Справа № 215/2506/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі: головуючого, судді - Демиденка Ю.Ю.

за участю: секретаря - Безкоровайної О.Т.

розглянувши в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в спрощеному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві,-

СУТЬ СПОРУ:

21.04.2021 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» /далі ПрАТ/ про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві в розмірі 500000 грн.

В обґрунтування вказує, що 06.11.2000 під час виконання трудових обов`язків на ПрАТ з його матір`ю ОСОБА_2 стався нещасний випадок, внаслідок якого вона померла.

Актом про нещасний випадок від 11.11.2000, нещасний випадок на виробництві, під час якого загинула ОСОБА_2 стався внаслідок порушення виробничої дисципліни при проведені оперативних підключень. Згідно вказаного акта особами, які допустили порушення законодавства про охорону праці, були визнані начальник дільниці підстанції ЦПО-2 ОСОБА_3 та електромонтер з обслуговування підстанцій ОСОБА_2 .

Внаслідок смерті матері позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що на момент її смерті він був малолітнім, у них були дуже довірливі, тісні стосунки, він завжди відчував її ОСОБА_4 та підтримку. Смерть матері корінним чином змінила його життя. Позивач постійно перебуває в напруженому психічному стані, у зв`язку із смертю матері він позбавився її батьківського піклування, любові, турботи та уваги, батько був змушений його виховувати один та незважаючи на всі зусилля забезпечити повноцінні побутові він не міг. Позивач і до цього часу відчуває, що не мав повноцінної сім`ї, тобто йому завдано суттєвих негативних незворотних наслідків.

В судове засідання представник позивача адвокат Радченко О.М. не з`явився надавши письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позов не визнала в повному обсязі. Крім того, представником відповідача був поданий відзив на позовну заяву, в якому вона вказує, що позовні вимоги вважає безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі. Зазначає, що нормативно-правовими актами, чинними на момент виникнення спірних правовідносин, не було передбачено її відшкодування членам сім`ї працівника, померлого внаслідок нещасного випадку на виробництві, отже таке право відсутнє у позивача і станом на теперішній час.

Ухвалою судді Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.04.2021 відкрито провадження по справі.

Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову не застосовувались.

Заслухавши думку сторін, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померл (а.с.5).

Відповідно до акту про нещасний випадок від 11.11.2000, нещасний випадок на виробництві, під час якого загинула ОСОБА_2 стався внаслідок порушення виробничої дисципліни при проведені оперативних підключень. Згідно вказаного акта особами, які допустили порушення законодавства про охорону праці, були визнані начальник дільниці підстанції ЦПО-2 ОСОБА_3 та електромонтер з обслуговування підстанцій ОСОБА_2 (а.с.6-7).

Отже, факт смерті ОСОБА_2 від нещасного випадку на виробництві встановлений актом про нещасний випадок від11.11.2000.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (рішення від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012).

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Події, які породили цивільне право ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди та стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами, мали місце до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, тому з огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР 1963 року.

Згідно зі статтею 440-1 ЦК Української РСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Необхідною умовою виникнення зобов`язання по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК Української РСР не визначає її поняття. Визначення цього поняття міститься в правових нормах спеціальних законів, що регулюють певні види суспільних відносин і передбачають право громадян та організацій на відшкодування моральної (немайнової) шкоди (наприклад, статті 1, 33, 34 Закону «Про зовнішньоекономічну діяльність», стаття 10 Закону «Про режим іноземного інвестування», стаття 24 Закону «Про захист прав споживачів», стаття 44 Закону «Про авторське право і суміжні права», стаття 12 Закону «Про охорону праці» та ін.). Разом з тим, враховуючи особливості правового регулювання суспільних відносин цими законодавчими актами, у відповідних нормах про поняття моральної (немайнової) шкоди, встановлюються і різні її критерії. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Стаття 440-1 ЦК Української РСР не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК Української РСР фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. У вказаній статті міститься пряма вказівка на те, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи, і порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Порушення законних прав, указаних в законі осіб, завжди є протиправним. Отже, неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. У статті 440-1 ЦК Української РСР виявляється дія принципу генерального делікту, закріпленого в статті 440 ЦК Української РСР, в силу якого заподіяння шкоди признається протиправним, якщо особа не була управоважена на її заподіяння.

Стаття 440-1 ЦК Української РСР є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Оскільки моральна шкода, завдана позивачу у зв`язку зі смертю її чоловіка в результаті нещасного випадку на виробництві, не відшкодовується ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ні Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 427, така моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК Української РСР 1963 року.

Як роз`яснено в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу Української РСР та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №210/3110/16-ц, яку відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок неналежного виконання своїх трудових обов`язків зокрема працівником відповідача та обумовлена неналежним виконанням відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Крім того, визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд виходить із конкретних обставин справи, характеру та ступеню моральних страждань, з того, що ці страждання у позивача довічні.

Суд зазначає, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, тому вважає заявлену до стягнення суму 500000 грн. завищеною та не доведеною.

Отже, застосовуючи принцип розумності і справедливості, з урахуванням неможливості безпомилкового, математично виваженого підрахунку розміру компенсації моральної шкоди, суд вважає, що 150000 грн., буде тією мірою матеріальної компенсації в даному випадку, яка підлягає задоволенню та стягненню з відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1500, від сплати якого звільнений позивач при подачі позову.

Керуючись ст.ст.259, 263-265, 268, 272 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 150000 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві,

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 1500 грн.

Сторони мають право оскаржити рішення подавши на протязі тридцяти днів з дня складання повного рішення апеляційну скаргу в Дніпровський апеляційний суд через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 22.07.2021.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», адреса: 50079, м. Кривий Ріг, вул. Черкасова, Код .

СУДДЯ: