РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/2015/19

Провадження № 2/293/465/2021

12 жовтня 2021 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі судді Лось Л.В.,

за участі: секретаря судового засідання Поліщук О.В.

позивача - ОСОБА_1 ,, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 01.09.2003

представника відповідача - Сидорчук М.В., ордер серії ЖТ № 082247 від 10.09.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт Черняхів

позовну заяву ОСОБА_1

до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3

про відшкодування шкоди завданої малолітньою особою

Процесуальні дії по справі.

11.11.2019 ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , відповідно до змісту якого просить стягнути з ОСОБА_2 , як матері неповнолітнього ОСОБА_3 завдану матеріальну шкоду в розмірі 14782,55 грн .

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями позовна заява для подальшого розгляду передана судді Є.Б.Бруховському.

15.06.2021 позивач ОСОБА_1 подала заяву про відвід судді Бруховського Є.Б.

Ухвалою від 15.06.2021 суд задовольнив заяву ОСОБА_1 про відвід судді Бруховського Є.Б. та постановив передати цивільну справу № 293/2015/19 до канцелярії Черняхівського районного суду для визначення іншого судді в порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.06.2021 справу передано для розгляду судді Л.В.Лось.

Ухвалою від 17.06.2021суд (судя ЛосьЛ.В.) прийняв справу до свого провадження, постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного провадження. Розгляд справи по суті суд призначив на 14.07.2021.

Ухвалою від 14.07.2021, яка у порядку ч.5 ст.259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання, суд відклав розгляд справи на 09.08.2021.

Ухвалою від 09.08.2021, яка у порядку ч.5 ст.259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання, суд на підставі ст. 84 ЦПК України, за клопотанням позивача витребував у ВПД №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області матеріали, які були складені під час ДТП , яка сталась 12.08.2021 за участю автомобіля "Renault Logan" д.н.з НОМЕР_2 , водієм якого був ОСОБА_4 та малолітнього ОСОБА_3 .

Даною ухвалою також суд відклав розгляд справи на 21.09.2021.

Ухвалою від 21.09.2021, яка у порядку ч.5 ст.259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання, суд відклав розгляд справи на 12.10.2021

01.10.2021 на запит суду від ВПД №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області надійшли витребувані матеріали (а.с. 105-109).

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позовні вимоги мотивовані неправомірними діями неповнолітнього ОСОБА_3 , який 12.08.2019, рухаючись на велосипеды по другорядный дорозі не надав переваги в русі автомобілю "Renault Logan" д.н.з НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем,який належить позивачу.

В результаті зіткнення автомобіль отримав механічні пошкодження, чим завдано позивачу матеріальної шкоду. Розмір завданих збитків був визначений на підставі звіту № 2507 про оцінку автомобіля, який склав 14782,55грн.

Оскільки відповідач у добровільному порядку відмовляється від відшкодування шкоди позивач за захистом свого порушеного права звернулась до суду.

Як на правові підстави заявлених вимог позивач посилається на норми ст.ст. 22,1166,1178,1192 ЦК України.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідач відзиву у порядку ст.178 ЦПК України не подав.

За приписами ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Однак, під час судовогорозгляду справи представник відповідача заперечив проти позовних вимог у повному обсязі.

Заперечення відповідача грунтуються на тому, що позивачем не доведено , що саме з вини відповідача позивачу завдано шкоди у заявленному розмірі. Звертає увагу на те, що постановою Черняхівського районного суду від 17.10.2019 закрито провадження у справі відносно ОСОБА_5 у зв"язку з відсутністю складу адміністравтиного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП.

Представник відповідача вказує,що відповідач належним чином виконує свої батьківські обов"язки. Позов вважає безпідставим та просить відмовити у його задоволені.

Відповідно до ч.4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

В ході розгляду справи, суд у відповідності до п. 4 ч. 5ст.12 ЦПК України, створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України.

Відповідно дост. 259 Цивільного процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчійкімнаті за результатами оцінки доказів, поданих до суду.

У судовому засіданні від 12.10.2021 відповідно дост. 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд оголосив вступну та резолютивну частину рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Відповідач - ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с. 40.)

Позивач є власником транспортного засобу- атомобіля "Renault Logan" д.н.з НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.23).

За даними позивача 12.08.2019 близько 12 год. на перехресті вул. Юлія Мовчана- Підварського в смт Черняхів сталась ДТП за участю автомобіля "Renault Logan" д.н.з НОМЕР_2 , водієм якого був ОСОБА_4 та велосипеда, яким керував малолітній ОСОБА_3 .

ДТП сталась внаслідок того, що малолітній ОСОБА_3 не надав переваги у русі автомобілю, який рухався по головній дорозі.

