івано-Франківської області, задовольнити.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 10 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 22 жовтня 2021 року