Справа № 278/1457/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року м. Житомир

Житомирський районний суду Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Франчука В. С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна" (далі - ТОВ "Росвен Інвест Україна") звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову вказано, що 15.01.2013 року між ПАТ "Дельта Банк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 003-05067-150113, згідно якого позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 11881,39 грн, з кінцевим строком погашення до 14.12.2015 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, на вимоги про погашення заборгованості не реагувала.

27.04.2018 року між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "Росвен Інвест Україна" було укладено договір факторингу № 410/К, відповідно до якого позивач набув право вимоги, зокрема, за вищевказаним кредитним договором від 15.01.2013 року, заборгованість відповідача ОСОБА_1 станом на 14.05.2021 складає у загальному розмірі 9925,68 грн, з яких: 7726,60 грн - прострочена заборгованість за тілом кредиту, 0,75 грн - прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом, 686,50 грн - 3 % річних від простроченої суми, 1511,83 грн - інфляційні втрати.

Позивач зазначає, що додаткових нарахувань штрафних санкцій, пені та іншого з моменту відступлення права вимоги, ним, як новим кредитором, не було здійснено. Всі суми пені та відсотків були нараховані первинним кредитором - ПАТ "Дельта Банк".

Посилаючись на те, що відповідачем були проігноровані неодноразові вимоги щодо погашення заборгованості за кредитним договором, позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у загальному розмірі 9925,68 грн та сплачений судовий збір по справі у розмірі 2270,00 грн.

Ухвалою суду від 04.06.2021 року вказаний позов прийнято до провадження і справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

18.06.2021 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву (а.с. 26-27), в якому вказує, що позовну заяву відповідач не визнає в повному обсязі та просить відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що доказів на підтвердження того, що у відповідача є будь-який борг перед ПАТ «Дельта банк» позивачем не надано, а отже, наявність заборгованості за кредитним договором позивачем не доведена. Крім того, зазначив, що ТОВ «Росвен Інвест Україна» слід також відмовити у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності.

Представник позивача ТОВ "Росвен Інвест Україна" у судове засідання не з`явився, у позовній заяві вказав, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутності (а.с. 4).

Представник відповідача ОСОБА_2 подав клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника; просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та вирішити питання про розподіл понесених витрат на правову допомогу (а.с. 36).

Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного провадження, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 15.01.2013 року між ПАТ "Дельта Банк" та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір шляхом звернення відповідача до банку із заявою № 003-05067-150113 (а.с. 11-12).

Згідно із зазначеною заявою, яку відповідач ОСОБА_1 власноручно підписала, остання погодилась з тим, що ця заява разом правилами надання послуг при здійсненні кредитування фізичних осіб у ПАТ "Дельта Банк" та тарифами банку складає між ним та банком кредитний договір.

За умовами вказаного кредитного договору відповідачу ОСОБА_1 було надано кредит в розмірі 11881,39 грн, строком на 35 місяців, зі сплатою щомісячного платежу по кредиту у розмірі 340,00 грн, фіксованої відсоткової ставки 0,01 % річних за користування кредитними коштами та комісії за обслуговування кредитної заборгованості 0,00 % в місяць.

27.04.2018 року між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "Росвен Інвест Україна" було укладено договір № 410/К про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, відповідно до якого позивач набув право вимоги, зокрема, і за вищевказаним кредитним договором від 15.01.2013 року, укладеним між ПАТ "Дельта Банк" та ОСОБА_1 , що підтверджується наявними у матеріалах справи копією вказаного договору про відступлення прав вимоги та витягом з реєстру передачі прав вимоги до цього договору (а.с. 6-8).

З наявного у матеріалах справи витягу з реєстру передачі прав вимоги до вищевказаного договору про відступлення прав вимоги вбачається, що загальний розмір заборгованості відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором, укладеним 15.01.2013 року з ПАТ "Дельта Банк", на момент відступлення права вимоги становить 7727,35 грн, з яких: 7726,60 грн - прострочена заборгованість за тілом кредиту, 0,75 грн - прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом, пеня - 0,00 грн (а.с. 8).

Додаткових нарахувань штрафних санкцій, пені тощо з моменту відступлення права вимоги, позивачем, як новим кредитором, не було здійснено. Всі суми пені та відсотків були нараховані первинним кредитором - ПАТ "Дельта Банк".

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частинами 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наданий позивачем витяг з реєстру передачі прав вимоги заборгованості ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором у сумі 7727,35 сам по собі не може вказувати на існування реальної заборгованості без підтвердження обставин її виникнення (несвоєчасне погашення боргу тощо), оскільки вказана сума не підтверджена відповідним розрахунком та не підтверджується з випискою з особового рахунку відповідача.

Інших доказів на підтвердження наявності заборгованості у відповідача позивачем суду не надано.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Частиною 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Згідно п. 2.3 кредитного договору №003-05067-150113 від 15.01.2013 строк кредиту становить 35 місяців, тобто до 14.12.2015 року.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою 25.05.2021 року, тобто після спливу установленого строку позовної давності.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволення позовних вимог слід відмовити.

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За умовами ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Ч. 4 вказаної статті передбачено, що якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

У ч. 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» зазначено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо, визначаються в договорі про надання правової допомоги.

У матеріалах справи міститься договір № 21/21 від 14.06.2021 року про надання правової допомоги, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Ляховим О. В. (а.с. 37-39).

Згідно акту виконаних робіт № 1-1-21/21 від 23.07.2021 року, який підписаний ОСОБА_1 та адвокатом Ляховим О. В., до переліку наданих адвокатським бюро послуг входить складання відзиву на позовну заяву - 4000,00 грн; складання клопотання про перенесення розгляду справи - 500,00 грн; складання клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника - 500,00 грн (а.с.12). Загальна вартість послуг становить 7000,00 грн (а.с. 40).

Однак, на підтвердження зазначеного представником відповідача не надано суду доказів фактичної оплати витрат, необхідних для надання правничої допомоги (чеків, квитанцій, ордерів, тощо).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про відшкодування судових витрат слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 512, 514, 526, 610, 625, ч. 1 ст. 1048, ч. 1, 2 ст. 1054, ч. 1 ст. 1077 ЦК України, ст. cт. 10, 12, 13, 17, 81, 89, ст. ст. 133, 137 141, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 256, 257, ч. 1, ст. 261, ст. 263-265, ч. 4 ст. 267, ст. ст. 279, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Відмовити в задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 про відшкодування понесених витрат на правову допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 03.08.2021 року.

Суддя О. М. Дубовік