Справа № 654/4315/20
Провадження №2/654/305/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2021 року

Голопристанський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді - Третьякової І.В.,

за участю:

секретаря судових засідань - Трішкіної О.О.,

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Гола Пристань в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів, -

У С Т А Н О В И В:

11.12.2021р. ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь безпідставно набуті нею в період з листопада 2017 по квітнеь 2020 р. грошові кошти в сумі 42580,00 грн. та судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що з відповідачем по справі перебував у зареєстрованому шлюбі в якому в них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після припинення спільного проживання з дружиною, він добровільно в якості сплати аліментів зі свого рахунку в АТ «Державний ощадний банк України» на рахунок ОСОБА_3 , відкритий в тому ж банку почав перераховувати окремими платежами грошові кошти, що в сумі склало 42580,00 грн. Оскільки, між позивачем та відповідачем після фактичного припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу жодних правовідносин, крім сплати аліментів на утримання сина, не виникало, будь-які домовленості про надання матеріальної допомоги (утримання) колишній дружині між сторонами спору відсутні, судових рішень з цього приводу не виносилось, а сплачені ним кошти не були враховані як аліменти, ОСОБА_1 вважає, що відповідач безпідставно набула його грошові кошти, а тому на підставі ст. 1212 ЦК України зобов`язана їх повернути.

27.04.2021р. представник відповідача подала до суду відзив в якому просила в задоволенні позовних вимог відмовити. Свою позицію обґрунтувала тим, що позивач добровільно та за власним бажанням перераховував на рахунок відповідача грошові кошти на утримання сина, які були використані виключно на додаткові витрати, які виникали при утриманні сина. Здійснювати перерахунок грошових коштів, як на додаткові витрати відповідач не наполягала, позивач самостійно надавав матеріальну допомогу задля створення нормальних умов для розвитку своєї дитини. Добровільна згода позивача нести додаткові витрати стала підставою у відсутності спору з даного питання та відсутністю судового рішення щодо стягнення з батька додаткових витрат. Таким чином, вимоги позивача щодо повернення безпідставно набутих коштів не відповідають дійсним обставинам справи.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та наполягав на їхньому задоволенні. Пояснив, що після припинення шлюбних відносин виконував свій обов`язок батька щодо матеріального утримання неповнолітнього сина, який залишився проживати з матір`ю шляхом грошових переказів зі свого рахунку на рахунок ОСОБА_3 . Не дивлячись на добровільну сплату ним аліментів, відповідач звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. 07.06.2018р. Голопристанським районним судом було винесено судовий наказ, яким стягнуто з нього аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина. Про наявність судового наказу позивачу довгий час було невідомо, а тому він продовжував робити грошові перекази на рахунок відповідача поза виконавчим провадженням. В зв`язку з цим, по виконавчому провадженню за аліментними зобов`язаннями виникла заборгованість. Державний виконавець відмовився перераховувати суму боргу по наданим ним квитанціям, оскільки в них не вказано, що призначенням платежу являються саме аліменти та стягував не підтверджує отримання їх як такі. Враховуючи невизнання колишньою дружиною отриманих від нього коштів саме як аліментів та відсутність в нього будь-яких інших фінансових зобов`язань перед нею, вважає, що перераховані їй кошти є безпідставно отриманими і відповідач повинна їх повернути.

ОСОБА_3 в судовому засіданні 15.03.2021р. позовні вимоги не визнала та пояснила, що дійсно отримувала від позивача грошові кошти, які він пересилав на банківський рахунок. Дані кошти витрачалися на дитину як додаткові витрати, а не як аліментні платежі. Відтак вважає, що ОСОБА_1 своїх зобов`язань по утриманню сина належним чином не виконував, що й призвело до виникнення у нього заборгованості під час примусового виконання судового наказу. Просила в задоволенні позову відмовити, оскільки не вважає, що кошти були отримані нею безпідставно. В останнє судове засідання відповідач не з`явилася.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні також просила відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 з мотивів того, що незважаючи на те, що аліментних зобов`язань за рішенням суду позивач не виконував, надіслані ним кошти він надавав добровільно, як додаткову матеріальну допомогу на утримання сина. Вважає, що у відповідачки відсутній обов`язок щодо повернення грошей, оскільки їх було витрачено для спільної дитини.

Заслухавши пояснення сторін та представника, оцінивши їхні доводи, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

З рішення Голопристанського районного суду від 26.02.2018р. по справі 654/3761/17 вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.01.1984р. Від шлюбу мають чотирьох синів, троє з яких повнолітні, неповнолітній син проживає разом з матір`ю. Вказаним рішенням шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано.

