Єдиний номер справи 473/1677/21
Провадження 22-ц812/2062/21 Головуючий по 1 інстанції Лузан Л.В.
Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

03 листопада 2021р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Ямкова О.О.,

секретар судового засідання Андрієнко Л.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 вересня 2021р.

за позовом ОСОБА_1 до Вознесенського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державна казначейська служба України, про відшкодування шкоди,

встановила:

У травні 2021р. ОСОБА_1 пред`явив позов до Вознесенського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про відшкодування 43368,59 грн. майнової і 144 000 грн. моральної шкоди.

Позивач зазначав, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 22.08.2019р. на його користь з ОСОБА_2 стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

24.09.2019р. судом видано виконавчий лист на підставі якого 10.01.2020р. державним виконавцем відкрито виконавче провадження.

Проте рішення суду про стягнення аліментів не виконується, державним виконавцем не вживалось жодних дій та заходів направлених на його виконання.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 03.02.2021р. встановлена бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на його запит на отримання публічної інформації.

Оскільки рішення суду про стягнення аліментів не виконано, то бездіяльність відповідача не потребує доказуванню, а тому позивач просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України 43368,59 грн. майнової шкоди (не отримані аліменти за період з 08.05.2019р. по день пред`явлення позову) та 144 000 грн. компенсації за завдану моральну шкоду (мінімальна заробітна плата за кожен місяць порушення прав), яка полягає у душевних і психологічних стражданнях у зв`язку з не виконанням органом державної влади рішення про присуджені кошти, зневірі до верховенства закону, що змусило змінити звичний спосіб життя і працювати понаднормово.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 вересня 2021р. у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність рішення суду, просив його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідач, в поданому відзиві на апеляційну скаргу, вважає рішення суду законним і обґрунтованим.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 22.08.2019р. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 08.05.2019 року до досягнення старшою дитиною повноліття, а в подальшому в розмірі ј частини до досягнення повноліття молодшою дитиною.

24.09.2019р. Черкаським районним судом Черкаської області позивачу видано виконавчий лист №707/1094/19, який був пред`явлений до примусового виконання до Вознесенського ВДВС у Вознесенському районі Миколаївської області ПМУ МЮ (м. Одеса).

10.01.2020р. державним виконавцем Червоною Я.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №60943683 з виконання виконавчого листа №707/1094/19.

З матеріалів виконавчого провадження №60943683 слідує, що державним виконавцем вживались заходи направлені на виконання рішення суду, а саме: здійснювались запити до органів фіскальної служби, внутрішніх справ, пенсійного фонду, отримувалась інформація з державних реєстрів для з`ясування місця роботи, доходів, рахунків у банківських установах, майна і майнових прав боржника, виносились постанови про арешт коштів та майна боржника, про накладення штрафу на боржника, про застосування до боржника обмежувальних заходів, а також внесені відомості про боржника до Єдиного реєстру боржників.

Таким чином, доводи позивача в позовній заяві та в апеляційній скарзі стосовно того, що державним виконавцем не вживалось жодних дій та заходів направлених на виконання рішення про стягнення аліментів та про обґрунтування оскаржуваного рішення лише відзивом на позовну заяву є безпідставними і спростовуються матеріалами виконавчого провадження (а.с.23-64), яким суд дав оцінку у відповідності зі ст.89 ЦПК.

Доводи позивача відносно того, що бездіяльність відповідача не потребує доказуванню, так як сам по собі факт невиконання рішення суду не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між несвоєчасним виконанням рішення, яке набрало законної сили та завданою шкодою.

Невиконання рішення суду не може напряму ототожнюватися із завданою позивачеві майновою шкодою, оскільки остаточно не втрачена можливість стягнення грошових коштів з боржника.

Невиплачені позивачу кошти на виконання ухваленого на його користь судового рішення не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі ст.ст.1173, 1174 ЦК. Наслідком такого відшкодування буде подвійне стягнення коштів. Саме такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 23.12.2019р. по справі №752/4110/17, від 12.03.2020р. по справі №757/74887/17-ц, від 03.06.2020р. по справі №642/3839/17, від 12.08.2020р. по справі № 761/7165/17.

Що ж стосується вимог про відшкодування на підставі ст.ст.23,1167 ЦК моральної шкоди, то в даному провадженні не встановлено факту бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби в частині належного та ефективного виконання судового рішення про стягнення аліментів з яким пов`язував позивач цю шкоду.

Такий факт не було встановлено і рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 03.02.2021р. (справа №580/5521/20), тому що цим рішенням встановлена бездіяльність відповідача лише щодо ненадання відповіді позивачу на його запит на отримання публічної інформації.

З`ясувавши, що розмір шкоди, яку позивач просив стягнути з відповідача є сумою, що підлягає стягненню в порядку примусового виконання судового рішення, ухваленого на його користь і ці кошти не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі ст.ст. 1173, 1174 ЦК та недоведеність факту заподіяння позивачу посадовими особами державної виконавчої служби моральної шкоди через їх неправомірну бездіяльність при виконанні рішення про стягнення аліментів, суд дійшов до вірного висновку про необхідність відхилення позовних вимог.

Оскільки суд ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.367,374,375,382 ЦПК, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 вересня 2021р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст. 389 ЦПК підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 03 листопада 2021р.

Головуючий: Судді: