Єдиний унікальний номер 341/1134/21
Номер провадження 2/341/689/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12 жовтня 2021 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Мергеля М. Р., за участю

секретаря судового засідання Фрик Т. В.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представниці позивачки ОСОБА_2 ,

представниці третьої особи Козар С. О. ,

розглянув заочно у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Бурштинської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

встановив:

29 червня 2021 року представниця ОСОБА_2 , яка діє в інтересах позивачки ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Бурштинської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог представниця позивачки зазначила, що на початку січня 2021 року відповідачка залишила ОСОБА_1 та переїхала у інше місце проживання, яке позивачці невідоме. З того часу відповідачка не відвідувала доньку ОСОБА_1 та повністю самоусунулась від її виховання та утримання. Відповідачка не піклується про дочку, не бере участі у її вихованні, фізичному та духовному розвитку, матеріально не утримує її. Просить позбавити батьківських прав ОСОБА_4 стосовно неповнолітньої дочки та стягувати з неї аліменти на утримання дочки у твердій грошовій сумі у розмірі по 3000, 0 грн щомісяця до досягнення дочкою повноліття.

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, просила їх задоволити та суду пояснила, що матір покинула її та повністю самоусунулась від її виховання та утримання. Позивачка навчається в коледжі та знаходиться на утриманні батька, відповідачка не надає їй жодної матеріальної допомоги. Просить позбавити відповідачку батьківських прав. Не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Представниця служби у справах дітей у судовому засіданні не заперечила щодо задоволення позову. Підтвердила, що відповідачка дочкою не цікавиться, а коли ще жила з сім`єю, то батьківські обов`язки майже не виконувала.

Ухвалою суду від 06 липня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 03 серпня 2021 року.

Ухвалою суду від 03 серпня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12 жовтня 2021 року.

Відповідачка у судове засідання не з`явилась, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом оголошення про виклик особи на офіційному веб-порталі судової влади України відповідно до частини одинадцятої статті 128 ЦПК України (а. с. 87).

Крім того, на адресу місця реєстрації відповідачки надсилалась поштова кореспонденція із суду, яка повернулась 23 липня 2021 року з відміткою Укрпошти «Адресат за зазначеною адресою не проживає» (а. с. 80).

Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, відповідачка вважається повідомленою належним чином. Проте, своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідачка не скористалась, жодних заяв чи клопотань до суду не надсилала.

Положеннями частини першої статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки ( пункт 1 частини третьої статті 223 ЦПК України).

Таким чином, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності відповідачки, оскільки вона повідомлена належним чином про судове засідання, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання не подавала.

Ухвалою суду від 12 жовтня 2021 року вирішено здійснювати розгляд справи в заочному порядку.

Заслухавши позивачку, представницю третьої особи, дослідивши матеріали справи в порядку загального позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд установив, що відповідно до змісту наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 нарадження, її матір`ю є ОСОБА_4 (а. с. 13).

Відповідно до копії рішення виконавчого комітету Бурштинської міської ради Івано-Франківської області від 29 квітня 2021 року № 81, виконавчий комітет Бурштинської міської ради вирішив вважати за доцільне позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_4 відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 82).

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Нормами статті 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю.

Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27 лютого 1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною другою статті 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до приписів статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

За приписом частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до пункту 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Матеріали справи містять належні та допустимі докази на підтвердження того, що відповідачка байдуже ставиться до дочки, не спілкується з нею, не допомагає матеріально.

Позивачка довела ті обставини, що відповідачка самоусунулась від її виховання, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, підготовкою до самостійного життя, не сприяє у забезпеченні необхідного харчування, одягу, медичного лікування.

Відповідачка не надала суду жодного доказу на підтвердження неможливості виконувати свої батьківські обов`язки щодо виховання дітей, а також прояву з її боку щонайменшої материнської турботи.

Під час розгляду справи не встановлені об`єктивні перешкоди для відповідачки у належному вихованні дочки, що свідчить про свідоме нехтування відповідачкою своїми материнськими обов`язками.

У судовому засіданні позивачка пояснила та представниця служби у справах дітей підтвердила, що емоційний зв`язок між відповідачкою та дочкою фактично відсутній, відповідачка не виявляє до своєї доньки материнського піклування, не цікавиться її долею, не відвідує її та не приймає участі у її вихованні.

Отже, встановлені обставини вказують на злісне ухилення відповідачки від виконання своїх материнських обов`язків з виховання й матеріального утримання дочки.

Нормами статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, аналізуючи надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що свідоме і тривале нехтування відповідачкою, як матір`ю дитини, своїми материнськими обов`язками щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є наслідком винної поведінки відповідачки та є підставою для позбавлення її батьківських прав, а тому позовна вимога про позбавлення відповідачки батьківських прав є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам у справі, що відповідно до статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Що стосується вимоги позивачки про стягнення з відповідачки аліментів, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин другої та третьої статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Згідно з частинами другою та третьою статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Пунктом 2 частини першої статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Оскільки відповідачка у судове засідання не з`явилась, позовні вимоги щодо стягнення з неї аліментів на утримання дитини не спростувала, не надала доказів щодо свого матеріального становища, суд, виходячи із закріплених частиною дев`ятою статті 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, вважає за необхідне стягувати з відповідачки щомісячно аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі по 2000 (дві тисячі) гривень щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Отже, враховуючи вищевикладене, позовна вимога в цій частині підлягає частковому задоволенню, оскільки позивачка не довела належними доказами наявність у відповідачки можливості сплачувати аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі по три тисячі гривень щомісяця.

На підставі статтей 164, 165, 180-184 Сімейного кодексу України, керуючись статтями 12, 13, 76-81, 223, 258, 263, 265, 268, 272, 273, 280, 352, 354, 355, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Бурштинської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити частково.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_4 , стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягувати з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі по 2000,0 (дві тисячі) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Визначений розмір аліментів щорічно підлягає індексації відповідно до закону.

Стягнення розпочати з 29 червня 2021 року і здійснювати до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення складено 18 жовтня 2021 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачка: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2

Служба у справах дітей Бурштинської міської ради Івано-Франківської області: місцезнаходження: вул. Січових Стрільців, 4, м. Бурштин Івано-Франківського району Івано-Франківської області, .

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