Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/3083/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.07.2021 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого - судді Леньо В.В., при секретарі - Казимірська Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В., про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В., про визнання права власності.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача - ОСОБА_3 . Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_1 від 27.11.2007 року, свідоцтвом про народження відповідача серії НОМЕР_2 від 30.06.1960 року та свідоцтвом про укладення шлюбу відповідача серії НОМЕР_3 від 01.09.1973 року.

Заповіту покійний спадкодавець не залишила. Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Позивач та відповідач (моя мати) є спадкоємцями за законом.

Місцем відкриття спадщини є АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Виноградівської міської ради від 02.06.2021 року №475.

Згідно положень ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Покійній ОСОБА_3 на праві приватної власності належав житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,37 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства за цією адресою.

Відповідач декларує відсутність власного майнового інтересу до кола спадкового майна та майнових прав, однак вже більше десяти років ухиляється від документального підтвердження такої позиції. З часу відкриття спадщини весь ризик та тягар утримання нерухомого майна, що входить до кола станини позивач несе одноосібно.

За вказаних обставин за оформленням спадщини позивач звернувся до Виноградівської державної нотаріальної контори. Однак у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно державний нотаріус Боричок К.В. у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом мені відмовила. Така ситуація обумовлена тим, що по смерті спадкодавця віднайти оригінали документованих матеріалів, які посвідчують належність майнових прав спадкодавцю, не вдалося. Відповідач у свою чергу заперечує наявність в неї таких документів.

У той же час через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач позбавлений можливості оформити прийняття спадщини у регламентованому порядку. Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» саме у разі неможливості нотаріуса оформити право на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до положень п.3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Технічну інвентаризацію спадкового житлового будинку проведено, що підтверджується копією технічного паспорту. Згідно довідки КП «Виноградівське РБТІ» від 01.06.2021 року №498 житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 будівництвом завершений, правовстановлюючі документи відсутні.

Згідно положень п.2 ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними, якщо на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Відповідно до «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали.

Згідно довідки виконавчого комітету Виноградівської міської ради від 02.06.2021 року №476 цей об`єкт нерухомості рахується ще за покійним дідом - чоловіком спадкодавця ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Аналогічні відомості підтверджуються свідоцтвом на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР від 08.08.1968 року, будівельним паспортом на забудову земельної ділянки від 05.11.1990 року.

Спадкодавець спадщину за покійним дідом прийняла в порядку ст.549 ЦК Української РСР (чинного на момент відкриття спадщини) як така, що фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Однак свідоцтво про право на спадщину вона не отримала У той же час ч.3 ст.1296 ЦК України регламентовано, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Верховний Суд роз`яснив, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права (таку правову позицію відображено в постанові ВС від 14.08.2019 р. у справі №523/3522/16-ц).

Згідно положень ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. За запитом в архівних матеріалах Відділу у Виноградівському районі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області вдалося віднайти копію державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК №029174 від 20.05.1997 року. Вказаний документ підтверджує належність спадкової земельної ділянки спадкодавцю.

Враховуючи те, що позивач прийняв спадщину, але не має можливості оформити в установленому актами цивільного законодавства порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на нерухоме майно, змушений звернутися до суду з позовом про визнання за права власності на спадкове майно.

Позивач у судове засідання не з`явилася, проте його представник адвокат Бора Ю.В. подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують (а.с.40).

Відповідач у судове засідання не з`явилася, до суду подала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Вимоги позову визнає (а.с.33).

Третя особа - державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В. у судове засідання не з`явилася, справу розглянуто за її відсутності.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані ЦК України.

В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_4 від 12.05.2009 року (.с.8).

Факт родинних відносин позивача та спадкодавця ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_1 від 27.11.2007 року, свідоцтвом про народження відповідача серії НОМЕР_2 від 30.06.1960 року та свідоцтвом про укладення шлюбу відповідача серії НОМЕР_3 від 01.09.1973 року (а.с.5, 6, 7).

Заповіту спадкодавець не залишила.

Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Позивач є спадкоємцем за законом першої черги (дружина).

Місцем відкриття спадщини є АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Виноградівської міської ради від 02.06.2021 року №475 (а.с.10).

Згідно положень ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Технічну інвентаризацію спадкового житлового будинку проведено, що підтверджується копією технічного паспорту (а.с.12-14).

Згідно довідки КП «Виноградівське РБТІ» від 01.06.2021 року № 498 житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 будівництвом завершений, правовстановлюючі документи відсутні (а.с.11).

Згідно довідки виконавчого комітету Виноградівської міської ради від 02.06.2021 року №476 цей об`єкт нерухомості рахується ще за покійним дідом - чоловіком спадкодавця ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Аналогічні відомості підтверджуються свідоцтвом на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР від 08.08.1968 року, будівельним паспортом на забудову земельної ділянки від 05.11.1990 року (а.с.15, 16-17 зв., 18-19 зв.).

Спадкодавець спадщину за покійним дідом прийняла в порядку ст.549 ЦК Української РСР (чинного на момент відкриття спадщини) як така, що фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Однак свідоцтво про право на спадщину вона не отримала У той же час ч.3 ст.1296 ЦК України регламентовано, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Верховний Суд роз`яснив, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права (таку правову позицію відображено в постанові ВС від 14.08.2019 р. у справі №523/3522/16-ц).

Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК №029174 від 20.05.1997 року ОСОБА_3 належить земельна ділянка 0,37 га розташована в АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства (а.с.20-20 зв.).

За прийняттям спадщини позивач звернулася до державного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу. Однак у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно нотаріус у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу відмовила. Така ситуація обумовлена тим, що віднайти оригінали документованих матеріалів, які посвідчують належність майнових прав спадкодавцю, не вдалося. Відповідач у свою чергу заперечує наявність в неї таких документів, декларує відсутність власного інтересу до спадкової нерухомості, однак від документального підтвердження такої позиції просто ухиляється.

Таким чином, через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач позбавлена можливості оформити прийняття спадщини у регламентованому порядку.

Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» саме у разі неможливості нотаріуса оформити право на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до положень п.3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Згідно положень п.2 ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними, якщо на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Відповідно до «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали.

Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Позивачем замовлено проведення технічної інвентаризації спадкового житлового будинку. Згідно довідки КП «Виноградівське РБТІ» від 18.03.2020 р. №299 житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_2 будівництвом завершений, зареєстрований за покійним ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 26.09.2001 року, виданого на підставі розпорядження голови Виноградівської районної державної адміністрації №563 від 26.09.2001 року. У матеріалах інвентаризаційної справи наявна копія згаданого правовстановлюючого документу. Належність речових прав спадкодавцю також підтверджується довідкою виконавчого комітету Теківської сільської ради від 16.07.2020 року №02-30/236 (а.с.14 15-16, 17,18 19).

Згідно положень ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. За запитом позивача в архівних матеріалах Відділу у Виноградівському районі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області вдалося віднайти копію державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК №004495 від 12.03.1998 року. Вказаний документ підтверджує належність спадкової земельної ділянки в межах дворогосподарства покійному чоловіку позивача (а.с.20).

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В ст.1217 ЦК України, зазначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Відповідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини.

Частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно положень ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є особою п`ятої черги спадкування, спадщину прийняв в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, проживає у спадковому будинку по даний час, інші особи, які мають право претендувати на спадкове майно від своїх прав відмовилися, про що подали відповідні заяви. Спадковий будинок знаходиться у сільському населеному пункті, будівництвом завершений, зареєстрований у по господарській книзі, однак правовстановлюючих документів спадкодавцем за життя не виготовлено, що є перешкодою позивачу в оформленні спадкових прав. Іншого способу захистити своє право у спадкоємця, як визнання права власності в судовому порядку, у позивача не має.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 263, 264, 265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 загальною корисною площею 67,1 кв.м., в тому числі житловою - 38,5 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 право власності на земельну ділянку площею 0,37 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства за адресою АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючийВ. В. Леньо