Справа № 647/2297/21
№ провадження 2/647/622/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2021 року Бериславський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого-судді: Корсаненкової О.О.

за участю секретаря: Степанюк М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Берислав Херсонської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №647/2297/21 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Хвиля» Тягинської сільської ради про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник відповідача ОСОБА_2 ,

встановив:

У вересні 2021 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що з 24.06.2019 року вона працювала на посаді головного бухгалтера Львівського сільського житлово-комунального підприємства «Хвиля». Відповідно до наказу №1 від 23.01.2021 року її було звільнено з зазначеної посади за угодою сторін. На день звільнення заборгованість підприємства по нарахованій, але не виплаченій їй заробітній платі становила 18 107,36 грн.Заробітна плата їй не виплачена до цього часу. У зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 18 107,36 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 42 400 грн.

Ухвалою суду від 02.09.2021 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Судове засідання від 22.09.2021 року було відкладено через неявку сторін.

В судовому засіданні від 11.10.2021 року було оголошено перерву, ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, за клопотанням позивача витребувано у відповідача табелі обліку робочого часу, штатний розпис та довідку про середньомісячну заробітну плату ОСОБА_1 .

Позивач у останнє судове засідання не з`явилася, заявою від 11.10.2021 року просила розглянути справу за її відсутності. У судовому засіданні від 11.10.2021 року позов підтримала та зазначила, що у лютому 2021 року вона звільнилася, проте із нею не було проведено повного розрахунку, заборгованість по заробітній платі становила більше 23 000 грн. Вона чекала, у травні просила виплатити їй хоча б частину заборгованості на операцію. ОСОБА_1 було виплачено 5 000 грн., станом на серпень 2021 року заборгованість становить 18 107,36 грн., яку досі не виплачено. За цих обставин позивач просила позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала та зазначила, що ОСОБА_1 працювала не всі робочі дні на місяць, а два дні на тиждень, тому у підприємства фактично відсутня заборгованість по заробітній платі перед останньою. Також зазначила, що у зв`язку з децентралізацією та утворенням нових територіальних громад, підприємство було позбавлено можливості виплачувати наявні заборгованості, оскільки відбувалися зміни у керівництві. У задоволенні позову просила відмовити, оскільки у підприємства наявна чимала кредиторська заборгованість, воно не взмозі виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до наказу керівника Комунального підприємства «Хвиля» Тягинської сільської ради № 79 від 20.06.2019 року, ОСОБА_1 з 24.06.2019 року прийнято на посаду головного бухгалтера Львівського сільського житлово-комунального підприємства «Хвиля» (а.с. 4).

Згідно із наказом Львівського сільського житлово-комунального підприємства «Хвиля» №1 від 29.01.2021 року, ОСОБА_1 звільнено з посади головного бухгалтера ЛСЖКП з 01.02.2021 року за угодою сторін (а.с.5).

За довідкою КП «Хвиля» Тягинської сільської ради, посадовий оклад ОСОБА_1 в січні 2021 року складав 6 000,00 грн. (а.с.6).

З довідки КП «Хвиля» Тягинської сільської ради вбачається, що заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 складає 18 107,36 грн. (а.с.7).

Відповідно до розрахунку заробітної плати ОСОБА_1 , заробітна плата останньої за грудень 2020 року складала 5 000 грн., за січень 2021 року складала 6 000 грн. (а.с.18, 21), що також підтверджується розрахунково-платіжними відомостями за грудень 2020 року та січень 2021 року (а.с.27-28).

Згідно із табелями обліку робочого часу за період січень 2020 року січень 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 працювала у робочі дні (а.с.29-41).

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у статті 116 КЗпП України, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховують у розмірі середнього заробітку і який спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом термін винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Водночас структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Крім того, на підставі статті 2 Закону України «Про оплату праці», структуру заробітної плати можна визначити, беручи до уваги положення Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713 (далі - Інструкція № 114/8713), розробленої відповідно до Закону України від 17 вересня 1992 року № 2614-XII «Про державну статистику» та Закону України «Про оплату праці» з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці й стандартів Системи національних рахунків (за змістом преамбули цієї Інструкції).

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції № 114/8713 для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

При цьому інші виплати, що не належать до фонду оплати праці, встановлені в розділі 3 Інструкції № 114/8713, згідно з пунктом 3.9 якого до них відносяться суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні.

