Ухвала

28 липня 2021 року

м. Київ

справа № 201/2487/20

провадження № 61-6611св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В.,Осіяна О. М., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Національне агентство з питань запобігання корупції,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , в інтересах

яких діє адвокат Противень Сергій Леонідович та акціонерного

товариства комерційний банк «ПриватБанк» на постанову Дніпровського

апеляційного суду, у складі колегії суддів: Городничої В. С.,Лаченкової О. В.,

Петешенкової М. Ю., від 17 березня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк), ОСОБА_13 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Національне агентство з питань запобігання корупції, про визнання неправомірними і скасування рішень члена правління АТ КБ «ПриватБанк» та визнання бездіяльності протиправною, в якому просив суд:

- визнати рішення члена правління АТ КБ «ПриватБанк» (з питань керування ризиками) ОСОБА_14 про затвердження завдань, яке оформлено протоколом затвердження КРІ керівнику напрямку «Credit Collection» ГО ОСОБА_1 на перше півріччя 2020 року від 15 січня 2020 року № Э.49.0.0.0/2-6533942 таким, що прийнято з метою переслідування викривача корупції та таким, що суперечить

статті 534 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі -Закон № 1700-VII) та скасувати це рішення;

- визнати протиправною бездіяльність голови правління

АТ КБ «ПриватБанк» Петра Крумханзла, яка полягає у нерозгляді по суті скарги на дії члена правління АТ КБ «ПриватБанк» (з питань керування ризиками) ОСОБА_14 ;

- визнати протиправною бездіяльність членів Наглядової ради

АТ КБ «ПриватБанк»: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , яка полягає у нерозгляді по суті скарги на бездіяльність голови правління АТ КБ «ПриватБанк» Петра Крумханзла.

У червні 2020 року представником ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 - адвокатом Солонською О. М. було подано до суду першої інстанції клопотання про закриття провадження по справі, мотивоване тим, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги стосуються корпоративних відносин, є втручанням у дискреційні повноваження органів Банку та передбачають втручання у господарську діяльність АТ КБ «ПриватБанк», а тому не можуть бути розглянуті в судах загальної юрисдикції. Посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові

від 24 липня 2018 року у справі № 927/693/17, представник відповідачів наголошувала на тому, що питання оцінки діяльності, як Правління Банку так і Наглядової ради, а також прийняття відповідних рішень за результатами такої оцінки належить до компетенції органів управління

АТ КБ «ПриватБанк» та не може бути способом захисту шляхом подання відповідного позову.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2020 року провадження у справі закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Суд першої інстанції, пославшись на висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 липня 2018 року у справі № 927/693/17, від 19 червня 2018 року у справі № 757/75149/17-ц та від 31 жовтня 2018 року у справі № 757/75148/17-ц виходив із того, що предметом перевірки у цій справі є акти (рішення) органів управління банку та їх посадових і службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, а також господарські операції банку. Позивачем не зазначено, які трудові права були порушені оскарженим ним рішенням та обрано спосіб захисту прав, не передбачений законом. Виходячи з положень статей 6, 19, 42, 43, 167 Господарського кодексу України (далі - ГК України), статті 97 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» (далі - Закон № 2121-III), Закону України 17 вересня 2008 року № 514-VI «Про акціонерні товариства» (далі - Закон № 514-VI), статті 19 ЦПК України, суд дійшов висновку, що справа

підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2020 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційний суд, встановивши, що позивач працює на посаді керівника напрямку «Credit Collection» ГО АТ КБ «ПриватБанк» з 2012 року, є головою комітету первинної профспілкової організації співробітників

АТ КБ «ПриватБанк» - керівником профспілки та не є учасником (акціонером, членом, засновником) Банку, дійшов висновку, що спір у цій справі є цивільно-правовим, а юрисдикція щодо його розгляду належить суду загальної юрисдикції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

19 квітня 2021 року засобами поштового зв`язку адвокат Противень С. Л., як представник ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а 28 квітня

2021 року засобами поштового зв`язку представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Мисник Н. В. подали касаційні скарги на постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 березня 2021 року, в яких просять оскаржену постанову суду апеляційної інстанції скасувати, залишивши в силі ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2020 року про закриття провадження у справі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 24 травня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі № 201/2487/20 за касаційною скаргою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , в інтересах яких діє адвокат Противень С. Л., на постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 березня 2021 року та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

У червні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 01 липня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі № 201/2487/20 за касаційною скаргою

