Справа № 161/9353/21
Провадження № 2/161/2788/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.11.2021 Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - Олексюка А.В.

при секретарі Самсонюк Ю.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестохіллс Веста» адвоката Слостіна Андрія Геннадійовича про стягнення з позивачів судових витрат понесених відповідачем на професійну правову допомогу по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» про визнання правочину недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.10.2021 позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» про визнання правочину недійсним залишено без розгляду за заявою представника позивачів.

20.10.2021 від представника відповідача до суду надійшло клопотання про стягнення з позивачів на користь відповідача судових витрат, понесених відповідачем на професійну правову допомогу у даній справі. Окрім того, представником відповідача надано документи, що підтверджують понесені витрати за надану відповідачу професійну правничу допомогу.

Сторони та їх представники в судове засідання в порядку, передбаченому ч.4 ст.270 ЦПК України, не викликались, у зв`язку із чим суд вважає можливим розгляд клопотання проводити у відсутнсті сторін на підставі наявних матеріалів згідно ст. 247 ЦПК України без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи та поданого представником відповідача клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Зі змісту статті 270 ЦПК України вбачається, що додаткове рішення у справі може бути ухвалено в тому разі, коли судом було розглянуто позовні вимоги по суті (ухвалено рішення у справі), з однієї із підстав: 1) якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) якщо суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) якщо судом не вирішено питання про судові витрати; 4) якщо суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

У даній справі судом не приймалось рішення по суті позовних вимог, оскільки позовну заяву на підставі п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України залишено без розгляду, оскільки позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Таким чином, процесуальних підстав ухвалення додаткового рішення у справі судом не вбачається.

Відповідно до ч.3 ст.257 ЦПК України в ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету.

Процесуальний порядок вирішення судом питання про розподіл судових витрат, до яких відносяться витрати на професійну правничу допомогу, в разі залишення позову без розгляду, передбачений ч.ч. 5, 6 ст.142 ЦПК України.

Таким чином, процесуальне питання щодо розподілу судових витрат, в разі залишення позову без розгляду, може бути вирішено судом шляхом постановлення ухвали в порядку та на підставах, передбачених ст.142 ЦПК України з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України.

Відповідно до ч.5 ст.142 ЦПК Україниу разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до ч.6 ст.142 ЦПК Україниу разі залишення позову без розгляду суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення такої ухвали, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

При цьому, з огляду на зміст вказаної статті, на заявника покладається обов`язок довести фактичне понесення таких витрат, а також довести необґрунтованість дій позивача.

Відповідно до ч.9 ст.141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. В залежності від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі (ч.2 ст.44 ЦПК України).

У свою чергу процесуальним законом не визначено поняття неправильних дій сторони.

Як вбачається з роз`яснень в п.38 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», що у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. При цьому, саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Під час розгляду справи судом не встановлено з боку позивачів зловживання процесуальними правами, також не встановлено, що спір виник внаслідок неправильних дій позивачів, відповідачем в свою чергу не зазначено, в чому виразились необґрунтовані дії позивачів.

Позивачі звернулися до суду з позовом, оскільки вважали, що їх права та інтереси порушено.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивачів, гарантованим ст. ст.55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Дана правова позиція зазначена у Постанові Верховного Суду № 148/312/16-ц від 26 вересня 2018 року.

При цьому, представником відповідача не доведено, які саме необґрунтовані дії позивачів були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяли позивачі недобросовісно та пред`явили заздалегідь необґрунтований позов; чи систематично протидіяли правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісні позивачі мали на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивачів умисними та який ступінь їх вини й чим це підтверджується.

Тому залишення позову без розгляду не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивачів, так як звертатися до суду за захистом своїх прав це право позивачів, передбачене цивільним процесуальним законодавством України, яке не містить обмеження у його реалізації.

З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статті 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч.5 ст.142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Оскільки звернення позивачів до суду за захистом порушеного права, а також їх дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ними своїми правами, їхні дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необгрунтованими та тягнути за собою їх обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу, то підстави для визнання дій позивачів необґрунтованими відсутні.

Дана правова позиція зазначена у Постанові Верховного Суду справа №521/3011/18 від 14 січня 2021 року.

Отже, представником відповідача не надано суду належних доказів на підтвердження того, що позивачами було допущено зловживання процесуальними правами або того, що спір виник внаслідок неправильних дій сторони, як те передбачено вимогами ч.9 ст.141 ЦПК України, що виключає собою право відповідача заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивачів, оскільки це нічим не підтверджено.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання представника відповідача про стягнення витрат на професійну правову допомогу по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» про визнання правочину недійсним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.133, 137, 141, 142, 247, 258 260, 270, 354, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестохіллс Веста» адвоката Слостіна Андрія Геннадійовича про стягнення з позивачів судових витрат понесених відповідачем на професійну правову допомогу по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» про визнання правочину недійсним відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В. Олексюк