Провадження № 2/522/4354/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року

Приморський районний суд м. Одеси:

під головуванням - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання: Баланюк Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із позовом, по якому просила суд визнати звільнення незаконним, поновити на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 14.05.2020 року судовому експерту сектору почеркознавчих досліджень лабораторії криміналістичних досліджень №2 Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Крючковій Марині Олександрівні, надано попередження.

В цьому попереджені йдеться про те, що Наказом по Одеському НДІСЕ від 29 квітня 2020 року №74 з 30.04.2020 року введений в дію Штатний розпис Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України на 2020 рік, затверджений Державним секретарем Міністерства юстиції України О.В. Богачовою 24.04.2020 року.

Також в попередженні запропоновано нібито єдину вакантну посаду, наявну в Відповідача Судового експерта на період відсутності основного працівника (за строковим трудовим договором), тобто з погіршенням умов праці, адже Позивач ОСОБА_1 працювала за безстроковим трудовим договором.

20.07.2020 року був виданий наказ Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України №264-к за підписом в.о. директора Ю.Г. Чердинцева про звільнення ОСОБА_1 .

В тексі наказу зазначається, що у зв`язку зі зміною структури Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, затвердженої 10.04.2020 року Міністром юстиції України, змін в організації праці, наказу Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 29.04.2020 №74-о.д. «Про введення в дію штатного розпису ОНДІСЕ» та відповідно до п.1 ст. 40, ст. 44, ст.. 49-2 Кодексу Законів про працю України звільнено ОСОБА_1 , судового експерта сектору почеркознавчих досліджень лабораторії криміналістичних досліджень №2 Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз 21 липня 2020 року згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з реорганізацією

За час роботи в ОНДІСЕ Позивач ОСОБА_1 04.07.2019 року була нагороджена почесної грамотою за підписом директора А.І.Ріпенко за сумлінну працю, високий професіоналізм, зразкове виконання службових обов`язків та з нагоди професійного свята Дня судового експерта.

Позивач, вважає наказ про звільнення №264-к від 20 липня 2020 року та попередження від 30.04.2020 року незаконними, безпідставними, винесеними з грубим порушенням норм діючого законодавства України про працю, та таким, що підлягає скасуванню.

Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду із даним позовом.

Сторони по справі до судового засідання не з`явились, про дату, час та місце його проведення повідомлені належним чином.

Представник позивача ОСОБА_2 надав до суду клопотання про проведення судового засідання за його відсутності, заявлені вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити.

Від представника відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого в задоволенні позову просив відмовити та зазначив, що підставою для винесення оскаржуваного наказу є те, що за період з 01.02.2019 року по 20.07.2020 рік, час коли позивачка займала посаду судового експерта з почеркознавчих досліджень, структурним підрозділом з почеркознавчих досліджень виконано 562 одиниці експертної роботи, з яких лише одну судову почеркознавчу експертизу виконала позивачка у складі комісії. ОСОБА_1 отримувала на постійній основі надбавки та премії.

З метою оптимізації діяльності установи та для забезпечення ефективного і цільового використання фінансових ресурсів ОНДІСЕ була здійснена реорганізація Інституту, яка полягала в зміні структури та штатного розпису.

Необхідність оптимізації та налагодження чіткої роботи працівників вузької спеціалізації однієї галузі знань зумовила реорганізацію трьох великих (за чисельністю працівників) лабораторій на їх більшу кількість. Так, замість 4 лабораторій в ОНДІСЕ із введенням нового штатного розпису стало 9 лабораторій та 2 відділи.

Також представник відповідача посилається на те, що із розрахунку середньоденної заробітної плати за зазначений період, наданого головним бухгалтером ОНДІСЕ, середньоденна заробітна плата складає 461,80 гривень.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.05.2020 року судовому експерту сектору почеркознавчих досліджень лабораторії криміналістичних досліджень №2 Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (далі по тексту - ОНДІСЕ) Крючковій Марині Олександрівні тобто Позивачу, надано попередження.

В цьому попереджені йдеться про те, що Наказом по Одеському НДІСЕ від 29 квітня 2020 року №74 з 30.04.2020 року введений в дію Штатний розпис Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України на 2020 рік, затверджений Державним секретарем Міністерства юстиції України О.В. Богачовою 24.04.2020 року.

В попереджені зазначається про запропоновану нібито єдину вакантну посаду, наявну в Відповідача Судового експерта на період відсутності основного працівника (за строковим трудовим договором), тобто з погіршенням умов праці, адже Позивач ОСОБА_1 працювала за безстроковим трудовим договором.

Попередження датовано 30.04.2020 року, однак вручено Позивачу ОСОБА_1 лише 14.05.2020, про що в ньому і зазначено, також Позивач ОСОБА_1 вказала, що не згодна із запропонованою посадою.

20.07.2020 року був виданий наказ Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України №264-к за підписом в.о. директора Ю.Г.Чердинцева про звільнення ОСОБА_1 .