Внаслідок зіткнення автомобіль "Renault Logan" д.н.з НОМЕР_2 , за даними позивача, отримав механічні пошкодження правої сторони, а саме: крило переднє праве, двері передні праві, двері задні праві, крило заднє праве, молдинг передньої правої дверки , поріг правий.

Відповідно до звіту № 2507 про оцінку автомобіля "Renault Logan" д.н.з НОМЕР_2 , здійсненого ТОВ "Експерт Авто", матеріальний збиток завданий власникові "Renault Logan" д.н.з НОМЕР_2 в результаті його пошкодження при ДТП складає 14782,55 грн (а.с. 9-22).

Водій автомобіля про дану ДТП повідомив органи поліції.

За результатами вказаної ДТП та здійсненої перевірки органами поліції складений протокол про адміністративне правопорушення відносно матері неповнолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_2 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП (а.с.108).

Постановою Черняхівського районного суду Житомирської області від 17.10.2019 у справі N 293/1398/19 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 закрито у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП (а.с. 38).

Оскільки відповідач ухиляється від добровільного відшкодування завданих збитків, позивач за захистом свого порушеного права звернулась до суду.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 16 ЦК України установлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Предметом даного позову є відшкодування шкоди, завданої малолітньою особою автомобілю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з частиною першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом зазначених норм підставою цивільної відповідальності за завдану шкоду є протиправність поведінки заподіювача, його вина, негативні наслідки у вигляді втрати чи пошкодження майна та причинний зв`язок між цими діями та наслідками.

Протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав і законних інтересів іншої особи. Залежно від характеру юридичного обов`язку, покладеного на особу правовим актом, договором, службовими обов`язками тощо, протиправна поведінка може бути у формі протиправної дії або протиправної бездіяльності.

Майнова шкода, грошовим виразом якої є збитки, поділяється на реальну шкоду, якою є витрати на відновлення порушеного права у зв`язку з втратою та пошкодженням майна, а також упущену вигоду, тобто доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (стаття 22 ЦК).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та наслідками полягає в тому, що шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки, тобто не існує будь-яких інших обставин, які вплинули на ці події (опосередкований причинний зв`язок).

Вина, тобто психічне ставлення особи до вчиненого нею протиправного діяння, а також до негативних наслідків, що настали в результаті такої поведінки або діяння, можлива у формі умислу або необережності. Умисел полягає в тому, що особа розуміє значенні своїх дій, передбачає настання негативних наслідків і свідомо їх допускає. Необережність полягає в тому, що особа не передбачає можливість завдання шкоди при обов`язку її передбачити.

За загальним правилом відсутність хоча б одного елемента складу цивільного правопорушення виключає настання цивільної відповідальності.

При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками.

Отже, для покладення відповідальності на заподіювача майнової шкоди, необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди.

Вказані положення є загальними щодо відшкодування шкоди.

Відшкодування шкоди на підставі спеціальних умов відповідальності відбувається в межах спеціальних деліктів.

Так, частиною першою статті 1178 ЦК України передбачено, що шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.

За загальним правилом цього положення відповідальність за шкоду, завдану малолітніми особами, несуть батьки (усиновлювачі), опікуни малолітньої особи або інша фізична особа, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи. Оскільки обов`язок здійснювати виховання дитини покладається в рівній мірі на обох батьків, обидва батьки в рівній мірі несуть відповідальність за шкоду, завдану малолітньою особою. При цьому відповідальність покладається на них незалежно від того, чи проживають вони разом з дитиною, чи ні.

Положеннями частини другої статті 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Тобто процесуальний обов`язок доведення позовних вимог, у т. ч. надання відповідних доказів (письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів, показань свідків) покладено саме на позивача.

Досліджуючи таку необхідну умову для відшкодування шкоди як вина заподіювача шкоди (відповідача), суд встановив, що на підставі звернення позивача до органів Національної поліці за фактом події ДТП, складено на відповідача, як матір малолітньої особи, яка завдала шкоди, протокол про адмінінстративне правоопрушення, передбачене ч.1 ст. 184 КУпАП (а.с. 108).

За результами розгляду вказаного вище протоколу, постановою Черняхівського районного суду Житомирської області від 17.10.2019 у справі N 293/1398/19 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 закрито у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП (а.с. 38).

Вказана постанова оскаржена не була та є чинною.

За приписами ч.4,5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

При цьому суд звертає увагу,що водій автомобіля ОСОБА_4 у протоколі про адміністративне правопорушення був вказаний як потерпілий, однак правом на оскарження постанови суду від 17.10.2019 як потерпіла сторона не скористався.

Таким чином, позивач належними на допустими доказами не довів такої складової для відшкодування шкоди як вина відповідача, а саме що шкода завдана позивачу внаслідок несумлінного здійснення або ухилення відповідача від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.

