Справа № 188/803/21
Провадження № 2/188/414/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді : Ніколаєвої І.К.

за участі секретаря

судового засідання : Фесик Ю.В.

з участю Позивачки ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні в смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

З первинним позовом до суду звернувся ОСОБА_3 у зв`язку із наступним.

30 квітня 2021 року близько 16.00 на трасі М-04 в с. Дмитрівка Петропавлівського району водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ВАЗ 21104 НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку та не вибрав безпечну швидкість, в результаті чого здійснив виїзд на зустрічну ліву смугу руху та здійснив наїзд на автомобілі, які були припарковані на узбіччі, а саме - Део Ланос АЕ36910Х та Рено Кенгу НОМЕР_2 , в результаті чого транспорті засоби отримали механічні ушкодження.

За даним фактом постановою Петропавлівського районного суду від 19 травня 2021 року ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

Власником автомобіля Део Ланос АЕ36910Х відповідно до технічного паспорту являється ОСОБА_1 , однак за його кермом в той час перебував її чоловік - ОСОБА_3 .

Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 04.08.2021 року, в межах даної справи, замінено позивача ОСОБА_3 його правонаступником - ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 55 ЦПК України усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Отже, на даний час ОСОБА_1 набула статусу позивача в рамках цієї цивільної справи, в зв`язку з чим, як власник авто, і звернулась до суду з даною уточненою позовною заявою.

В обґрунтування позову позивачка зазначає, що після ДТП використовувати належний їй автомобіль було неможливо в силу серйозності його пошкодження. Лише нещодавно вона отримала страхове відшкодування від страхової компанії відповідача. Очевидно, що це створило неабиякі незручності в повсякденному житті. Позивачка була змушена щоденно їздити на маршрутному таксі, витрачаючи на це додаткові час та зусилля та кошти, в умовах пандемії наражаючи на небезпеку себе та своїх рідних.

Крім того, відсутність автомобіля створює додаткові проблеми відвезти дитину до дитячого садочку, вирішувати свої особисті питання тощо.

Після ДТП позивачка змушена була витрачати свій особистий час на візити до страхових компаній, здійснювати пошук майстрів для ремонту автомобіля.

Враховуючи наведені обставини, позивачка зазначає, що їй з боку відповідача внаслідок ДТП було завдано моральної шкоди, яку вона, з урахуванням принципів розумності та об`єктивності, оцінює у п`ять тисяч гривень.

Згідно з ч. З ст. 386 глави 29 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

На підставі ст..ст. 23,1167,1177 ЦК України позивачка звернулась до суду з даним позовом з метою захисту її порушеного права і прохає суд стягнути з відповідача на її користь п`ять тисяч в рахунок відшкодування моральної шкоди та судові витрати понесені нею при подачі даного позову та витрати на професійну правову допомогу в сумі 3000 гривень.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі надала пояснення в чому саме полягає моральна шкода отримана нею та її родиною через неправомірні дії відповідача, який пошкодив належній їй на праві приватної власності автомобіль. Її пояснення збігаються з обґрунтуванням позовної заяви вивченої в судовому засіданні. Позивачка прохає стягнути з відповідача на її користь також витрати на правову допомогу в сумі 5000 гривень. Пояснила, що витрати вони понесли в значно більшому розмірі тому, що з адвокатом вони зустрічались декілька разів, він двічі складав позовну заяву, приймав участь у першому судовому засіданні.

Квитанція на сплату судових витрат оформлена на ім`я її чоловіка , але витрати понесені з їх сімейного бюджету і тому вона наполягає на стягнення вказаних витрат на її користь з відповідача. Позивачка значила, що витрати на ремонт автомобіля їй відшкодовані страховою компанією тому матеріальну шкоду до відповідача вона не заявляє.

Відповідач ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про розгляд справи за допомогою СМС повідомлення, яке він отримав. ( а.с.58). Заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. У матеріалах справи наявна його заява в якій він прохає розглянути позовну заяву у його відсутність ( а.с.30) та відзив на позовну заяву ( а.с. 28,29). Надаючи відзив на первинний позов відповідач позовні вимоги не визнавав у повному обсязі та прохав суд відмовити у їх задоволенні. На його адресу позивачкою 12.08.2021 року була направлена уточнена позовна заява рекомендованим листом , що підтверджується квитанцією Укрпошти № 409 від 12.08.2021 року ( а.с. 45).

