Справа № 428/9705/19
Провадження № 22-ц/810/89/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року м.Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Лозко Ю.П.

суддів:Кострицького В.В., Луганської В.М.,

за участю секретаря судового засідання Сінько А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 23 листопада 2020 року ухваленого судом у складі: судді Юзефовича І.О. в приміщенні того ж суду

у цивільній справі про стягнення заборгованості,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1

встановив:

У серпні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивований тим, що 10 травня 2006 року відповідачка ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 14 300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. З метою отримання банківських послуг відповідачка 20 квітня 2006 року підписала заяву разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ та складає між нею та Банком договір, що підтверджується її підписом у заяві.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі та надало відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором, а відповідачка в порушення умов кредитного договору не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Оскільки відповідачка ОСОБА_1 неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, АТ КБ «Приватбанк» просив стягнути з неї заборгованість за кредитним договором № б/н від 20 квітня 2006 року в сумі 124822,93 грн, з яких: 13435,82 грн - заборгованість за кредитом; 111387,11 грн заборгованість по процентам за користування кредитом з 20 квітня 2006 по 30 липня 2017 року.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 23 листопада 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 20 квітня 2006 року в розмірі 13435,82 гривень. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити в цій частині позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» у повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у даній справі сторони погодили оплату процентів за користування кредитними коштами, а також розмір процентної ставки, отже, при укладенні кредитного договору було досягнуто усі істотні умови договору, тому відсутні підстави для відмови банку в задоволенні вимог про стягнення з відповідачки заборгованості по процентам.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що з доводами позивача не згодна, вважає рішення суду першої інстанції законним та прийнятим з повним з`ясуванням всіх обставин по справі.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Предметом апеляційного перегляду справи є рішення суду в частині незадоволених вимог щодо стягнення відсотків з відповідачки за користування кредитом.

Задовольняючі частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави вважати, що під час укладення договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Крім того без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність підпису відповідачки на цих Умовах та правилах, надані банком Умови та Правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою стандартного (типового) кредитного договору, укладеного із відповідачкою ОСОБА_1 , і щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником. Отже, надані банком Умови та Правила надання банківських послуг не є частиною укладеного між сторонами договору, а між сторонами був безпосередньо укладений кредитний договір від 20 квітня 2006 року у вигляді заяви, підписаної сторонами, яка не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині, оскільки він не відповідає обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, виходячи з такого.

Із матеріалів справи вбачається та ніким не оспорюється, що 20 квітня 2006 року відповідачка підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Частинами 1,2 статті 83 ЦПК передбачено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» при зверненні до суду першої інстанції на підтвердження обставин, викладених в позовній заяві надано заяву в якій містяться тарифи банку (базова відсоткова ставка в місяць 3% розраховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів в році), довідку про видані кредитні картки, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитних карток, виданих на ім`я ОСОБА_1 , виписку про рух коштів.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

В статті 89 ЦПК зазначено,що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів),який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Проте, судом першої інстанції не виконані вимоги статті 89 ЦПК України, не з`ясовані всі обставини справи, на які посилався позивач в позовній заяві, та не досліджені всі доказі, а саме заява в якій містяться тарифи банку (базова відсоткова ставка в місяць 3% розраховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів в році), довідка про видані кредитні картки, довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, виданої на ім`я ОСОБА_1 , виписка про рух коштів, які додані до позовної заяви.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає за необхідне під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції дослідити заяву в якій містяться тарифи банку (базова відсоткова ставка в місяць 3% розраховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів в році), довідку про видані кредитні картки, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, виданої на ім`я ОСОБА_1 , виписку про рух коштів

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені закономяк істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Устатті 526 ЦК Українипередбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першоїстатті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

20 квітня 2006 року ОСОБА_1 підписала заяву в якій сторони погодили базову відсоткову ставку 3% в місяць, виходячи з розрахунку 360 днів в році.

Отже, відсоткова ставка на рік за укладеним сторонами договором складає 36% річних.

Таким чином, 20 квітня 2006 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», яке змінило найменування на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», та ОСОБА_1 у встановленій законом письмовій формі укладено договір б/н, відповідно до умов якого сторони погодили відсоткову ставку за користування кредитними коштами. Договір у встановленому законом порядку відповідачкою не оспорювався та не визнавався недійсним.

На підставі вищевказаної заяви відповідачці відкрито картковий рахунок та видавалися кредитні картки № НОМЕР_1 зі строком дії 02/13, № НОМЕР_2 зі строком дії 11/15, про що свідчить довідка акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (а.с.116).

Отже, строк дії останньої картки зазначено 11/15.

Вказане відповідачкою не спростовано.

З наданої банком виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідачка після отримання карток неодноразово здійснювала операції як щодо зняття готівки з карткового рахунку, здійснювала покупки, так й частково погашала заборгованість по кредиту.

За таких обставин є безпідставним посилання суду першої інстанції на те, що відсутні домовленості сторін по сплату процентів за користування кредитними коштами, наданий банком витяг з Тарифів не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, так як вони достовірно не підтверджують вказаних обставин, оскільки у даній справі відповідачкою підписана заява в якій позивач та відповідачка погодили, зокрема, розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, порядок та строк повернення коштів.

В статті 629 ЦК України зазначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В порушення вимог закону та умов договору відповідачка зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим, згідно розрахунку позивача, станом на 31 травня 2019 року за відповідачкою утворилася заборгованість у сумі 577184,31 гривень, яка складається з: 13435,82 гривень - заборгованість за кредитом, 561348,49 гривень - по процентам за користування кредитом, 2400 гривень - за нарахованою комісією.

Згідно зі ст. ст.526,530,ч. 1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ( стаття 610 ЦПК України).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530,631 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другоюстатті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другоюстатті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Із наданого ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем заборгованість по відсоткам за користування кредитом розрахована за період з 20 квітня 2006 року по 30 липня 2017 року в сумі 111387,11 грн.

Відповідно до довідок наданих позивачем (а.с. 116,174) строк дії картки № НОМЕР_2 є 11/15 року.

Отже, зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, та після 30 листопада 2015 року позивач не мав права нараховувати проценти за користування кредитними коштами.

Колегія суддів вважає, оскільки право позивача нараховувати проценти за користування кредитом припинилося, то вимога банку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентами за користування кредитом за період з 01 грудня 2015 року по 31 травня 2019 року не підлягає задоволенню за необґрунтованістю.

У відзиві на позовну заяву відповідачкою ОСОБА_1 заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до вимог за кредитним договором.

Апеляційний суд вважає необхідним прийняти посилання відповідачки щодо застосування строку позовної давності.

У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

В статті 257 ЦК України зазначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1,5 ст. 261 ЦК України).

Оскільки позивач до суду із вимогою про стягнення з відповідачки заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 20 квітня 2006 року по 30 листопада 2015 року звернувся 16 серпня 2019 року через систему електронний суд, то ці вимоги не підлягають задоволенню з підстав їх пред`явлення поза межами строків позовної давності.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню відповідно до п.п.1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням в цій частині нового судового рішення, яким в задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, яка виникла станом на 30 листопада 2015 року відмовити за пропуском строку позовної давності, а щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 01 грудня 2015 року по 31 травня 2019 року відмовити за необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч . 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 23 листопада 2020 року в оскаржуваній частині позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, яка виникла станом на 30 листопада 2015 року відмовити за пропуском строку позовної давності, а щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 01 грудня 2015 року по 31 травня 2019 року відмовити за необґрунтованістю.

Постанова Луганського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Дата складення повної постанови 07 червня 2021 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

В.М. Луганська