Щодо характеру завданої шкоди, то суд зазначає,що належним та допустимих доказів на підтвердження того, що саме визначені позивачем пошкодження автомобіля заподіяні внаслідок зіткнення з велосипедом під керуванням ОСОБА_3 , позивачем також не надано.

Суд звертає увагу, що витребувані судом докази з відділу поліції, а саме схема ДТП, письмові пояснення, а так само протокол про адміністративні правопорушення не містять жодних вказівок про те, які пошкодження внасліок ДТП отримав автомобіль, яким володіє позивач.

Звіт же про оцінку автомобіля наданий позивачем не є тим первинним джерелом, який би вказував на характер пошкоджень автомобіля ,отриманих саме під час події 12.08.2021 за участі неповнолітнього ОСОБА_6 .

В звіті не визначено внаслідок якої конкретно ДТП заподіяні механічні пошкодження автомобіля (не зазначено дату, час і місце) та відсутнє посилання на підставі яких доказів встановлений сам факт ДТП. До того ж звіт та акт огляду автомобіля здійснювався через місяць після події ДТП, експерт при здійснені оцінки не попереджався про криімнальну відповідальність, тому такий звіт не є беззаперечним доказом на підтврження заявлений позивачем вимог.

Щодо доводів позивача, про те, що у письмових поясненнях наданих позивачем та малолітнім ОСОБА_3 відповідним органам Національної поліції України як позивач так і її син визнавали факт завдання шкоди автомобілю внаслідок невиконання позивачем належним чином своїх батьківських обов"язків, то такі пояснення не можуть бути доказом у розумінні ст.76 ЦПК України, оскільки за результами проведеної перевірки та отриманих пояснень суд виніс постанову від 17.10.2019, якою закрив провадження у справі у зв"язку з відсутністю у діях відповідача складу адміністративного правопорушення.

Зважаючи на викладене суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустими доказами не доведено також факту заподіяної саме визначеної позивачем шкоди а також її розміру.

Таким чином позивачем при звернені до суду не доведено таких необхідних умов для покладення відповідальності на заподіювача майнової шкоди (відповідача), як шкода (її розмір) та вина відповідача в заподіянні шкоди, що вказує на те, що склад правопорушення у діях ОСОБА_5 (відповідача), передбачений статтями 1166,1167,1178 ЦК України, як підстава відповідальності за дїї малолітнього сина - ОСОБА_3 відсутній.

За викладених обставин суд зазначає, що відсутність несумлінного здійснення або ухилення батьків від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою є підставою для звільнення від відшкодування шкоди завданої малолітньою особою відповідно до ч. 1 ст. 1178 ЦК України .

Приймаючи до уваги, що обставина встановлена рішенням суду, що набрала законної сили, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню під час розгляду цивільної справи N 293/2015/19, а також враховуючи недоведеність вимог позивача щодо розміру завданної шкоди, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо відшкодування відповідачем, як законним представником малолітнього ОСОБА_3 матеріальної шкоди є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, суд звертає увагу, що за загальним правилом норм СК України, обов`язок здійснювати виховання дитини покладається в рівній мірі на обох батьків, обидва батьки в рівній мірі несуть відповідальність за шкоду, завдану малолітньою особою. При цьому відповідальність покладається на них незалежно від того, чи проживають вони разом з дитиною, чи ні.

Однак позивач пред"явила вимоги лише до матері неповнолітнього, в той час як у неповнолітнього є також і батько - ОСОБА_7 , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с. 40).

Відповідно до ч. 2 ст. 51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, клопотань щодо залучення у справу співвідповідача або про заміну відповідача по справі позивачка не заявляла.

Згідно норм чинного законодавства саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Винятки становлять справи, вирішення яких є неможливим без участі усіх співвідповідачів у зв`язку із характером спірних правовідносин. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача,залучення співвідповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання, в якому позивач повинен обґрунтувати необхідність такої заміни або залучення співвідповідача, а суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких зазначив позивач.

Таким чином невірно обрарний позивачем склад відповідачів є самостійною підставою для відмови у позові.

Відповідно до норм закріплених у ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Звертаючись до суду, позивачка у позовній заяві виклала обставини, якими обґрунтовувала свої вимоги, зазначила докази, що підтверджують вказані обставини.

Отже, позивачка на власний розсуд розпорядилася своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18 (провадження № 61-17205 св 19) (з повним текстом постанови можливо ознайомитись за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/Review/87517072).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

В той же час, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами те, що неправомірними діями малолітнього сина відповідача її завдано шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діями сина відповідача та його вини в заподіянні такої шкоди, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов всиновку про відмову у задоволені позову, у порядку ст.141 ЦПК України судові витрати покладються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 13, 15, 16, 76-80, 89, 141,142, 206, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволені позову.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстарції : АДРЕСА_2 )

Повний текст судового рішення складений: 18.10.2021.

Суддя Л.В. Лось