СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/21619/20

пр. № 2/759/2369/21

06 жовтня 2021 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Бабич Н.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Ковалевської Е.А.,

позивача- ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

відповідача - ОСОБА_4 ,

відповідача - ОСОБА_5 ,

представника відповідача - ОСОБА_6 ,

перекладача - Іванченка Д.В.,

розглянувши у судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Святошинська районна у м. Києві державна адміністрація про визнання осіб такими, що втратили право коритування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,-

ВСТАНОВИВ:

07.12.2020 р. до суду надійшов зазначений позов.

Ухвалою судді від 08.12.2020 року вказану позовну заяву, було залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді від 22.02.2021 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.28-29).

Ухвалою суду від 21.05.2021 в якості третьої особи було залучено Святошинську районну у м.Києві державну адміністрацію (а.с.79-80).

Ухвалою суду від 15.06.2021 р. у справі закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду (а.с.97-98).

Позивач звертаючись до суду з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 з підстав тривалої відсутності, відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК Української РСР, оскільки останні не проживають у спірному приміщенні понад встановлені строки (більше шести місяців), перешкод в користуванні їм не чинилось, вони самостійно залишили місце проживання за вказаною адресою. У зв`язку з чим позивач просив визнати їх такими, що втратили право користування спірним жилим приміщенням.

29.03.2021 р. до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній проти вимог позивача заперечував (а.с. 54-56).

21.05.2021 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, за вимогами якої останній на вимогах позову наполягав (а.с.66-67).

В судовому засіданні позивач та його представник на вимогах позову наполягали з підстав викладених в позові.

В судовому засіданні відповідачі та їх представник проти вимог позивача заперечували, вказували на те, що дійсно вимушені були залишити спірне житло через неможливість мешкати в квартирі, що має маленьку житлову площу та відносини, які склалися між сторонами.

В судове засідання третя особа не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі

Суд, вислухавши доводи учасників процесу, заслухавши покази свідка, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість ухвалення по справі рішення про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Згідно положень п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що відповідачі в спірному житловому приміщенні не проживали протягом строку більше шести місяців, а тому відповідно до норм статей 71, 72 ЖК України це є підставою для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Як вбачається з матеріалів справи позивач мешкає в неприватизованій квартирі за АДРЕСА_1 , на підставі ордеру №15 від 28.01.1987 року, згідно якого спірна квартира складається з 1 кімнати, площею 16,0 кв.м., була надана ОСОБА_1 (а.с.12).

Згідно витягу з реєстру територіальної громади м. Києва в спірному житловому приміщенні зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с. 101).

Згідно Акту про непроживання осіб, затверджених майстером ЖЕД №7 КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва" від 11.09.2020 р. ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не проживають за адресою: АДРЕСА_1 , протягом останніх 12 місяців (а.с. 94).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , яка є сусідкою по спірній квартирі, пояснила суду, що її сусідка ОСОБА_3 , завжди цікавилась спірною квартирою, приходила до неї, однак ОСОБА_1 її до квартири не пускав, ключів від замків вхідних дверей вона не мала. Проте, що вона підписалась в акті від 11.09.2020, при цьому зазначила, що як їй пояснив позивач, цей акт необхідний для призначення субсидії.

Відповідно до ст. 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Згідно з ч.1, 2 ст.71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до ст.72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року зазначав, що поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було в законному порядку встановлене, а залежить від фактичних обставин, а саме - існування достатніх і тривалих зв`язків із конкретним місцем. Утрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання в право на житло.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі статті 71ЖК УРСР, предметом доказування є причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності.

При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УPCP), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресування кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлю наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК Українисім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші).

Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом в постанові від 31 березня 2020 року у справі N 205/4245/17 (провадження N 61-17628св19). Відповідне положення міститься й у постанові КЦС ВС від 23 квітня 2020 року му справі № 686/8440/16-ц.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_4 добровільно залишив спірне житлове приміщення в 2005 р., проживає окремо; відповідач ОСОБА_5 добровільно залишив спірне житлове приміщення в 2011р., проживає окремо на даний час за адресою АДРЕСА_4 . Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердили факт непроживання в спірній квартирі протягом тривалого часу, пояснивши неможливістю проживання в квартирі з батьками через малу житлову площу та відносини з батьками.

Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 з квітня 2019 року проживає в квартирі сина ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_4 , проте судом не встановлено, що остання добровільно залишила спірне житлове приміщення, між колишнім подружжям мали місце сімейні конфлікти, різного роду непорозуміння. Як встановлено в судовому засіданні позивач в травні 2019 року замінив замки на вхідних дверях квартири і позивачка могла заходити до квартири тільки тоді коли він був вдома, на даний час в спірній квартирі знаходяться речі ОСОБА_3 , як то одяг, взуття, предмети домашнього вжитку тощо. Крім того, відповідач ОСОБА_3 зазначила, що несла витрати по сплаті квартплати та комунальних платежів, надавши у підтвердження фіскальні чеки та роздруківку грошового переказу (а.с.107-111). Ці обставини підтвердив в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд вважає, що у позов підлягає задоволенню частково, оскільки заявлені вимоги з підстав зазначених в позові є частково обґрунтованими та доведеними.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. А тому позовні вимоги стосовно зняття відповідачів з реєстраційного обліку є передчасними та такими, що до задоволення не підлягають.

Суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та визнати відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , в іншій частині позовних вимог слід відмовити.

На підставі ст. 141 ЦПК України суд також вважає за необхідне стягнути з кожного відповідачів - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у розмірі по 840 грн. 80 копійок.

Керуючись ст. ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», ст.ст. 64, 150, 156 ЖК УРСР, ст. ст. 13, 76, 89, 141 280, 282, 284, 289 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Святошинська районна у м. Києві державна адміністрація про визнання осіб такими, що втратили право коритування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,- задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 18.10.2021 року.

Зазначити дані сторін:

Позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідача: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідача: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідача: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Третя особа: Святошинська районна у м. Києві державна адміністрація, , місцезнаходження: м. Київ, просп. Перемоги, 97.

Суддя Н.Д. Бабич