Провадження № 2/752/4027/21
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

10 вересня 2021 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Смартівей Юкрейн» про стягнення безпідставно набутих коштів,-

в с т а н о в и в:

25.11.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «Смартівей Юкрейн», в якому просив стягнути з останнього на його користь 20 836,32 грн. безпідставно набутих коштів, а також вирішити питання судових витрат у справі.
Вимоги мотивував тим, що між ним та ТОВ «Смартівей Юкрейн» в період з січня 2019 року по час звернення до суду було укладено 14 кредитних договорів, умови яких він належним чином виконував й на виконання яких ним було сплачено проценти за користування кредитом в загальній сумі 20 836,32 грн.
Проте, з 10.07.2018 року і по теперішній час він перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , а тому ТОВ «Смартівей Юкрейн» не мало права нараховувати та стягувати з нього проценти за користування кредитними коштами в силу положень ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Вважав, що кошти в розмірі 20 836,32 грн. набуті ТОВ «Смартівей Юкрейн» безпідставно, а тому мають бути стягнуті на його користь.
Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30.12.2020 року відкрито провадження у справі з проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження справі без повідомлення сторін 13.05.2021 року (а.с. 52-53).

Ухвалою від 13.05.2021 року розгляд справи відкладено на 10.09.2021 року (а.с. 110).

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти пред`явленого позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що дійсно між ТОВ «Смартівей Юкрейн» та ОСОБА_1 , починаючи з 03.01.2019 року, було укладено 15 договорів про надання фінансового кредиту, по 14 з яких позивачем виконані зобов`язання в повному обсязі. Зазначило, що позивач дійсно звертався до товариства щодо повернення сплачених процентів з огляду на те, що перебуває на військовій службі, а тому відповідно до ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» проценти за користування кредитом не мають нараховуватися. Після звернення ОСОБА_1 з даного питання та після отримання від нього підтверджуючих документів та номеру банківського рахунку для здійснення перерахування, товариством 04.11.2020 року було здійснено повернення позивачу сплачених ним процентів та пені в розмірі 20 257,00 грн. (а.с. 56-108).

Відповідь на відзив не надходила.

У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; кількість сторін та інших учасників справи (ч. 2 ст. 274 ЦПК України).

При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти та комісію.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».

Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Згідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Судом встановлено, що ТОВ «Смартівей Юкрейн» здійснює свою діяльність відповідно до Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ФК № 1030, виданого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на підставі Розпорядження № 712 від 08.05.2018 року та має право надавати грошові кошти у позику на умовах фінансового кредиту (а.с. 59).
Також, судом встановлено та не визнано сторонами у справі, що між ними в період з 03.01.2019 року по 05.09.2019 року було укладено 15 договорів, по 14 з яких позивачем повністю виконані зобов`язання, зокрема:
- 03.01.2019 року договір № 399769075, за умовами якого позивачу наданий кредит в розмірі 2 000,00 грн. строком на 14 календарних днів та сплатою 0,95% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (із розрахунку 346,75% річних);
- 15.01.2019 року договір № , за умовами якого позивачу наданий кредит в розмірі 3 250,00 грн. строком на 30 календарних днів та сплатою 0,95% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (із розрахунку 346,75% річних);
- 23.01.2019 року договір № , за умовами якого позивачу наданий кредит в розмірі 3 520,00 грн. строком на 30 календарних днів та сплатою 0,95% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (із розрахунку 346,75% річних);
- 10.02.2019 року договір № , за умовами якого позивачу наданий кредит в розмірі 3 500,00 грн. строком на 27 календарних днів та сплатою 1,15% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (із розрахунку 419,75% річних);
- 21.02.2019 року договір № , за умовами якого позивачу наданий кредит в розмірі 4 610,00 грн. строком на 17 календарних днів та сплатою 1,15% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (із розрахунку 419,75% річних);
- 05.03.2019 року договір № , за умовами якого позивачу наданий кредит в розмірі 5 300,00 грн. строком на 30 календарних днів та сплатою 1,15% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (із розрахунку 419,75% річних);
- 29.03.2019 року договір № , за умовами якого позивачу наданий кредит в розмірі 6 790,00 грн. строком на 30 календарних днів та сплатою 1,19% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (із розрахунку 434,35% річних);
- 07.04.2019 року договір № , за умовами якого позивачу наданий кредит в розмірі 2 500,00 грн. строком на 30 календарних днів та сплатою 1,19% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (із розрахунку 434,35% річних);
- 11.04.2019 року договір № , за умовами якого позивачу наданий кредит в розмірі 7 430,00 грн. строком на 30 календарних днів та сплатою 1,19% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (із розрахунку 434,35% річних);
- 30.04.2019 оку договір № , за умовами якого позивачу наданий кредит в розмірі 9 200,00 грн. строком на 30 календарних днів та сплатою 1,19% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (із розрахунку 434,35% річних);
- 28.05.2019 року договір № (зі змінами), за умовами якого позивачу наданий кредит в розмірі 5 500,00 грн. строком на 29 календарних днів та сплатою 1,19% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (із розрахунку 434,35% річних);
- 12.06.2019 року договір № (зі змінами), за умовами якого позивачу наданий кредит в розмірі 10 650,00 грн. строком на 40 календарних днів та сплатою 1,19% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (із розрахунку 434,35% річних);
- 28.06.2019 року договір № 798960799, за умовами якого позивачу наданий кредит в розмірі 12 220,00 грн. строком на 30 календарних днів та сплатою 1,19% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (із розрахунку 434,35% річних);
- 08.07.2019 року договір № (зі змінами), за умовами якого позивачу наданий кредит в розмірі 13 660,00 грн. строком на 59 календарних днів та сплатою 1,19% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (із розрахунку 434,35% річних);
- 05.09.2019 року договір № 398498100, за умовами якого позивачу наданий кредит в розмірі 14 999,00 грн. строком на 30 календарних днів (а.с. 13-44).
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом ст. 10561 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Зі змісту кладених між сторонами договорів вбачається, що ними погоджена така істотна умова договору, як розмір відсотків за користування кредитними коштами.
З листа ТОВ «Смартівей Юкрейн» № 29072020/5 від 29.09.2020 року, наданого у відповідь на заяву ОСОБА_1 від 20.08.2020 року про надання інформації з приводу всіх правовідносин, які виникли між ним та товариством за останні три роки, вбачається, що за договором № 399769075 від 03.01.2019 року позивачем сплачено 247,00 грн. процентів за користування кредитом; за договором № від 15.01.2019 року 277,92 грн. процентів за користування кредитом; за договором № від 23.01.2019 року 601,92 грн. процентів за користування кредитом; за договором № від 10.02.2019 року 483,00 грн. процентів за користування кредитом; за договором № від 21.02.2019 року 689,26 грн. процентів за користування кредитом; за договором № від 05.03.2019 року 1 523,75 грн. процентів за користування кредитом (з них 34,75 грн. сплачено за рахунок бонусів); за договором № від 29.03.2019 року 646,40 грн. процентів за користування кредитом; за договором № від 07.04.2019 року 148,75 грн. процентів за користування кредитом; за договором № від 11.04.2019 року 1 768,40 грн. процентів за користування кредитом; за договором № від 30.04.2019 року 713,00 грн. процентів за користування кредитом (з них 286,00 грн. сплачено за рахунок бонусів); за договором № від 28.05.2019 року 1017,00 грн. процентів за користування кредитом; за договором № від 12.06.2019 року 1 714,30 грн. процентів за користування кредитом (з них 144,30 грн. сплачено за рахунок бонусів); за договором № 798960799 від 28.06.2019 року 1 599,62 грн. процентів за користування кредитом (з них 157,00 грн. сплачено за рахунок бонусів); за договором № від 08.07.2019 року 9 446,00 грн. процентів за користування кредитом, а всього 20 836,32 грн. (а.с. 6-7, 8-11).
Відповідно до підп. 3 п. 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014 року ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підп. 3 п. 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.
Особливий період відповідно до абз. 5 ст. 1 Закону України від 21.10.1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»- це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.08.2020 року у справі № 813/402/17 (провадження № 11-609апп19) дійшла висновку, що за змістом наведених вище визначень, навіть за не введення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи.
Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.
На підставі Указу Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17.03.2014 року № 1126-VII, з 18.03.2014 року в Україні розпочався особливий період, який триває на час розгляду справи.
Пункт 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.
Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26.12.2018 року у справі № 522/12270/15-ц, провадження № 61-21025св18.

Отже, з початку і до закінчення особливого періоду військовослужбовцям, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

З матеріалів справи вбачається та не заперечено сторонами, що відповідно до довідки № 2494 від 22.09.2020 року, виданої командиром військової частини НОМЕР_1 , старший солдат ОСОБА_1 перебуває на військовий службі у ВЧ НОМЕР_1 з 10.07.2018 року і по теперішній час (а.с. 100, 104).

