Справа № 466/5066/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Едер П.Т.
Провадження № 22-ц/811/1289/20 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В.

секретаря: Скакун І.А.

за участю: представника ПП «Наш Ринок» - Павлишина І.А., представника управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради Мотова Є.Г., прокурора Яворського Я.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 квітня 2014 року у справі за позовом Львівської міської ради до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: третя міська комунальна клінічна лікарня, управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, приватний нотаріус Романчук - Василик В.С., приватне підприємство «Наш ринок» про встановлення нікчемності договорів купівлі - продажу та визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

Львівська міська рада звернулася до суду з позовом, в якому просила суд встановити нікчемність правочинів, якими було відчужено адміністративно-побутову будівлю, позначену на плані літерою «О`загальною площею 129,3 кв.м. та нежитлової будівлі, позначеної на плані літерою «Г-1», загальною площею 143,1 кв.м, що знаходяться в АДРЕСА_1 , як таких що порушують публічний порядок, застосувати наслідки недійсності правочинів та визнати за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради право власності на будівлі.

Позовні вимоги мотивувала тим, що постановою Львівського апеляційного господарського суду від 01.12.2010 скасовано рішення Господарського суду Львівської області від 27.07.2010, яким визнано право власності ОСОБА_1 на адміністративно-побутову будівлю, позначену на плані літерою «О» загальною площею 129,3 кв.м.,що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлову будівлю, позначену на плані літерою «Г-1», загальною площею 143,1 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Ці будівлі згідно постанови Львівського апеляційного господарського суду від 01.12.2010 визнані самочинним будівництвом.

Львівська міська рада є власником земельної ділянки, на якій збудовані будівлі, та дозволу на будівництво не давала.

Вищезазначені договори купівлі - продажу нерухомого майна порушують публічний порядок та вчинені з метою, що суперечить інтересам громади м. Львова.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 28 квітня 2014 року, в якому виправлено описку ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2014 року, позов задоволено.

Встановлено нікчемність договору купівлі - продажу від 06.09.2010 адміністративно-побутової будівлі, позначеної на плані літерою «О» загальною площею 129,3 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Встановлено нікчемність договору купівлі - продажу від 06.09.2010 нежитлової будівлі, позначеної на плані літерою «Г-1», загальною площею 143,1 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Визнано за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради право власності на адміністративно-побутову будівлю, позначену на плані літерою «О» загальною площею 129,3 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на нежитлову будівлю, позначену на плані літерою «Г-1», загальною площею 143,1 кв. м, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 16 червня 2015 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ЛМР відхилено, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 квітня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.09.2015 рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 16 червня 2015 року залишено без змін.

Касаційний суд вказав, що задовольняючи позовні вимоги, суди на підставі належним чином оцінених доказів, дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог Львівської міської ради про визнання права власності на спірні будівлі, встановивши незаконність набуття права власності ОСОБА_1 на ці будівлі та нікчемність правочинів по відчуженню ним цих будівель.

Рішення суду в частині визнання за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради право власності на адміністративно-побутову будівлю, позначену на плані літерою «О» загальною площею 129,3 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на нежитлову будівлю, позначену на плані літерою «Г-1», загальною площею 143,1 кв. м, що знаходиться в АДРЕСА_1 ,оскаржило Представництво Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу, яке не брало участі у справі.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, зазначає, що оскаржуваним рішенням суду визнано право власносності на самовільно збудовані будівлі на землях історико-культурного призначення, безпосередньо на території пам`яток культурної спадщини. Зазначає, що Львівська міська рада не повідомила суди першої та апеляційної інстанції про те, що спірні об`єкти нерухомого майна споруджено на території 2 пам`яток культурної спадщини, а саме: «Старе Єврейське кладовище, XIV століття - 1855 рік, між вулицями Рапопорта, Базарна, Броварна та Клепарівська», що на підставі наказу Міністерства культури і туризму України від 21.12.2010 № 1266/0/16 - 10 внесено до Реєстру нерухомих пам`яток України як Пам`ятку історії, охоронний № 2951-Лв; а також «Будівля єврейського шпиталю» - 1913 рік, АДРЕСА_1 , охоронний № 1242, що включена до Переліку пам`яток культурної спадщини, що не підлягають приватизації, затвердженого ЗУ «Про Перелік пам`яток культурної спадщини, що не підлягають приватизації».Зазначає, що право власності на спірні будівлі оскаржуваним рішенням суду визнано за Львівською міською радою як за власником земельної ділянки, однак право власності, в тому числі й територіальної громади в особі органу місцевого самоврядування, не є безмежним чи безумовним. Вважає, що самочинне будівництво на пам`ятках та на місцях поховань створює загрозу їх пошкодження, руйнування, призводить до використання пам`яток для цілей, що суперечать їх охороні та збереженню, суперечить моральним засадам суспільства та, як наслідок, порушує як суспільні інтереси загалом, так й інтереси апелянта, зокрема. Вказує на те, що ЗУ України «Про поховання та похоронну справу» не передбачає можливості нецільового використання земель кладовища, а також закриття останніх. Просить рішення в частині визнання за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради права власності на адміністративно-побутову будівлю, позначену на плані літерою «О» загальною площею 129,3 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на нежитлову будівлю, позначену на плані літерою «Г-1», загальною площею 143,1 кв. м, що знаходиться в АДРЕСА_1 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у цій частині.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ПП «Наш ринок» Павлишин І.А., представник управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради Мотов Є.Г., прокурор Яворський Я.Т. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи.

