Справа № 331/4785/19
Провадження № 2/331/76/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» жовтня 2021 р. м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Антоненко М.В.

при секретарі - Федоровій К.Д.

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Запоріжжі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Публічного Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», Державного реєстратора Виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області Христенка Євгена Васильовича про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію, -

ВСТАНОВИВ:

28.10.2019 р. позивачі звернулись до суду з позовом Публічного Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», Державного реєстратора Виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області Христенка Євгена Васильовича про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію.

Просять суд визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 41828814 від 27.06.2018 р. від 27.06.2018 р. 12:47:05, державним реєстратором Виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області, ОСОБА_5 , щодо реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 яка належала ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) на праві спільної сумісної власності та перейшла у власність до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк»

Позивачі вважають, що дії державного реєстратора щодо прийняття рішення про зміну власника предмета іпотеки суперечить нормам законодавства України, та таке рішення підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 29.10.2019р. відкрито загальне позовне провадження у даній справі і призначено підготовче засідання.

19.11.2019р. до суду надійшов відзив представника Відповідача ПАТ «ПУМБ» в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. В обґрунтування відзиву відповідач пояснив, що набув право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на законних підставах, пославшись на виконання вимог ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» та інші законодавчі акти. Вважають, що ПАТ «ПУМБ» не порушувало вимоги Закону України «Про охорону дитинства», а також підтримують дії реєстратора.

25.11.2019р. відповідачем державним реєстратором було подано відзив на позовну заяву в якій просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. В обґрунтування відзиву пояснив, що він діяв у відповідності пунктів 9, 12, 17, 61 Порядку здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 року за № 1127, а також відповідно до статей 6, 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Вважає, що діяв в межах діючого законодавства.

01.04.2020 р. до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому він підтримав заявлені вимоги повністю та додатково зазначив, що враховуючи примусовий характер звернення стягнення на предмет іпотеки, державний реєстратор був зобов`язаний перевірити, чи не порушують його дії законодавство України, зокрема положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Крім того, при вчиненні дій щодо зміни власника квартири, права проживання на яку має дитина, банк та державний реєстратор повинні були попередньо отримати на такі дії відповідний дозвіл органу опіки та піклування, в порядку ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей». Не отримання відповідного дозволу свідчить про незаконність дій державного реєстратора.

21.10.2021р. до суду надійшли додаткові пояснення представника позивачів в яких він зазначив, що доводи відповідачів є безпідставними та спростовуються багаточисленними висновками Верховного Суду, відповідно до яких норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» .

В судовому засіданні представник позивачів адвокат Усенко А.В. позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала в повному обсязі, просила відмовити в задоволенні з підстав вказаних у відзиві.

Представник державного реєстратора Христеенка Є.В. в судовому засіданні про позовних вимог заперечила, просила в позові відмовити.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність зазначеної особи.

Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позов частково обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд встановив, що ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) - (далі - Позивачі), які зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_5 виданого Жовтневою районною адміністрацією Запорізької міської ради від 04.10.2007 року та Витягу з реєстру права власності на нерухоме майно № 16234165 виданим Орендним підприємством «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» від 10.10.2007 року, а також, технічним паспортом виданим Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації, інвентарний № 48939.

03 грудня 2007 року між Позивачем 1 ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та Закритим акціонерним товариством «Перший Українськи Міжнародний банк» () (правонаступником всіх прав та зобов`язань якого наразі є Публічне акціонерне Товариство «ПУМБ» (далі - Відповідач 1) було укладено кредитний договір №5889689 (далі- кредитний договір), за яким банк надав у кредит 59 700,00 доларів США на строк до 03 листопада 2022 року включно під 12,90% річних за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між Позивачем 2 - ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) та Відповідачем 1 було укладено договір поруки № 5897991, а, також, з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між Позивачами та Закритим акціонерним товариством «Перший Українськи Міжнародний банк» () (правонаступником всіх прав та зобов`язань якого наразі є Публічне акціонерне Товариство «ПУМБ» (далі - Відповідач 1) було укладено договір іпотеки № 5889704 від 03 грудня 2007 р., за яким Іпотекодавці (Позивачі) передали в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний факт підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

П.4.1 іпотечного договору передбачено, що Іпотекодержатель вправі звернути стягнення на Предмет іпотеки та отримати задоволення свої вимог з вартості Предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами Іпотекодавців в таких випадках: у разі невиконання чи неналежного виконання Основного зобов`язання, у раз невиконання вимоги Іпотекодержателя про дострокове виконання Основного зобов`язання, зробленої на підставі закону, Кредитного договору чи цього Договору.

