Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.10.2021 Справа №607/10895/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Вийванко О. М.

за участю секретаря судового засідання Хримко У.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про усунення перешкод у спілкування із дитиною та її вихованні, та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача - позивача ОСОБА_2 третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про усунення перешкод у спілкування із дитиною та її вихованні.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що 06.09.2014 сторони по справі зареєстрували шлюб, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.08.2016 був розірваний. У шлюбі в сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який залишився проживати разом із матір`ю. Однак, щодо способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з ним сторонами не досягнуто домовленості. Відтак відповідач-позивач не відповідає на усні звернення і телефонні дзвінки з питання зустрічей та спілкування з сином, ігнорує обговорення його виховання, оздоровлення та відпочинку.

Після чого, 12.02.2019 позивач-відповідач звертався до Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, для встановлення порядку побачення його з дитиною, яка надала йому рекомендацією звернутися до служби у справах дітей за місцем проживання дитини, у зв`язку із проживанням його у м Києві. Проте, точної адреси перебування відповідача-позивача разом із сином, Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, не повідомила позивачу-відповідачу.

У зв`язку з не досягненням згоди, щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові та тим що відповідач-позивач не відповідає на телефоні дзвінки позивача - відповідача, та ігнорує його, ОСОБА_1 просив позов задовольнити та визначити способи його участі у виховані сина - ОСОБА_3 , наступним чином: надання можливості необмеженого спілкування з сином особисто, шляхом встановлення щотижневих систематичних зустрічей один раз на місяць проводити вихідні у батька - ОСОБА_1 ; визначити спільний відпочинок з сином у літній та зимовий період тривалістю у 14 (чотирнадцять) календарних дні; в період з 7 по 15 червня кожного року, проводити 2 дні без супроводу матері за місцем проживання батька - ОСОБА_1 ; зобов`язати ОСОБА_2 для вільного спілкування з сином надавати батьку - ОСОБА_1 точну інформацію щодо фактичного місця, проживання, перебування дитини, а у разі захворювання дитини негайно повідомляти про це - ОСОБА_1

ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 , 14.09.2018 вона уклала шлюб з ОСОБА_2 , після чого разом із своїм малолітнім сином ОСОБА_3 спільно проживає, за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, з часу народження ОСОБА_1 його батько ОСОБА_1 самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не надає жодних коштів на його утримання, абсолютного не спілкується з ним, не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей.

У зв`язку з не досягненням згоди, щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові та тим що вона вважає, що ОСОБА_1 умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків і свідомо нехтує ними по відношення до свого малолітнього сина ОСОБА_3 , відтак просила позбавити ОСОБА_1 батьківських прав, щодо їхнього малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути сплачений судовий збір з відповідача.

ОСОБА_1 подав відзив на зустрічний позов, в якому зазначив, що він ніяким чином не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, прагне піклуватися про фізичний і духовний розвиток дитини, проте, ОСОБА_2 у добровільному порядку не дозволяє спілкуватися із сином, в силу створення нової сім`ї, усіма силами прагне викреслити його як батька із життя сина. Водночас він неодноразово виявляв намір спілкуватися з сином, з дозволу колишньої дружини навідував сина, проте остання часто маніпулювала його любов`ю до сина. Крім того, ОСОБА_2 змінила телефонний номер та переїхала разом із сином у інше місто, що унеможливило його подальше спілкування з ним. Відтак просив у задоволені зустрічного позову про позбавляння його батьківських прав, щодо малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити у повному обсязі.

У судовому засіданні позивач - відповідач просив зодовольнити первісний позов, а в зустрічному відмовити.

У судовому засіданні відповідач - позивач заперечила, щодо задоволення первісного позову, та просила задовольнити зустрічний позов та позбавити ОСОБА_1 батьківських прав, щодо його малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради за первісним та зустрічним позовом, у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі.

При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду направлено справу в Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської радидля дачі висновку.

