Справа № 750/6976/20
Провадження № 2/750/66/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2021 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді - Рахманкулової І.П.,

секретарів Шилової Ж.О., Левченко А.С.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту,

треті особи Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Прокоф`єва Ольга Михайлівна, Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Белова Ольга Степанівна,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним заповіту, складеного ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_3 19 липня 2017 року, який посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Прокоф`євою Ольгою Михайлівною та зареєстрований у реєстрі за № 450.

Позов обґрунтовано тим, що у зв`язку з фізичним та психічним станом здоров`я на час складання заповіту ОСОБА_5 не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Крім того, заповіт складено з порушенням вимог чинного законодавства, адже згідно ст.5 Закону України «Про нотаріат» та пункту № 2 Глави № 4 Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов`язаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки та піклування над такою фізичною особою, проте нотаріусом такого запиту зроблено не було.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 серпня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.

Також, ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 серпня 2020 року задоволено заяву ОСОБА_6 про забезпечення позову та заборонено приватному нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу Беловій Ользі Степанівні видавати у спадковій справі № 36/2020 свідоцтва про право на спадщину щодо майна після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до завершення розгляду судом справи про визнання заповіту недійсним.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач заперечує проти позовних вимог у повному обсязі, оскільки вони є необґрунтованими та безпідставними. У відзиві зазначено, що відповідач, який є онуком ОСОБА_5 , народився та тривалий час проживав з покійною бабусею у спірній квартирі, де і залишається зареєстрованим по теперішній час. Після одруження у 2006 році ОСОБА_3 зі своєю сім`єю проживав разом з ОСОБА_5 у її квартирі. Проте, у 2011 році у зв`язку із роботою переїхав до Рівненської області, але, не зважаючи на переїзд, продовжував підтримувати гарні стосунки з бабусею та всіляко допомагав їй, по можливості відвідував її та привозив в гості онуків.

Також у відзиві вказано, що спадкодавець була добре обізнана із поняттям заповіту та порядком його укладення і зміни, оскільки за життя вона склала не один заповіт, змінюючи їх новими, а саме 29.05.2003, 26.04.2006, 09.07.2009, 11.06.2012 та 19.07.2017.

Третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Прокоф`єва О.М. подала до суду письмові пояснення, в яких просила відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що при посвідченні оспорюваного заповіту нотаріусом були дотримані усі вимоги, встановлені у ст.ст. 1247, 1248 ЦК України та які є необхідними для посвідчення заповіту. ОСОБА_5 з`явилася до нотаріуса особисто та висловила свою волю щодо призначення спадкоємцем усього її майна ОСОБА_3 . При цьому, з метою виконання вимог статей 203, 1234 ЦК України та ст. 44 ЗУ «про нотаріат», нотаріусом було попередньо проведено бесіду із заповідачем для встановлення її дієздатності, а також вільного волевиявлення на складення заповіту. Крім того, було роз`яснено положення ЦКУ щодо складення, посвідчення заповіту та його правових наслідків, а також щодо прав заповідача на скасування чи зміну заповіту. На усі питання заповідачем було надано чіткі та зрозумілі відповіді, а отже сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності ОСОБА_5 у нотаріуса не виникло. Волевиявлення заповідача було вільним.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 листопада 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 грудня 2020 року призначено у справі посмертну судово-психіатричну експертизу для визначення психічного стану ОСОБА_5 на час вчинення оспорюваного правочину, проведення якої доручено Комунальному некомерційному підприємству «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» Чернігівської обласної ради.

16 квітня 2021 року на адресу суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта № 152.

У судовому засіданні 19 травня 2021 року представник позивача просив визнати вказаний висновок експерта неповним, оскільки він не містив відповіді на поставлене запитання та просив призначити у справі додаткову посмертну судово-психіатричну експертизу для визначення психічного стану ОСОБА_5 на час вчинення оспорюваного правочину, проведення якої просив доручити судовим експертам іншої експертної установи, а саме Київському міському центру судово-психіатричних експертиз.

Представник відповідача не заперечував проти призначення у справі додаткової посмертної судово-психіатричної експертизи, вважаючи висновок судово-психіатричного експерта № 152 неясним, проте просив проведення додаткової судової експертизи доручити судовим експертам тієї ж експертної установи, оскільки сумнівів в їх неупередженості не має, проте необхідно зажадати від них виконання судової експертизи, з урахуванням ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу».

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 травня 2021 року призначено у справі додаткову посмертну судово-психіатричну експертизу для визначення психічного стану ОСОБА_5 на час вчинення оспорюваного правочину, проведення якої доручено судовим експертам Київського міського центру судово-психіатричних експертиз. Провадження у справі було зупинено на час проведення додаткової посмертної судово-психіатричної експертизи.

04 жовтня 2021 року на адресу суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта № 479 від 20 серпня 2021 року, у зв`язку із чим ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 жовтня 2021 року провадження у справі було поновлено та справу призначено до розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили суд його задовольнити.

Відповідач та його представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Прокоф`єва О.М. у судове засідання не з`явилась, надіслала до суду клопотання про розгляд справи без її участі.

Третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Белова О.С. у судове засідання не з`явилась, надіслала до суду клопотання про розгляд справи без її участі.

Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши у судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 10.02.2020 (а.с. 10).

Син ОСОБА_5 - ОСОБА_16 (а.с. 63), який є рідним батьком відповідача, помер ще ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 62).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема, на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10 травня 2012 року (а.с. 19).