З наведених норм чинного законодавства вбачається, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) в розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. Окрім того, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні має разовий характер постанови Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16, від 11 лютого 2019 року у справі № 2609/11956/12-ц, від 05 червня 2019 року у справі № 694/215/16-ц).

Середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком № 100.

Пунктом 2 Порядку № 100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати (пункт 5 Порядку № 100).

За змістом пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Верховний Суд України у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 дійшов висновку, що право суду зменшити розмір середнього заробітку, який має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Водночас Верховний Суд України зауважив, що разом з тим при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Велика Палата Верховного Суду погодилася з таким висновком у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Водночас, виходячи з мети відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, з одного боку, не всі чинники, сформульовані у зазначеному висновку, відповідають такій меті. Так, сама лише наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум; момент виникнення такого спору, прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника, істотність розміру недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника не впливають на розмір майнових втрат, яких зазнає працівник у зв`язку з простроченням розрахунку. З іншого боку, істотним є період прострочення, хоча такий чинник у згаданій постанові Верховного Суду України не сформульований.

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16, і зазначила, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Такі правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

Судом встановлено, що відповідач вимоги Закону не виконав і в день звільнення не провів повного розрахунку, оскільки як вбачається з довідки КП «Хвиля» Тягинської сільської ради, підприємство станом на 13.08.2021 року має заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 у розмірі 18 107,36 гривень.

За таких обставин, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі при звільненні, підлягають задоволенню, оскільки виплата позивачеві заборгованості по заробітній платі не була проведена в день звільнення, тому підлягає стягненню в судовому порядку.

Посилання представника відповідача на те, що ОСОБА_1 працювала два дні на тиждень, у зв`язку з чим обрахунок її заробітної плати повинен бути інший, суд вважає необґрунтованим та не бере до уваги, оскільки зазначене спростовується довідкою про посадовий оклад позивача у січні 2021 року, довідкою про наявність заборгованості по заробітній платі, табелями обліку робочого часу за період січень 2020 року січень 2021 року.

Наданий представником відповідача штатний розпис ЛЖСКП «Хвиля» на 2019 рік не містить підписів посадових осіб, тому суд не бере його до уваги при прийнятті свого рішення.

Пояснювальна директора КП «Хвиля» ОСОБА_3 від 26.05.2021 року не є належним та допустимим доказом на спростування встановлених судом обставин.

Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного:

Судом встановлено, що на день звільнення працівника ОСОБА_1 середньомісячна заробітна плата останньої становила 5 500,00 грн. (заробітна плата у грудні 2020 року 5 000,00 грн., у січні 2021 року 6 000,00 грн.), середньоденна заробітна плата становить 256,00 грн. (11 000 грн.:43 (робочих дні)=256 грн.), а число робочих днів у спірному періоді (з 01.02.2021 року по 02.09.2021 року), які мають бути оплачені за середнім заробітком, - 148 днів.

Отже, за період з 01.02.2021 року по 02.09.2021 року, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 37 888,00 грн. (256,00 грн. х 148 робочих днів = 37 888,00 грн.).

Разом із тим, суд враховує розмір простроченої заборгованості 18 107,36 грн., період затримки (прострочення) виплати цієї заборгованості, а також те, що тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум пов`язана у тому числі із децентралізацію, утворенням нових адміністративних центрів та затвердженням територій об`єднаних територіальних громад, внаслідок чого Львівське сільське житлово-комунальне підприємство «Хвиля» було реорганізовано у КП «Хвиля» Тягинскої сільської ради, зміну керівництва підприємства, наявність у відповідача заборгованості по нарахуванням та податкам у загальному розмірі 391 092 грн. (станом на 01.02.2021 року), співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, та вважає за можливе зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З урахуванням усіх обставин справи, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 18 944,00 грн., у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.

Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути із Комунального підприємства «Хвиля» Тягинської сільської ради на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 18 107,36 грн. (вісімнадцять тисяч сто сім грн. тридцять шість коп.) та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 18 944 грн. (вісімнадцять тисяч дев`ятсот сорок чотири грн.).

Стягнути із Комунального підприємства «Хвиля» Тягинської сільської ради на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

У іншій частині позову відмовити.

Рішення в частині стягнення заробітної плати у межах виплати за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга до Херсонського апеляційного суду через Бериславський районний суд Херсонської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач Комунальне підприємство «Хвиля» Тягинської сільської ради, 74331, Херсонська область, Бериславський район, с. Львове, вул. Магістральна, 63/2, .

Повне рішення складено 04.11.2021 року.

Суддя О.О.Корсаненкова