ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2021 року м. Чернівці Справа № 723/1466/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.,

секретар: Герман Я.І.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 04 серпня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Дедик Н.П., дата складання повного тексту рішення 04 серпня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, в якому просила змінити розмір аліментів, визначений рішенням Сторожинецького районного суду від 22.03.2011 року, та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі по 2500 грн щомісячно до досягнення останнім повноліття.

Позов обґрунтовано тим, що 28.09.2007 року між нею та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, який було розірвано рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 19.05.2009 року. Від цього шлюбу в них є неповнолітній син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні.

Рішенням Сторожинецького районного суду від 22.03.2011 року ОСОБА_2 зобов`язано сплачувати ОСОБА_1 аліменти на утримання сина в розмірі по 350 грн щомісячно до досягнення ним повноліття.

Вказувала, що суми аліментів у вказаному розмірі недостатньо для того, щоб забезпечити нормальні умови життя, розвитку та харчування неповнолітнього сина.

Зазначала, що її матеріальне становище погіршилося, оскільки вона не працює, несе витрати на харчування, оздоровлення, одяг, предмети першої необхідності для сина, який, в свою чергу, також відвідує спортивні заняття, періодично хворіє, а батько дитини не сплачує аліменти та фінансової допомоги на утримання дитини не надає. Працює неофіційно та отримує дохід, стягнень за Провадження №22-ц/822/958/21

виконавчими документами з нього не проводиться, у зв`язку з чим просила позов задовольнити.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 04.08.2021 року позов задоволено частково. Змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 350 грн щомісячно до 1800 грн щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В обґрунтування скарги зазначає, що судом першої інстанції винесено однобоке рішення, яким враховано тільки інтереси позивачки, просить його скасувати з посиланням на незаконність і необґрунтованість.

Вказує, що викладені відповідачкою в позовній заяві обставини не відповідають дійсності, оскільки за попереднім рішенням суду від 22.03.2011 року про стягнення з нього аліментів було відкрито виконавче провадження №25640597, яке в подальшому на підставі постанови про закінчення виконавчого провадження від 15.09.2016 року було закінчене у зв`язку із повним фактичним виконанням. Наведене також підтверджується заявою ОСОБА_1 на ім`я державного виконавця про завершення стягнення аліментів у зв`язку із їх оплатою з боку боржника до повноліття.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справив в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Задовольняючи позовні вимоги частково та стягуючи з відповідача на утримання сина 1800 грн суд виходив з того, що позивачкою доведено підстави для зміни розміру аліментів, так як у неї змінився матеріальний стан у зв`язку із зростанням витрат на утримання сина відповідно до потреб його віку та той факт, що розмір аліментів у 350 грн є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини на даний час.

Суд також вказав, що з метою забезпечення одержання дитиною коштів для її життєдіяльності, звільнення від аліментів та їх сплата до досягнення дитиною повноліття можуть здійснюватися лише за судовим рішенням, а припинення права на аліменти - внаслідок передачі права власності на нерухоме майно згідно нотаріально посвідченого договору, а право позивачки на отримання аліментів від відповідача на утримання неповнолітнього сина за рішенням Сторожинецького районного суду від 22.03.2011 року у справі №2-344/11 не припинилося внаслідок винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження від 15.09.2016 року.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюб, який згідно рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 19.05.2009 року шлюб між ними було розірвано (а.с.9).

Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 від 22.04.2008 року (а.с.7).

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 22.03.2011 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі по 350 грн щомісячно до досягнення ним повноліття (а.с.8).

З копії свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_1 04.11.2020 року змінила прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 » (а.с.6).

З інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №250038186 від 26.03.2021 року вбачається, що у власності ОСОБА_2 є три земельні ділянки, куплені ним 13.05.2020 року та 03.06.2020 року (а.с.13-15).

Відповідно до наданого Першим відділом ДВС у м. Чернівці витягу з автоматизованої системи виконавчих проваджень, 06.04.2011 року було відкрито виконавче провадження №25640597 по виконанню виконавчого листа №2-344 від 04.04.2011 року, виданого Сторожинецьким районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 350 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с.65-67).

Згідно копій заяв ОСОБА_1 від 26.08.2016 року на ім`я начальника Чернівецького міського ВДВС вбачається, що заборгованість за виконавчим листом №2-344 від 04.04.2011 року відсутня, аліменти ОСОБА_3 сплатив до повноліття у повному обсязі. Просила завершити виконання про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на її користь в зв`язку з повним фактичним виконанням (а.с.77-78).

З копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 15.09.2016 року ВП №25640597 вбачається, шо провадження закінчено на підставі п.8 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» (повне фактичне виконання) (а.с.76).

Зазначені обставини сторонами не заперечуються.

Апеляційний суд зазначає, що апеляційна скарга не містить доводів щодо незгоди ОСОБА_7 з визначеною сумою аліментів у розмірі 1800 грн, а скарга подана з підстав того, що ним як боржником по виконавчому провадженні було фактично виконано рішення суду.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У відповідності до положення ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аналогічні положення закріплені ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

Частинами 1 та 2 ст.141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу).

Згідно з ч.1-2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст.182 СК України передбачено, шо розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України (в редакції 2004 року, на час закінчення виконавчого провадження) якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Аналогічно і за змістом, і за структурою викладено ч.4 ст.273 ЦПК України (чинного).

В силу ч.1 ст.189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч.5 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі виїзду боржника на постійне проживання до держави, з якою Україна не уклала договорів про надання правової допомоги, за рішенням суду до виїзду боржника за кордон стягнення аліментів здійснюється за весь період до досягнення дитиною повноліття.

Таким чином, законом врегульовані випадки, способи і порядок виконання рішення суду на майбутнє щодо періодичних платежів.

Апелянтом на виконання вимог ст.273 ЦПК України, 189 СК України та ч.5 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення суду, яке б свідчило про зобов`язання останнього сплатити аліменти в повному обсязі чи нотаріально посвідчений договір між ним та стягувачем не надано.

Суд апеляційної інстанції констатує, що заява ОСОБА_1 про завершення виконавчого провадження у зв`язку із повним фактичним виконанням не відповідає вимогам законодавства, оскільки відсутні передбачені законом обставини, отже вона не створює правових наслідків для платника аліментів.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою доведені підстави для зміни розміру аліментів, так як у неї змінився матеріальний стан у зв`язку із відсутністю роботи, зростанням витрат на утримання сина відповідно до потреб його віку.

Таким чином, з метою захисту прав неповнолітньої дитини, на утримання якої присуджено аліменти, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо збільшення розміру аліментів, правильно встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять достатнього обґрунтування, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що могло би стати підставою для скасування рішення і ухвалення нового, а лише обмежуються доводами, які містяться у відзиві на позовну заяву і яким була надана належна правова оцінка.

Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в повному обсязі, оскільки їх обґрунтування не мають правового значення для вирішення даної справи та на правильність висновків суду щодо задоволення позову частково не спростовують.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 04 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбаченихст.389 ЦПК України.

Головуючий - підпис /І.Н. Лисак/

Судді - підписи /Н.К. Височанська, І.М. Литвинюк/