Так, відповідно до п. 4.2 іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється Іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог Іпотекодержателя (позасудове врегулювання), яким вважатиметься застереження, що міститься в п.4.7 цього Договору.

П.4.7.1 у разі виникнення у Іпотекодержателя права звернути стягнення на Предмет іпотеки, Іпотекодержатель може прийняти рішення про прийняття Предмету іпотеки у свою власність, про що письмово повідомляє Іпотекодавців.

Відповідно до п. 4.7.2 зазначене застереження, яке вважається договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно.

Згідно Інформаційної довідки № 177910800 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19.08.2019 р., на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 41828814 від 27.06.2018 р. від 27.06.2018 р. 12:47:05, державним реєстратором Виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області, ОСОБА_5 , було змінено власника квартири за адресою: АДРЕСА_1 , з ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) на Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк», номер запису про право власності:26827890

Рішення про зміну власника на Банк було прийнято державним реєстратором на підставі наступних документів:

- договір іпотеки №5889704, серія та номер:3193, виданий 03.12.2007 р., видавник: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Морозова В.М.;

- додатковий договір №5889704/20091120 про внесення змін до договору іпотеки № 5889704, посвідченого Морозовою В.М. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 03.12.2007 р.

За змістом ст. 3, 6, 627, 629 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України).

Так, в силу вимог ст.589 ЦК України та ст.12,33 Закону України «Про іпотеку» №898-IV від 05.06.2003р. (далі - Закон №898-IV) в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За приписами ч. 1 ст. 35 Закону №898-IV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно зі ст. 36 вказаного Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: - передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; - право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Завершенням позасудового врегулювання є державна реєстрація прав власності на всі предмети іпотеки, що виступають забезпеченням за основним зобов`язанням: за іпотекодержателем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем); за покупцем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем третій особі).

Відповідно до ст. 37 цього Закону іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Загальні засади державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, порядок проведення державної реєстрації прав визначено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-ІV (далі - Закон №1952-ІV), а також Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127 (далі - Порядок №1127).

Згідно із ч.3 ст.10 Закону №1952-IV ( в редакції, чинній на час здійснення державної реєстрації права власності на спірну квартиру) державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником ; 4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень; 5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав; 6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом; 7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); 8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; 9) формує реєстраційні справи у паперовій формі; 9-1) надає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", інформацію органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю; 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав (ст.11 Закону).

Згідно з ст.26 Закону № 1952-IV за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.

Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі, зокрема, укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката (п.1 ч.1 ст.27 Закону №1952-ІV).

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону № 1952-IV рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Відповідно до п.40 Порядку №1127 проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону № 1952-IV та цим Порядком.

Зокрема, згідно з п.61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає встановленим та доведеним, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ПАТ «ПУМБ», діючи вільно, на власний розсуд, уклали 03.12.2007р. кредитний договір та на забезпечення його виконання іпотечний договір, за яким позивач передав в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_1 .

Зазначені договори є чинними і обов`язковими для виконання.

Однак судом встановлено, що в межах даної цивільної справи позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_7 наявність договірних відносин між ОСОБА_1 та ПАТ «ПУМБ», факту невиконання ним своїх зобов`язань за кредитним договором, утворення заборгованості і відповідно виникнення у Банку права звернення стягнення на предмет іпотеки фактично не оспорюють.

Предметом оскарження у цій справі є рішення державного реєстратора про реєстрацію за ПАТ «ПУМБ» права власності на нерухоме майно на підставі іпотечного договору, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Оцінюючи доводи сторін щодо розповсюдження на спірні правовідносини Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» №1304-VII від 03.06.2014р. (далі - Закон №1304-VII), суд виходить з такого.

Пп.1 п.1 Закону №1304-VII, який набрав чинності 07.06.2014р., передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

П.4 Закону №1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Як вже зазначалось, відповідно до ч.3 ст.33 Закону №898-IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (ч.2 ст.36 Закону № 898-IV).

Отже, Закон №898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому, до прийняття Закону №1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон №1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження.