Відповідно до копії довідки Об`єднання житлово-будівельних кооперативів № 1698 від 22 червня 2020 року, ОСОБА_5 , 1932 року народження була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 10 серпня 1978 року. На день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за вказаною адресою з нею були зареєстровані: ОСОБА_3 (онук), ОСОБА_17 (онука), ОСОБА_18 (правнук) та ОСОБА_19 (правнук) (а.с. 14).

Згідно характеристики Об`єднання житлово-будівельних кооперативів від 17.02.2021, на ОСОБА_5 , яка була зареєстрована у АДРЕСА_2 скарг від мешканців цього будинку не надходило (а.с. 155).

Відповідно до копії довідки лікарсько-консультативної комісії Чернігівської міської лікарні № 1 від 03.12.2013 № 3367, ОСОБА_5 за станом здоров`я потребувала постійного стороннього догляду та надання соціальних послуг, втратила здатність до самообслуговування та мала інвалідність ІІ групи (безтерміново) (а.с. 15).

Згідно копії довідки № 1034/08 від 12.08.2020, ОСОБА_1 перебувала на обліку в управлінні соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради та з 17.12.2013 по 06.02.2020 їй призначено допомогу за надання соціальних послуг ОСОБА_5 (а.с. 16).

Після смерті ОСОБА_5 із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини звернула ОСОБА_20 (а.с. 17), на користь якої 11 червня 2012 року було складено заповіт (а.с. 18).

Проте, ОСОБА_20 стало відомо, що на випадок сметрі ОСОБА_5 19 липня 2017 року склала заповіт на користь ОСОБА_3 , який посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Прокоф`євою Ольгою Михайлівною та зареєстрований у реєстрі за № 450 (а.с. 13).

Відповідно до інформації зі спадкового реєстру, за життя ОСОБА_5 склала не один заповіт замінюючи їх новим, а саме 29.05.2003, 26.04.2006, 09.07.2009, 11.06.2012 та 19.07.2017 (а.с. 54-56, 57, 58, 60, 61, 64).

Позивач, звернувшись до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним заповіту, позов обґрунтовує тим, що у зв`язку із загостренням хронічних захворювань, викликаних астмою, фізичний та психічний стан ОСОБА_5 протягом останнього часу різко погіршувався, внаслідок чого вона перестала впізнавати оточуючих, не орієнтувалася щодо місця свого перебування, забувала імена своїх найближчих подруг, родичів і знайомих, не могла самостійно себе обслуговувати та формувати свої бажання, мова була плутаною. 03 грудня 2013 року Центральною лікарсько-консультативною комісією ЧМЛ № 1 зроблено висновок про те, що ОСОБА_5 потребує постійного стороннього догляду, оскільки втратила здатність до самообслуговування. Таким чином, в наслідок свого захворювання та віку ОСОБА_5 , на момент складання оспорюваного заповіту, не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Крім того, волевиявлення ОСОБА_5 під час складання заповіту на користь ОСОБА_3 не було вільним, оскільки вона взагалі не мала наміру складати заповіт на користь відповідача, який нею не опікувався та не допомагав їй.

Також позивач вказує на невідповідність оскаржуваного заповіту нормам закону та посилається на частину другу статті 1257 ЦК України, відповідно до якої за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно з частинами першою та другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статі 203 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно з частинами другою та третьою статті 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Частиною першою і другою статті 1257 ЦК України встановлено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Згідно з пунктами 1.4, 1.6, 1.7 глави 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, заповіт особисто підписує заповідач. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Презумпції психічного здоров`я заповідача, суть якої полягає у тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, поки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та у порядку, передбачених Законом України «Про психіатричну допомогу» та іншими законами України.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 18 лютого 2021 року у справі № 727/9908/17-ц.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Так, допитані в судовому засіданні свідки за клопотанням позивача ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 суду повідомили, що ОСОБА_21 мала фізичні вади, у неї упродовж останніх двох років погіршився стан здоров`я, вона стала забувати певні факти, не впізнавала людей.

Натомість допитаний в судовому засіданні в якості свідка відповідач ОСОБА_3 та свідки за клопотанням відповідача ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 суду повідомили, що хоча у ОСОБА_21 і погіршився стан здоров`я, проте до останніх днів вона була при свідомості, всіх впізнавала, розмовляла з розумінням того, що відбувається.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 479 від 20 серпня 2021 року, під час складання та підписання заповіту 19 липня 2017 року ОСОБА_5 виявляла ознаки Органічного ураження головного мозку судинного генезу з церебрастенічним синдромом (F 06.8 згідно з МКХ-10) і за психічним станом у зазначений період часу усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними (а.с. 213-222).

Оцінивши наявні у справі докази, суд не знайшов належних та беззаперечних доказів на підтвердження викладених позивачем обставин, а тому підстав для задоволення позову суд не вбачає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 158, 258, 259, 265, 289, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , паспорт НОМЕР_2 ) до ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) про визнання недійсним заповіту відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті згідно ухвали суду від 26 серпня 2020 року, у вигляді заборони приватному нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу Беловій Ользі Степанівні (місце знаходження: вул. Коцюбинського, 48, м. Чернігів) видавати у спадковій справі № 36/2020 свідоцтва про право на спадщину щодо майна після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 29.10.2021.

Суддя