АТ КБ «ПриватБанк» на постанову Дніпровського апеляційного суду

від 17 березня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2021 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в інтересах яких діє адвокат Противень С. Л. обґрунтована помилковістю висновків апеляційного суду про те, що справа № 201/2487/20 повинна розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Заявники вважають, що приймаючи оскаржену постанову апеляційний суд не застосував положення пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України та не врахував положення частини першої статті 6, частин першої та третьої статті 19, частин першої та третьої статті 167 ГК України, частин першої та другої статті 97 ЦК України, частини першої статті 38 Закону № 2121-III, частини другої статті 33 Закону № 514-VI. Вказують, що апеляційний суд неправильно визначив характер спірних правовідносин та безпідставно відніс розглядувану справу до юрисдикції загальних судів, оскільки у справі відсутнє будь-яке порушення трудових прав ОСОБА_1 , як працівника Банку, а єдина згадка позивачем статті 534 Закону № 1700-VII не може свідчити про трудовий характер спірних правовідносин.

Прийняття управлінських рішень щодо забезпечення реалізації стратегії Банку (в тому числі встановлення КРІ працівникам), оцінка результатів таких рішень та прийняття відповідних рішень за результатами такої оцінки належить до компетенції органів управління АТ КБ «ПриватБанк» та є способом реалізації акціонером його корпоративних прав на управління Банком. Предметом перевірки у справі є саме рішення, дії та бездіяльність органів управління АТ КБ «ПриватБанк» у сфері організації та здійснення господарської діяльності, що відповідає завданню господарського судочинства. Незгода позивача з управлінським рішенням Банку не свідчить про існування дійсного спору, а обраний позивачем спосіб захисту нібито порушеного права, сам по собі не призводить та не може призвести до захисту будь-яких його прав та інтересів.

Вказує, що застосуванню підлягали висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 01 жовтня 2019 року у справі № 916/2721/18,

від 10 лютого 2021 року у справі № 826/24892/15, від 19 червня 2018 року у справі № 757/75149/17-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі

№ 757/75148/17-ц, від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц та

від 30 червня 2020 року у справі № 317/2777/17.

АТ КБ «ПриватБанк» мотивувало касаційну скаргу тим, що, приймаючи оскаржену постанову суд апеляційної інстанції помилково не застосував положення статей 19, 64 ГК України, статті 53 Закону № 1700-VII та Закону

№ 137/98-ВР та не врахував висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постановах: від 30 червня 2020 року у справі № 317/2777/17,

від 17 травня 2018 року у справі № 910/11188/17, від 26 червня 2019 року у справі № 174/580/16-ц та висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 24 лютого 2020 року у справі № 447/1728/19-ц.

Вважає, що позов ОСОБА_1 є нічим іншим як втручанням в господарську діяльність Банку, оскільки фактично позивачем у спорі є працівник Банку, який невдоволений рішенням керівництва Банку, проте така незгода не може бути предметом розгляду в жодному суді.

Виходячи зі змісту позову, ОСОБА_1 просить суд визнати рішення члена Правління Банку таким, що прийняте з метою переслідування викривача корупції та таким, що суперечить статті 534 Закону № 1700-VII. Однак положення Закону № 1700-VII не передбачають такого способу судового захисту як визнання недійсним актів органів управління господарського товариства.

Крім того, суд апеляційної інстанції не врахував, що спори між працівником та роботодавцем є спорами непозовного провадження та підлягають розгляду в порядку, передбаченому Законом України від 03 березня 1998 року

№ 137/98-ВР «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» (далі - Закон № 137/98-ВР).

Відзив на касаційні скарги до Верховного Суду не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до статуту АТ КБ «ПриватБанк», - правління Банку здійснює поточне управління його діяльністю та реалізацію його стратегії та бізнес-плану (пункти 143, 146); затвердження внутрішніх документів Банку (окрім тих, що затверджуються Наглядовою радою та вищим органом), керівництво роботою структурних підрозділів, забезпечення виконання покладених на них обов`язків відноситься до повноважень саме правління (пункт 146).

Позивач працює на посаді керівника напрямку «Credit Collection»

ГО АТ КБ «ПриватБанк» з 2012 року та є Головою Комітету Первинної профспілкової організації співробітників АТ КБ «ПриватБанк» - керівником профспілки.

ОСОБА_1 не є учасником (акціонером, членом, засновником)

АТ КБ «ПриватБанк».