Від Представництва Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу повторно поступило клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з участю апелянта в іншому судовому засіданні, проте як убачається з матеріалів справи, за довіреністю від 22.11.2020 апелянт уповноважив представляти його інтереси ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , кожен з яких діє самостійно (а.с.37 т.5), тому причини неявки судом не визнано поважними.

04.10.2021 через канцелярію суду від Львівської міської ради надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги у зв`язку з неможливістю забезпечити участь свого представника, посилаючись на його хворобу. Колегія суддів вважає, що зазначені у клопотанні обставини не можуть бути належною підставою для відкладення розгляду справи, враховуючи, що позивач не був позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що викладені у клопотанні обставини належними доказами не підтверджено.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання Представництва Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу та Львівської міської ради про відкладення розгляду справи.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що явка представників учасників справи в судові засідання не була визнана обов`язковою, судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду апеляційної скарги у даній справі за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про закриття апеляційного провадження з наступних підстав.

Частиною першою статті 352 ЦПК України передбачено, що особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки має право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Зазначеною правовою нормою визначено право особи подати апеляційну скаргу на рішення, яким розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких є скаржник, або міститься судження про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи у відповідних правовідносинах, виходячи з предмету та підстав позову. Якщо скаржник зазначає лише про те, що рішення може вплинути на його права та/або інтереси, та/або обов`язки, або зазначає (констатує) лише, що рішенням вирішено про його права та/або обов`язки чи інтереси, то такі посилання, виходячи з вищенаведеного, не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду апеляційної скарги.

Водночас судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги (такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 910/20190/16).

Відповідно до пункту третього частини першої статті 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обовязки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обовязки такої особи не вирішувалось.

Отже, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 362 ЦПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, у зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи зачіпає оскаржуване судове рішення безпосередньо права та обов`язки скаржника, та у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушено та питання про її права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися, закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 10.05.2018 у справі № 910/22354/15, від 17.05.2018 у справі № 904/5618/17, від 19.06.2018 у справі № 910/18705/17, від 11.07.2018 у справі № 911/2635/17, від 21.09.2018 у справі № 909/68/18, від 18.12.2018 у справі № 911/1316/17, від 27.02.2019 у справі № 903/825/18, від 22.07.2019 у справі № 911/2635/17, від 19.09.2020 у справі № 910/17558/18).

Як убачається з апеляційної скарги, апелянт вважає, що оскаржуване рішення стосується прав та охоронюваних законом інтересів Представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу щодо збереження культурної спадщини єврейського народу.

Рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 910/18705/17, від 03.06.2019 у справі № 910/6767/17, від 25.10.2019 у справі № 910/16430/14.

З матеріалів справи убачається, що спірні нежитлові будівлі розташовані на земельній ділянці, належній Львівській міській раді, Представництво Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу не є учасником спірних правовідносин, жодних висновків про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи оскаржуване рішення не містить, правових підстав для висновку про те, що оскаржуваним рішенням суд першої інстанції вирішив питання про його права, інтереси та (або) обовязки, немає.

У зв`язку із чим колегія суддів вважає, що Представництво Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу не є належним суб`єктом оскарження рішення суду , оскільки не має права на його оскарження.

Установивши в ході апеляційного перегляду, що Представництво Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу не має права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, оскільки таким не вирішено питання про його права, інтереси та (або) обов`язки, колегія суддів приходить до висновку про необхідність закриття апеляційного провадження.

Керуючись ст.ст. 362, 367, 368, 374, 377, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 квітня 2014 року у справі за позовом Львівської міської ради до фізичної особи підпри ємця ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: третя міська комунальна клінічна лікарня, управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, приватний нотаріус Романчук - Василик В.С., приватне підприємство «Наш ринок» про встановлення нікчемності договорів купівлі - продажу та визнання права власності закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст ухвали складено:12.10.2021.

Головуючий

Судді