Ухвалою суду об`єднано позовні вимоги первісного позову разом із зустрічним позовом в одне провадження.

Протокольною ухвалою справу надіслано в Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, для дачі висновку.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд приходить до висновку.

Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Суд встановив, що 06.09.2014 сторони по справі зареєстрували шлюб, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.08.2016, справа № 607/6497/16-ц, був розірваний.

У шлюбі в сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 12.02.2019 Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

Відповідно до листа № 1178/04-242 від 12.03.2019 з Служби у справах неповнолітніх та дітей, ОСОБА_1 звертався до органу опіки і піклування Тернопільської міської ради, для встановлення участі у вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, у зв`язку із проживання дитини в м. Києві, йому було надано рекомендацію звернутися до служби у справах дітей за місцем проживання дитини.

Згідно з рішеннями № 256, № 287, Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 26.07.2019 та 30.08.2019, в комісії з питань захисту прав дитини були на розгляді матеріали цивільної справи № 607/10895/19, щодо надання висновку про усунення перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з його дитиною та у його вихованні. Однак, у зв`язку з неодноразовою неявкою сторін на засідання комісії, матеріали були повернуті до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, без висновку.

Відповідно до довідки № 1-301 від 13.08.2019, виданої ДП «Східний масив Плюс», ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована але не проживає, за адресою: АДРЕСА_2 . Також ця інформація відображена в витязі з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 6110-2 від 24.10.2018.

Згідно з свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , актовим записом № 64, складеним Лановецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, ОСОБА_2 зареєструвала шлюб із ОСОБА_2 - 14.09.2018.

ОСОБА_2 разом із своїм чоловіком спільно орендують квартиру , яка знаходиться за адресою: за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується договором оренди квартири № 17-03/18 від 17.03.2018.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету № 81 від 09.12.2020 про затвердження висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав, орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з листом № 178/05-24 від 22.02.201, Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської висновок щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не може надати, у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 та малолітня дитина ОСОБА_3 , не проживають в м. Тернополі.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 652 від 04.08.2021, про затвердження висновку щодо недоцільності встановлення способу участі у вихованні дитини, орган опіки і піклування вважає за недоцільне встановлювати порядок участі ОСОБА_1 , у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до вирішення питання в судовому порядку про позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Вирішуючи даний спір, суд зазначає, що будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням як найкращих інтересів дитини.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкування із дитиною та її вихованні, суд зазначає наступне.

Виховання та розвиток дітей є обов`язком батьків відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України ( далі - СК України).

Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей 1989 року, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Згідно зі ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Права батьків щодо виховання дитини розцінюються як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї.

Згідно із ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини закріплена ст. 141 СК України.

Тому, той з батьків, з ким вона проживає, не має права перешкоджати другому з батьків здійснювати свої батьківські права, якщо його спілкування з дитиною не завдає шкоди її фізичному та психічному здоров`ю, моральному розвитку.

Згідно зі ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Підставою для подання позову про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною є: чинення перешкод тим з батьків, з ким проживає дитина, спілкуванню та вихованню дитини другим з батьків, який проживає окремо від неї; недодержання вимог рішення органу опіки та піклування.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дітей.

Недосягнення згоди між батьками щодо порядку та способу участі батька у вихованні дітей, факт пред`явлення позову ОСОБА_1 , заперечення ОСОБА_2 проти його задоволення, свідчить про наявність спору між сторонами щодо прав батька на виховання дітей.

За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд зазначає, що позивач - відповідач не довів та не подав належних доказів того, що йому чиняться перешкоди відповідачем - позивачем у спілкуванні з його сином.

Водночас відповідач - позивач в відзиві на позов не підтвердила того факту, що сама чинила перешкоди у спілкуванні з сином.

При цьому, позивач - відповідач в судовому засіданні пояснив, що не спілкувався з сином та не брав участі у його вихованні більше як три роки, а також не намагався бачитися з дитиною, оскільки припускав, що ОСОБА_2 відмовить у його проханні побачитись з сином.