Згідно довідки виданої АТ «Державний ощадний банк України» від 27.11.2020р., на ім.'я ОСОБА_1 у ТВБВ №10021/01 філії Херсонське обласне управління АТ «Ощадбанк» відкрито рахунок в тарифному пакеті «Пенсійний» в національній валюті та до вказаного рахунку випущено платіжну картку.

Як вбачається з виписки по картковому рахунку позивача, починаючи з листопада 2017 року по квітень 2020р. ОСОБА_1 щомісячно здійснював грошові перекази зі свого рахунку в різних сумах на рахунок відповідачки, що в підсумку призвело до отримання ОСОБА_3 коштів в загальній сумі 42580,00 грн.

Отримання коштів від позивача на свій рахунок та їх суми, відповідачем у відзиві та в судовому засіданні не заперечувались та визнавались, а відтак в силу положень ст. 82 ЦПК України дані обставини доказуванню не підлягають, як такі, що визнані учасниками справи.

07 червня 2018 року Голопристанським районним судом було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 травня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття.

Вказаний судовий наказ був пред`явлений до примусового виконання та на його підставі в Корабельному районному відділі державної виконавчої служби у місті Херсоні було відкрито виконавче провадження №56776490.

Як вбачається з листа начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень, адресованого ОСОБА_3 , в ході виконання рішення суду державним виконавцем було встановлено, що боржник отримує пенсію, а тому 18.03.2020р. на адресу Головного управління ПФУ в Херсонській області направлено постанову про звернення стягнення на доходи боржника. 23.07.2020р. винесено розпоряджння про перерахування відповідачці стягнутих з боржника грошових коштів в сумі 3244,00 грн. Заборгованість зі сплати аліментів станом на 23.07.2020р. становила 51385,67 грн.

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного старшим державним виконавцем Яндра Т.А. слідує, що з травня 2018 року до березня 2020 аліменти боржником не сплачувалися та виконавцем не стягувалися. Відрахування з доходів ОСОБА_1 почало здійснюватися лише в квітні 2020р. Станом на травень 2020р. заборгованість позивача по аліментам становить 42729,88 грн.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна.

Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

В даній справі судом встановлено, що кошти, які перераховувалися з рахунку позивача на рахунок відповідача, державним виконавцем в якості аліментних платежів не зараховані зокрема через відповідні заперечення з цього приводу зі сторони стягувача. Отже, розцінюючи отримані кошти не як аліментні виплати, ОСОБА_3 повинна була вказати та довести іншу правову підставу для підтвердження законності їхнього набуття. Проте, стороною відповідача належної правової підстави для отримання коштів від ОСОБА_1 в період з травня 2018 по квітень 2020р. суду не наведено, оскільки переведені їй суми не ввійшли до складу аліментних виплат, а інші грошові зобов`язання позивача перед відповідачем були відсутніми.

Посилання на те, що отримані кошти були направлені на додаткові витрати на утримання дитини суд вважає безпідставними, оскільки ст. 185 СК України пов`язує обов`язок батька брати участь в додаткових витратах на дитину з наявністю особливих обставин (розвиток здібностей, хвороба, каліцтво), жодна з яких ОСОБА_3 наведена та доведена не була.

Таким чином, суд приходить до висновку про безпідставність отримання ОСОБА_3 коштів ОСОБА_1 , які перераховувались на її картковий рахунок в період з травня 2018 по квітень 2020р., а тому в силу ст. 1212 ЦК України, відповідач зобов`язана повернути потерпілому це майно, що за підрахунками суду по випискам з рахунків сторін за вказаний період становить 33700,00 грн.

Кошти, перераховані позивачем відповідачу в період з листопада 2017 по травень 2018 р., суд розцінює як добровільне виконання ОСОБА_1 свого батьківського обов`язку по утриманню неповнолітнього сина до винесення судового рішення по стягненню з нього аліментів, а відтак в стягненні коштів з відповідача за цей період відмовляє.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню 672,00 грн. в якості компенсації сплаченого ОСОБА_1 судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 1212 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 89, 141, 263-265, 279, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) безпідставно набуті в період з травня 2018 по квітень 2020 року грошові кошти в сумі 33700 (тридцять три тисячі сімсот) гривень 00 коп. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 672 (шістсот сімдесят дві) гривні 00 коп., а всього: 34372 (тридцять чотири тисячі триста сімдесят дві) гривні 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду безпосередньо або через Голопристанський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 26 липня 2021 року

Суддя І. В. Третьякова