29.10.2021 ' ЄУН 337/4442/21
Провадження 2/337/2202/2021
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29.10.2021 року Хортицкий районний суд м. Запоріжжя
в складі: головуючого судді Салтан Л.Г.
за участю секретаря Шаповалової А.В.
представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), до ОСОБА_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 ), третя особа: Департамент міграційних послуг Запорізької міської ради по Хортицькому району (м.Запоріжжя, вул.Лахтінська, 10), про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
10.08.2021 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_4 . В обґрунтування позову зазначив, що відповідач не мешкає в спірній квартирі без поважних причин з 2014 року та втратив право користування житловим приміщенням.
Ухвалою суду від 11.08.2021 року відкрито загальне позовне провадження по справі, відповідачам встановлений строк на подання відзиву та зустрічного позову.
Ухвалою суду від 04.10.2021 року справа призначена до розгляду.
У судове засідання позивач ОСОБА_3 не з`явився, в матеріалах провадження наявна заява щодо розгляду справи у її відсутність.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання повторно не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому порядку шляхом оголошення на сайті, відзив на позов не надала.
Позивач та представник позивача не заперечують проти розгляду справи у відсутності відповідача, з ухваленням заочного рішення, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з ч.1 п.2 ст.280 ЦПК України.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належними чином, причину неявки суд не повідомив.
Вислухавши пояснення позивача, свідків, розглянувши матеріали провадження, повно та всебічно встановив обставини справи, оцінив за внутрішнім переконанням наявні докази у справі, які є належними, достовірними та допустимими, давши належну оцінку як кожного доказу окремо так достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що відповідно до ст.ст. 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що 08.09.2014 року між ОСОБА_5 , який є батьком позивачів, укладено договір дарування з позивачем ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Тізінберг Д,Д., реєстровий номер 493.
08.07.2020 року між позивачем ОСОБА_1 та позивачем ОСОБА_3 укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Тізінберг Д,Д., реєстровий номер 833.
Відтак на теперішній час позивачам належить на праві власності в рівних частках по 1/2 частині квартири АДРЕСА_4 .
Відповідач ОСОБА_4 є матір`ю позивачів, у спірній квартирі по теперішній час зареєстрована як колишня дружина ОСОБА_5 , з 2014 року за адресою реєстрації не мешкає, витрат за сплату комунальних послуг не несе, добровільно виїхала зі спірного житла, однак не повідомила місце проживання.
Спірне житло ОСОБА_4 залишила добровільно, особисті речі, що належать їй у квартирі відсутні, що підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_5 , який пояснив, що шлюб між ним та ОСОБА_4 розірвано в 1998 року, після розірвання шлюбу діти залишилися мешкати з матір`ю в подарованій ним квартирі. В 2011 року відповідачка залишила дітей, покинула квартиру та виїхала в невідомому напрямку, залишила несплачену суму боргу за комунальні послуги. Діти з 2011 року мешкали з ним. 04.01.2012 року відповідачка повернулась, прожила один день та знову виїхала, в подальшому до 2014 року періодично телефонувала, запитувала дозвіл на проживання, в 2017 року -2018 року відповідачка знов з`явилась, зверталась з питанням про вселення, однак через деякий час знову зникла та до теперішнього часу не з`являлась.
Згідно пояснень свідка ОСОБА_6 , яка перебуває в зареєстрованому шлюбі з позивачем ОСОБА_1 з 2017 року, відповідачка ОСОБА_4 в спірній квартирі не мешкає, її речей там не знаходиться. На теперішній час в зазначеній квартирі мешкають квартиранти, які ніколи не повідомляли, що відповідачка претендує на житло .
Зазначені обставини підтверджуються також поясненнями свідка ОСОБА_7 , який пояснив суду, що з дитинства підтримує товариськи стосунки з ОСОБА_1 , відвідував його у спірній квартирі, бачив, що його мати не мешкає там, зі слів відомо, що виїхала до Криму чи на Закарпаття, адреси не залишила.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. ст. 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ст.391 ЦК України, власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно зі статтею 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом, у випадку відсутності без поважних причин більш ніж одного року.
Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 317, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 11,13, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), до ОСОБА_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 ), третя особа: Департамент міграційних послуг Запорізької міської ради по Хортицькому району (м.Запоріжжя, вул.Лахтінська, 10), про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_4 .
Копію рішення надіслати сторонам.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги з часу виготовлення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 02.11.2021року

Суддя: Л.Г. Салтан