З огляду на викладене, суд вважає, що ОСОБА_2 не було порушено права та інтереси ОСОБА_1 , а тому суд співставляючи інтереси учасників справи, враховуючи інтереси дитини, приходить до переконання, що не є достатніми аргументи позивача про чинення перешкод у спілкування з сином, а тому слід відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про усунення перешкод у спілкування із дитиною та її вихованні.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно п. 16 вказаної постанови, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК ( 2947-14 ).

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Водночас, згідно із п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Водночас, 06.05.2020 Верховний Суд у справі № 753/2025/19, дійшов до висновку, що факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав, свідчить про інтерес батька до дитини.

За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також враховуючи те, що батько дитини заперечує проти позбавлення батьківських прав, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для позбавлення його батьківських прав.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Доводи ОСОБА_2 , як на підставу для позбавлення батьківських прав про те, що ОСОБА_1 не спілкується з сином, не цікавиться його життям, не приймає участі у його вихованні, суд не вважає доведеним, оскільки судом не встановлено винної поведінки відповідача. Неактивна участь батька в житті сина спричинена на думку суду в тому числі і негативним ставленням сторін один до одного та різними місцями проживання.

Беззаперечних доказів винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками ОСОБА_1 , які б свідчили про подальше ухилення його від виховання дитини і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав суду не було надано.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

Відтак наданий суду висновок Органу опіки та піклування Тернопільської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , щодо його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд не бере до уваги, оскільки, не вбачає підстав погоджуватись з ним.

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

При розгляді справ даної категорії суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відтак суд врахував, що спір стосується чутливої сфери правовідносин, в яких батьки не дійшли спільного рішення щодо участі у вихованні дитини. Зокрема батько своїм звернення до суду для вирішення питання усунення йому перешкод у спілкуванні з дитиною - проявляє власне бажання та реальний намір брати участь у вихованні сина, спілкуванні з ним, стверджуючи про створення матір`ю перешкод у цьому, пред`являє першим позов про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, а мати заперечує проти задоволення такого позову, вказує, що батько свої батьківські обов`язки не виконує, про стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток дитини не піклується, участі у вихованні та утриманні не приймає, а мати не створює йому перешкод у цьому.

Водночас суд приймає до уваги ту обставину, що неповнолітній син сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребує батьківської уваги та турботи, а тому, вважає, що поведінка позивача - відповідача по відношенню до свого неповнолітнього сина містить ознаки неналежного виконання батьківських обов`язків, що виражається у відсутності в належному обсязі турботи про сина, інтересу до його фізичного і духовного розвитку, навчання, підготовки до самостійного життя, безпосередньої його участі у вихованні дитини.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За обставин недоведеності свідомого нехтування ОСОБА_1 його батьківськими обов`язками, а також враховуючи те, що батько дитини заперечує проти позбавлення його батьківських прав, бажає брати участь у вихованні та спілкуванні з сином, звернувся до суду з позовом щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та його вихованні , не зважаючи на необґрунтований висновок органу опіки та піклування щодо можливості позбавлення батьківських прав позивача - відповідача, та те що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд з урахуванням їх характеру осіб батька та матері, а також інших конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак, при цьому вважає за необхідне попередити ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та покласти на Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, як орган опіки та піклування, контроль за ОСОБА_1 , щодо виховання свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі наведеного, керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 270, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 157-159 Сімейного кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Попередити ОСОБА_1 , про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і покласти на Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, як орган опіки та піклування контроль за ОСОБА_1 щодо виховання свого сина ОСОБА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач - відповідач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач - позивач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, місцезнаходження: м. Тернопіль бульвар Шевченка, 1.

Повний текст рішення суду складено та підписано 18 жовтня 2021 року.

Головуючий суддяО. М. Вийванко