В цьому наказі зазначається, що у зв`язку зі зміною структури Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, затвердженої 10.04.2020 року Міністром юстиції України, змін в організації праці, наказу Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 29.04.2020 №74-о.д. «Про введення в дію штатного розпису ОНДІСЕ» та відповідно до п.1 ст. 40, ст. 44, ст.. 49-2 Кодексу Законів про працю України звільнено ОСОБА_1 , судового експерта сектору почеркознавчих досліджень лабораторії криміналістичних досліджень №2 Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз 21 липня 2020 року згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з реорганізацією.

В тексті наказу №264-к від 20.07.2020 зазначено, що підставою наказу про звільнення ОСОБА_1 попередження ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 49 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України підставами припинення договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

Відмова працівника від пропозицій перейти на роботу в інше підприємство, до складу якого передано структурний підрозділ, в якому він працював, не могла бути підставою для припинення трудового договору за пунктом 6 статті 36 КЗпП України, що застосовується при відмові працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також при відмові від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 КЗпП України.

Зміна істотних умов праці може бути визнана законною лише в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці.

Зміна істотних умов праці, передбачена частиною третьою статті 32 КЗпП України, за своїм змістом не тотожна звільненню у зв`язку із зміною організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці.

Під час звільнення працівника на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації праці, в тому числі скорочення штату працівників, необхідно дотримуватись гарантій, передбачених ст. 49-2 КЗпП України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Пунктом 19 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.1992р., № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за скороченням штату, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності або штату працівників; чи додержано роботодавцем норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника; які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що роботодавець не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві; чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі, чи був попереджений працівник за 2 місяці про наступне вивільнення.

Крім того, статтею 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5. 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції. Служби безпеки України. Державного бюро розслідувань України. Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Позивач ОСОБА_1 за час своєї трудової діяльності в органах внутрішніх справ працювала на посадах інспектора та старшого інспектора відділу комплектування управління кадрового забезпечення ГУМВС України в Одеській області, помічника начальника з кадрового забезпечення НДЕКЦ при ГУМВС України в Одеській області, тобто ОСОБА_1 мала можливість працювати в лабораторії інформаційно-аналітичного забезпечення експертної діяльності з огляду на її попередній досвід роботи, про який було достеменно відомо керівництву ОНДІСЕ.

За час роботи в ОНДІСЕ Позивач ОСОБА_1 04.07.2019 року була нагороджена почесної грамотою за підписом директора А.І.Ріпенко за сумлінну працю, високий професіоналізм, зразкове виконання службових обов`язків та з нагоди професійного свята Дня судового експерта.

Також суд звертає увагу на те, що був укладений колективний трудовий договір та обрана уповноважена особа - представник трудового колективу, а отже з ним повинні були узгодити звільнення Позивача ОСОБА_1 , оскільки ця особа має усі права, аналогічні з первинною профспілковою організацією на підприємстві.

Враховуючи наведене вище суд вважає за можливе визнати незаконним та скасувати наказ № 264-к від 20 липня 2020 року за підписом в.о. директора Ю.Г.Чердинцева про звільнення ОСОБА_1 судового експерта сектору почеркознавчих досліджень лабораторії криміналістичних досліджень №2 Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз 21 липня 2020 року згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з реорганізацією та поновити її на посаді.

Відповідно до частини 1 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної правової підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновленим на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

При визначені середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 , необхідно керуватися Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою КМ України від 08.02.1995р., № 100 (із змінами та доповненнями).

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком.

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Оскільки звільнення ОСОБА_1 відбулося 21 липня 2020 року, то і обчислювати середній заробіток за час вимушеного прогулу необхідно не з заробітної плати за червень і травень, які передували звільненню, а з заробітної плати за квітень та травень, адже в червні ОСОБА_1 знаходилася у відпустці.

Відповідно до довідки про доходи від 28.07.2020 року, Позивачу ОСОБА_1 нараховано в квітні 2020 року 12413,34 гривень, травні 2020 року 41824,94 гривень, червні 2020 року 0,00 гривень.

Заробітна плата ОСОБА_1 за квітень складає 12413,34 гривень, за травень - 41824,94 гривень. Середньоденна заробітна плата складає 12413,34 + 41824,94 = 54238,28 гривень : 40 робочих днів = 1355, 96 гривень. Кількість робочих днів вимушеного прогулу з 21 липня 2020 року по 27.10.2021 року складає 318 днів.

Отже, середній заробіток ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача, та складає 431195,28 гривень (1355,96 гривень х 318 днів = 431195,28 гривень).

З наведеного вище, суд вважає позов законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 червня 2020 року у справі № 461/770/19.

Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити.

На підставі викладеного та керуючись: ст.ст. 40,41, 149, 235 КЗпП України, ст. ст.2,4,13,76-81,95,258-259,263 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,- задовольнити.

Визнати незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади судового експерта сектору почеркознавчих досліджень лабораторії криміналістичних досліджень №2 Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді судового експерта сектору почеркознавчих досліджень лабораторії криміналістичних досліджень №2 Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Стягнути з Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України ( ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 431 195,28 грн.

Стягнути з Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України ( ) в дохід держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 1 місяць допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 01.11.2021 року.

Суддя: Р.Д. Абухін

27.10.21