Врахувавши думку позивачки суд вважає за можливе розглянути позовну заяву без участі відповідача.

Вислухавши позивачку, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у цивільно правових відносинах. У добровільному порядки цей спір не вирішений, тому позивачка звернулась до суду за захистом її порушеного права.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка їх завдала.

Частиною 1 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (ч.2 ст. 1187 ЦК України)

При цьому, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»)

Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», в п. 4 зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

В судовому засіданні було встановлено, що ДТП відбулось з вини відповідача ОСОБА_2 , який на правовій підставі керував транспортним засобом, та між його діями та наслідками, що настали є безпосередній причинний зв`язок, що встановлено постановою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 19.05.2021 року (а.с.6 8), то сума відшкодування має бути стягнута саме з нього в розмірі спричиненої позивачу моральної шкоди, яку позивачка оцінює у 5000 гривень.

Згідно ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Задовольняючі вимогу позивача про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В частині відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що позивачці були спричинені моральні страждання, які полягали у моральних стражданням с приводу пошкодження належного їй майна. Судом встановлено, що порушення правил безпеки руху з боку відповідача заподіяло позивачу моральні страждання. Заявлена сума відшкодування, виходячи із засад розумності, є достатньою та обґрунтованою з урахуванням незручностей та страждань понесених позивачкою через позбавлену можливість користуватися приватним транспортним засобом в період пандемії. При цьому слід врахувати, що родина має малолітню дитину, що підтверджується копією свідоцтва про народження ( а.с.11) , яка потребує більш комфортного обслуговування при відвідуванні дошкільного закладу. ОСОБА_3 є чоловіком позивачки, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 ( а.с.37) і у його користуванні, під час ДТП, перебував автомобіль Део Ланос АЕ36910Х власником якого є ОСОБА_1 , що підтверджується копією технічного паспорту серії НОМЕР_4 ( а.с. 9) . Він працює торговельним агентом в ТОВ «Каштан Логістик» і його робота пов`язана з постійними відвідуваннями торговельних точок і через пошкодження автомобіля він був позбавлений своєчасно та повно виконувати свої обов`язки, що також вплинуло на розмір його заробітку, який зменшився і сімейний бюджет був значно меншим і також ця обставина завдала моральних страждань як йому так і позивачки.

Стаття 76 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів.

Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу суд враховує наступне.

Згідно ст.. 137 ЦПК України - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Судом встановлено, що професійну правничу допомогу позивачці у розмірі 3000 гривень надавав адвокат Мелешко І.В. що підтверджується договором про надання правової допомоги від 05.08.2021 року ( а.с.50). Згідно акту виконаних робіт по даному договору від 12.08.2021 року ( а.с.51) адвокатом надані позивачці послуги у вигляді збору матеріалів та складання уточненої позовної заяви. Вказані витрати підтверджуються квитанцією б/н від 12.08.2021 року ( а.с.52) та прибутковим касовим ордером б/н від 12.08.2021 року ( а.с. 53) в яких зазначено, що адвокатом прийнято від позивачки 3000 гривень.

Також в матеріалах справи є договір та квитанція і касовий ордер що підтверджують надання правової допомоги адвокатом Мелешко І.В. первинному позивачеві ОСОБА_3 в сумі 5000 гривень ( а.с.32 36). Ці витрати не підлягають стягненню з відповідача тому, що рішення суду приймається за уточненим позовом де позивачем є ОСОБА_1 і саме її вимоги, задовольняючі позовну заяву, суд поважав обґрунтованими. Отже, через те, що відсутня правова підстава для задоволення вказаних витрат, суд прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність задоволення позовної вимоги позивачки в частині відшкодування витрат на надання саме їй правової допомоги в сумі 3000 гривень.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач знайшли підтвердження під час судового засідання, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно ст.. 141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір в розмірі 908 гривень, що підтверджується квитанцією № 0.0. .1 від 24.06.2021 року, позовні вимоги задоволені повністю, тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 гривень.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 81, 82, 89, 259, 263, 263-265 ЦПК України, ст..ст. 23,1166,1167,1187 ЦК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо транспортної пригоди - задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , яка проживає у АДРЕСА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 ( три тисячі) а також судовий збір в розмірі 908 гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин судового рішення, а також у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. К. Ніколаєва