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач мав би не нараховувати позивачу проценти за користування кредитними коштами, штрафні санкції, пеню за укладеними договорами. Отже, відповідачем при нарахуванні та отриманні процентів за укладеними з позивачем договорами не було застосовано положення п. 15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Як встановлено в ході розгляду справи, відповідачем вказане не заперечно й визнано, та вбачається з матеріалів справи, що на заяву позивача від 02.10.2020 року ТОВ «Смартівей Юкрейн» здійснило 04.11.2020 року виплату сплачених ОСОБА_1 процентів в загальному розмірі 20 257,00 грн. (а.с. 92-93, 98-99).
Вказане позивачем не спростовано.
Разом з тим, як вбачається, відповідачем було здійснено повернення сплачених позивачем за вирахуванням коштів, сплачених на погашення процентів за користування кредитом за договорами № від 05.03.2019 року, № від 30.04.2019 року, № від 12.06.2019 року та № 798960799 від 28.06.2019 року, за рахунок бонусів.
Однак, така позиція відповідача не доведена доказами в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, а тому, враховуючи, що позивачем були сплачені всі нараховані відповідачем проценти, котрі в силу ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не мали бути нараховані, й, як наслідок, не підлягали оплаті, то суд надходить до висновку про те, що сума процентів, сплачена позивачем за рахунок бонусів, також підлягає поверненню останньому.
За таких обставин, суд надходить до висновку про часткове задоволення позову, а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 579,32 грн. (20 836,32 грн. 20 257,00 грн.).

Згідно Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

У відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати стягуються з відповідача. Тому, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог у розмірі 24,43 грн. (від 878,80 грн. судового збору, який би мав бути сплаченим позивачем при зверненні до суду).

Крім того, позивач при зверненні до суду просив також стягнути на його користь витрати, понесені при підготовці до розгляду справи та повзанні із залученням спеціаліста у галузі права для підготовки позовної заяви та вчинення інших процесуальних дій, в розмірі 10 000,00 грн.
З даного приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки її до розгляду (п. 4 ч. 3 чт. 133 ЦПК України).

Розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів (ч. 2 ст. 140 ЦПК України).

На підтвердження вказаних витрат позивачем долучено до матеріалів справи копії договору про надання юридичних послуг № 06/11 від 06.11.2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 ; акту приймання-передачі наданих послуг № 1 до договору про надання юридичних послуг № 06/11 від 20.11.2020 року, згідно якого виконавець підписанням цього акту підтверджує отримання оплати від замовника в повному обсязі; прибуткового касового ордеру № 160 від 20.11.2020 року, відповідно до якого прийнято від ОСОБА_1 на підставі договору про надання юридичних послуг № 06/11 10 000,00 грн.; диплому спеціаліста на ім`я ОСОБА_2 за спеціальністю «Правознавство» (а.с. 45-48).

Водночас заявлені позивачем до відшкодування витрати у розмірі 10 000,00 грн. не можуть вважатися витратами, пов`язаними із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи, адже згідно п. 46 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» до такого виду витрат не відносяться.

До того ж, окрім всього, суд вважає за необхідне зазначити про те, що заявляючи дані вимоги про відшкодування витрат позивач, враховуючи обставини справи, зокрема, відсутність права вимоги в заявленому розмірі вже на момент звернення до суду через погашення боргу відповідачем ще 04.11.2020 року, завищив розмір заявлених витрат. Також, договір про надання юридичних послуг позивачем з ФОП ОСОБА_2 № 06/11 було 06.11.2020 року, тобто також після сплати ТОВ «Смартівей Юкрейн» суми повернутих процентів в загальному розмірі 20 257,00 грн., що викликає у суду обґрунтовані сумніви у добросовісності поведінки сторони позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 64, 65, 65-1, 66, 67, 68 ЖК України, ст. ст. 81, 89, 141, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Смартівей Юкрейн» про стягнення безпідставно набутих коштів задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Смартівей Юкрейн» на користь ОСОБА_1 579,32 грн. (п`ятсот сімдесят дев`ять гривень 32 копійки).
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Смартівей Юкрейн» в дохід держави судовий збір у розмірі 24,43 грн. (двадцять чотири гривні 43 копійки).

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: - Товариство з обмеженою відповідальністю «Смартівей Юкрейн», , адреса: вул. Михайла Максимовиа, буд. 10, м. Київ, 03022.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Суддя В.С. Хоменко