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції, крім випадків, якщо: 1) учасник справи, який оскаржує судове рішення, брав участь у розгляді справи в судах першої чи апеляційної інстанції і не заявляв про порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції; 2) учасник справи, який оскаржує судове рішення, не обґрунтував порушення судом правил предметної чи суб`єктної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах; 3) Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної чи суб`єктної юрисдикції спору у подібних правовідносинах.

За змістом частини першої статті 404 ЦПК України питання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

Про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із обґрунтуванням підстав, визначених у частині шостій статті 403 цього Кодексу (частина четверта статті 404 ЦПК України).

Колегія суддів, надаючи оцінку наявності винятків, що виключають можливість передати справу № 201/2487/20 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, звертає увагу на те, що:

- позивач у судах першої та апеляційної інстанцій наполягав на розгляді справи в порядку цивільного судочинства України та стверджував, що предметом спору у цій справі є захист його трудових прав, як викривача;

- суд першої інстанції, закриваючи провадження у цивільній справі, послався на висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 липня 2018 року у справі № 927/693/17,

від 19 червня 2018 року у справі № 757/75149/17-ц та від 31 жовтня

2018 року у справі № 757/75148/17-ц;

- суд апеляційної інстанції виходячи з факту перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з АТ КБ «ПриватБанк» констатував, що спір у цій справі не є корпоративним, а підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства,

- особи, які подали касаційні скарги, обґрунтовують порушення апеляційним судом правил юрисдикції висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах: від 01 жовтня 2019 року у справі № 916/2721/18, від 10 лютого 2021 року у справі № 826/24892/15,

від 19 червня 2018 року у справі № 757/75149/17-ц, від 31 жовтня

2018 року у справі № 757/75148/17-ц, від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц та від 30 червня 2020 року у справі № 317/2777/17,

від 17 травня 2018 року у справі № 910/11188/17, від 26 червня

2019 року у справі № 174/580/16-ц.

При цьому, відсутні підстави вважати, що у наведених справах та у розглядуваній справі предмети позову є подібними.

Так, у справах № 757/75149/17-ц та 757/75148/17-ц вирішувалась позовні вимоги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), як ліквідатора банку, до посадових осіб такого банку, пов`язаних у розумінні статті 52 Закону України від 07 грудня 2000 року «Про банки і банківську діяльність» № 2121-III (далі - Закон № 2121-III) з банком процедура ліквідації якого розпочата про відшкодування заподіяної третій особі шкоди; у справі № 916/2721/18 - вирішенню підлягав спір між роботодавцем та первинною профспілковою організацією щодо визнання недійсним окремого пункту колективного договору.

Підставами для звернення до суду із позовом у справі № 826/24862/15 стала незгода позивачів (членів територіальної громади) із рішенням органу місцевого самоврядування як номінального власника комунального майна щодо об`єктів комунального майна, направленого на реалізацію управлінських функцій у сфері розпорядження комунальним майном.

У справі № 369/10789/14-ц предметом позову є визнання укладеним депозитного договору; визнання особи вкладником банку; визнання за вкладником права на відшкодування заборгованості банком; зобов`язання банку включити до бази даних про вкладників інформацію про депозитний договір.

У справі № 317/2777/17 вирішенню підлягав спір між керівником та наглядовою радою товариства щодо порядку здійснення господарської діяльності товариства (закупівель) та інших повноважень у сфері управлінської діяльності, а у справах № 910/11188/17 та № 174/580/16-ц - спір між роботодавцем та первинною профспілковою організацією про стягнення заборгованості з відрахування коштів на культурно-масову, фізкультурну і оздоровчу роботу, фактично спрямований на врегулювання інтересів сторін трудових правовідносин, порядок вирішення якого визначено Законом № 137/98-ВР.

Натомість у розглядуваній справі предметом перевірки судів є акт (рішення) члена правління банку, яке за твердженням позивача порушує його права як викривача, а також допущена, на думку позивача, бездіяльність голови правління та членів наглядової ради Банку.

Велика Палата Верховного Суду не викладала у своїх постановах висновок щодо питання юрисдикції спору у подібних правовідносинах

Отже, наявні умови, передбачені частиною шостою статті 403 ЦПК України, для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Оскільки судові рішення ухвалені у цій справі оскаржуються з підстав порушення юрисдикції, з метою вирішення юрисдикційного спору та формування єдиної судової практики Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись частиною шостою статті 403, частинами першою та четвертою статті 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу № 201/2487/20 передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян С. Ф. Хопта В. В. Шипович