Справа № 175/1413/21
Провадження № 2/175/452/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2021 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Бойка О.М.,

при секретарі судового засідання Кучеренка О.Ю.,

за участю: позивачки ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське цивільну справу за позовною ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення збитків, завданих внаслідок ДТП посилаючись на те, що 11 квітня 2018 року на автодорозі Дніпро-Царичанка-Кобеляки-Решетилівка в с. Партизанське по вул. Леніна в районі електроопори №43, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілю «ЗАЗ 110558-42» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 під керуванням відповідача та автомобілем «Хюндай Акцент» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходиться у власності та перебував під керуванням позивачки. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія БД №276032 від 11.04.2018 та постанови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07.05.2018 по справі №175/1283/18-п винуватцем ДТП визнано відповідача. Згідно висновку про оцінку майна №63/08/18 від 11.09.2018 вартість відновлювального ремонту автомобіля позивачки складає 26 663 грн. 00 коп., при курсі валют на дату оцінки. У зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача - 26 663,00 грн., шкоду заподіяної внаслідок ДТП, яка підлягає сплаті відповідачем. Також, позивач прохав суд стягнути судові витрати.

Ухвалою від 23 квітня 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Надала відповідь на відзив у якому зазначила, що розпорядженням Нацкомфінпослуг №3620 ліцензію страхової компанії ПрАТ «Європейський страховий союз» на поліс якої посилається відповідач, було анульовано, вказана компанія виключена з реєстру МТСБУ, і страхова виплата позивачу не була здійснена. Укладання відповідачем договору із третьою особою - страховою компанією, яка не виконує свої зобов`язання, не може бути підставою для позбавлення позивача права на страхове відшкодування. Окрім того, відповідачем не було вжито дій, спрямованих на сприяння позивачу в отриманні страхової виплати, в результаті чого права позивача були порушені, а завдана шкода не відшкодована. Щодо заявлених відповідачем судових витрат, то позивач звертає увагу, що у відзиві відповідач а відсутній орієнтовний розрахунок розміру витрат, які відповідач планує понести, а зазначено лише посилання на укладений договір, тому в даному випадку відсутні підстави для вирішення питання про стягнення відповідних витрат, оскільки попередній розрахунок відсутній.

Відповідач надав суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача витрати на правничу допомогу, посилаючись на те, що транспортний засіб ЗАЗ 110558-42, державний номер НОМЕР_1 був застрахований, згідно Полісу обов`язкового страхування №АК/6629947 від 17.05.2017 у страховій компанії ПрАТ «Європейський страховий союз», страхова сума складає 100000,00 грн. При цьому, вказує, що оскільки заявлений до відшкодування розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП, не перевищує встановленої договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів суми страхового відшкодування, не має підстав покладати відповідальність за майнову шкоду, завдану внаслідок ДТП на відповідача, як завдавача шкоди. Окрім того, обов`язок із виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності покладено на страхову компанію до завершення процедури її ліквідації в особі ліквідаційної комісії, а у разі недостатності коштів/майна на МТСБУ, а тому, він не є належним відповідачем по даній справі, оскільки керував забезпеченим транспортним засобом і є особою, відповідальність якої застрахована. Також, звіт про оцінку вартості матеріальних збитків №63/08/18 від 11.09.2018 не може бути визнаний належними (такими, що містять інформацію щодо предмета доказування) доказом розміру матеріального збитку, тому, що не відображає реально понесених позивачем витрат на відновлення автомобіля, окрім того, матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження того, що саме дані збитки було завдано при ДТП, яка сталася 11.04.2018 року, у зв`язку з чим, відповідача вважає, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Суд, допитавши сторін по справі, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, приходить до наступного висновку.

Так, судом встановлено, що 11 квітня 2018 року о 08:29 год. на автодорозі Дніпро-Царичанка -Кобеляки -Решетилівка в с. Партизанське по вул. Леніна в районі електроопори №43, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем «ЗАЗ110558-42» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вибрав безпечну дистанцію, у зв`язку з чим скоїв зіткнення з автомобілем «Хюндай Акцент», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

За страховим полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів транспортний засіб ЗАЗ «110558-42», державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 був застрахований ПрАТ «Європейський страховий союз» на період з 17 травня 2017 року до 16 травня 2018 року.

Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2018 року, яка набрала чинності 18 травня 2018 року, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 340 грн.

Частина 6 статті 82 ЦПК України передбачає, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , власником автомобіля «Hyunday Accent» д/н НОМЕР_2 є позивач - ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог статті 4 ЦПК України року кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Частиною другою статті 22 ЦК збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання.

Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інших збитків вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України 1961- IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 29 Закону України 1961- IV, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до статті 194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Разом з тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на зазначене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права, шляхом окремого звернення вимоги до завдавача шкоди, страховика винної особи чи шляхом звернення до страховика та до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Тож, у спорах про відшкодування шкоди, завданої особі джерелом підвищено небезпеки, право потерпілої особи на відшкодування завданих збитків реалізовується нею на власний розсуд, шляхом пред`явлення позову безпосередньо до винної особи або до страхової компанії, цивільно-правову відповідальність в якій застраховано завдавачем такої шкоди.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого позивач не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Аналогічних висновків про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована, дійшли Верховний Суд України в постановах від 26.10.2016 у справі № 6-954цс16, від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, від 14.09.2016 у справі N 6-725цс16, Верховний Суд в постанові від 14.02.2018р. у справі № 754/1114/15-ц, від 14.02.2018 у справі № 344/10730/15-ц, від яких суд не вважає за необхідне відступити.

З огляду на викладене, суд, оцінивши зібрані докази, в тому числі преюдиційне значення згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанови суду про адміністративне правопорушення, яким встановлено вину ОСОБА_2 у настанні ДТП, дійшов висновку, що між діями відповідача та наслідками в результаті дорожньо-транспортної пригоди у вигляді пошкодження автомобіля позивачки «Hyunday Accent» д/н НОМЕР_2 » є прямий причинний зв`язок, що є підставою для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду. При цьому судом враховано абсолютне право потерпілої обирати спосіб свого захисту (у даній справі - в площині делікту, що є первісним перед договірними відносинами, що випливають зі страхування).

На підставі вищенаведеного, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Зважаючи на те, що позов підлягає задоволенню, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст.13, 141, 263, 264, 265, 280, 284, 354 ЦПК України, ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1192 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_5 ) суму грошових коштів в рахунок відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 26 663, 00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_5 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 908,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_5 ) суму витрат на проведення оцінки у розмірі 1000,00 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Бойко