У зв`язку з цим, якщо іпотечне майно підпадає під ознаки, визначені пп.1 п.1 Закону № 1304-VII, то на нього не може бути звернуто стягнення, у тому числі в порядку ст.37 Закону №898-IV шляхом реєстрації права власності за Іпотекодержателем на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі.

Такого висновку було зроблено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 20.11.2019р., справа №802/1340/18-а, яку суд вважає доцільним застосувати при розгляді даної справи.

Суд не погоджується з позицією представника відповідача про необхідність застосування до спірних правовідносин постанови Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 09.12.2019р., справа № 464/8589/15-ц, відповідно до якої положення Закону України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюються на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку», а саме шляхом укладання іпотекодержателем від свого імені з будь-якою особою договору купівлі-продажу предмету іпотеки на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі. Тобто зазначена справа не є тотожною тій, що зараз розглядається судом і щодо аналогічних справ з якою є правовий висновок саме Великої Палати Верховного Суду.

Також суд вважає, що в силу логіки побудови й мети існування процесуальних механізмів забезпечення єдності судової практики, висновки Великої Палати Верховного Суду мають перевагу над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного суду.

Виходячи з цього, застосуванню в даній справі підлягає не висновок, що міститься в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 09.12.2019р., справа № 464/8589/15-ц, а висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019р., справа №802/1340/18-а.

В даній справі судом встановлено, що квартира за адресою АДРЕСА_1 , яка є предметом іпотеки за іпотечним договором №5889704 від 03.12.2007р., укладеним в забезпечення виконання споживчого кредитного договору №5889689 від 03.12.2007р., має загальну площу 69,21 кв.м., використовується як місце постійного проживання позивача та його сім`ї. Зазначені обставини підтверджуються зазначеними кредитним та іпотечним договорами, копією позовної заяви ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення, яка зараз перебуває на розгляді в Жовтневому районному суді м.Запоріжжя. При цьому, суд враховує, що зазначені обставини представником відповідача ПАТ «ПУМБ», як особою, яка заперечує їх, жодними належними та допустимими доказами не спростовані.

Таким чином, суд вважає, що зазначене майно підпадає під дію Закону №1304-VII, отже, на нього не може бути звернуто стягнення, в т.ч. в порядку ст.37 Закону №898-IV шляхом реєстрації права власності за Іпотекодержателем на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі і відповідно у державного реєстратора Христенка Є.В. були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ПАТ «ПУМБ».

Крім того, слід наголосити, що на час звернення стягнення на предмет іпотеки, в квартирі була зареєстрована та проживала з моменту народження малолітня дитина - син Позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_6 від 15.08.2018 р. та довідкою про реєстрацію місця проживання

Батьком ОСОБА_9 є ОСОБА_4 , який також зареєстрований в спірній квартирі.

Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України: «місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає».

Виходячи з вищенаведеного, малолітній ОСОБА_9 з моменту свого народження має право проживання та користування житловим приміщенням, та мав право на момент звернення стягнення на нього.

У ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» зазначається, шо діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Згідно статті 16 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., ратифікованою постановою Верховної ради УРСР від 27.02.1991 р., жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей»: «держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна.

Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.

Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям».

Таким чином, при вчиненні дій щодо зміни власника квартири, права проживання на яку має дитина, банк та державний реєстратор повинні були попередньо отримати на такі дії відповідний дозвіл органу опіки та піклування, в порядку ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей». Не отримання відповідного дозволу свідчить про незаконність дій державного реєстратора.

На підставі вищевикладеного позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 слід задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ст.3,6,15,16,589,611,627,629 ЦК України, ст.12,33,35-37 Закону України «Про іпотеку», ст.10,11,26,27,37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.40,61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127, ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141,258,263-265 ЦПК України,

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 81, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Публічного Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», Державного реєстратора Виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області Христенка Євгена Васильовича про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 41828814 від 27.06.2018 р. від 27.06.2018 р. 12:47:05, державного реєстратора Виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області, ОСОБА_5 , щодо реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 яка належала ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) на праві спільної сумісної власності та перейшла у власність до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк»

Стягнути з Публічного Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул.. Андріївська. 4), Державного реєстратора Виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області Христенка Євгена Васильовича (, місцезнаходження: 70530, Запорізька область, Орхівський район, смт. Комишуваха, вул.. Богдана Хмельницького. 49) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) судовий збір по 576 (п`ятсот сімдесят шість) гривень 30 копійок з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в тридцяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: М.В. Антоненко