Справа № 357/8859/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

22 жовтня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Кошель Б. І. ,

при секретарі - Нізова А. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 м. Біла Церква за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛВК-МІЛК» до ОСОБА_1 про визнання договору дійсним, -

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «ЛВК-МІЛК» звернулось до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 21.02.2017 року між ТОВ «ЛВК-МІЛК» та ОСОБА_1 було укладено договір про оренду транспортного засобу від 21.02.2017 року, відповідно до умов якого відповідач передав в оренду свій автомобіль ГАЗ 33021 СПГ, ТИ ТЗ-ВАНТ. МОЛОТОННАЖН. ФУРГОН, д.н.з. НОМЕР_1 ,сторони домовилися щодо усіх істотних умов Договору та відбулося повне виконання цього договору, але відповідач ухилився від посвідчення договору оренди нотаріально. Позивачу стало відомо, що ДПС у Київській області на підприємстві відповідача провело перевірку та податківці вважають договір оренди від 21.02.2017 року нікчемним. Вказаний договір оренди ТЗ не підлягає нотаріальному посвідченню, так як вже виконаний, сторони втратили можливість нотаріально посвідчити правочин, а тому позивач просить суд визнати дійсним договір про оренду ТЗ від 21.02.2017 року, укладений між ТОВ «ЛВК-МІЛК» та ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 21 вересня 2021 року вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач в судове засідання свого представника не направив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, своїм правом подати відзив на позовну заяву, у встановлений судом строк, не скористався, в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, а тому згідно ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд вказаної справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 21 лютого 2017 року між ТОВ «ЛВК-МІЛК» (орендар) та ОСОБА_1 (орендодавець) було укладено договір про оренду транспортного засобу /а.с. 3/.

Згідно п. 1.1. вказаного Договору орендодавець передає орендарю в строкове платне користування транспортний засіб - марки ГАЗ 33021 СПГ, ТИП ТЗ - ВАНТ.МАЛОТОННАЖН. ФРГОН, д.н.з. НОМЕР_1 , 1999 року випуску, сірого кольору, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2 . НОМЕР_3 для використання в господарській діяльності орендаря, а орендар приймає транспортний засіб та оплачує його використання.

Відповідно до п.п. 2.1., 3.1. договору було визначено строк користування автомобілем, що орендується, до 31.12.2017 року, а також розмір орендної плати в сумі 200,00 гривень за кожен місяць строку користування автомобілем.

Згідно п. 7.4. Договору, про зміст прав та обов`язків за цим договором, про правові наслідки укладеного ними правочину (в тому числі, але не обмежуючись ст.ст. 215-236, 319, 759-786, 793-797 ЦК України).

21.02.2017 року між сторонами було складено акт приймання передачі транспортного засобу, відповідно до якого позивач отримав транспортний засіб, що є предметом договору оренди /а.с. 5/.

Встановлено, що зазначений договір оренди ТЗ не був нотаріально посвідчений.

Як вбачається з повідомлення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кузьменко Л.М. №18/01-16 від 14.07.2021 року, посвідчити договір про оренду транспортного засобу, в тому числі №б/н від 21.02.2017 року, не є можливим, так як відбулось повне виконання вказаних договорів, окрім того датою посвідчення буде дата підписання договорів в приміщенні робочого місця приватного нотаріуса, а не дата вже підписаного договору /а.с. 17/.

Встановленим є те, що сторони не оспорювали даний договір, відповідач не пред`явив жодних вимог до позивача в зв`язку з невизнанням даного договору працівниками податкової служби. Під час дії договору позивач не вимагав нотаріального посвідчення договору оренди.

Сторона позивача в позовній заяві стверджує, що відбулося повне виконання Договору оренди ТЗ, позивач сплачував орендну плату, претензій не мав, підстав для оспорення правочину не має, але, наразі, позивач має побоювання, що нікчемність правочину може слугувати приводом для повернення орендної плати в зв`язку з тим, що податківці вважають договір оренди транспортного засобу від 21.02.2017 року нікчемним.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Виходячи із засад ст. 15 ЦПК України , суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин .

Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відсутність порушеного права, чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, способам ,визначеним законодавством є підставою для відмови у позові.

В даному випадку, вбачається відсутність порушеного права позивача. Навіть, якщо договір оренди, який вже виконаний, є нікчемним, то позивач, лише, припускає можливість настання негативних наслідків для себе.

Твердження позивача про доведеність підстав для визнання договору дійсним, не заслуговують на увагу, оскільки суду не зазначено таких підстав. Бажання чи намір третіх осіб визнати нікчемним договір оренди ТЗ не порушує права позивача.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту.

При розгляді справи позивач не надав суду доказів, що відсутність нотаріального посвідчення договору, термін дії якого вже сплив, призводить до порушення прав позивача .

В даному випадку, орендодавцем ТЗ за договором оренди від 21.02.2017 року є фізична особа, а тому у відповідності до ст. 799 ЦК України нотаріальне посвідчення договору оренди авто є обов`язковим.

Відповідно до вимог статті 759 ЦК України, яка є нормою, що регулює загальні положення про найм, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно із статтею 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається в письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним, тобто таким, недійсність якого встановлена законом і визнання якого недійсним судом не вимагається (ст. 215, 220 ЦК України). Правові наслідки нікчемності (недійсності) правочину передбачені ст. 216 ЦК.

Відповідно до пункту 105 розділу 9 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мін`юсту України від 03.03.2004 N 20/5, зареєстрованої у Мін`юсті України 3 березня 2004 року за N 283/8882, договори оренди автомобіля посвідчуються нотаріусами незалежно від місця їх реєстрації. При цьому нотаріус вимагає для огляду документ, що підтверджує право власності орендодавця на автомобіль.

Згідно з частиною другою статті 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України викладеним у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-1288цс17.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові № 9 від 6.11.2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину (п. 13).

Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК (435-15) не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та

обов`язків для сторін.

При розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК ( 435-15 ). Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Згідно вимог частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першої статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Для визнання такого договору дійсним обов`язковою умовою, як і для будь-якого іншого договору, є відповідність його змісту ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (частина третя статті 209, частина перша статті 203 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Звертаючись до суду з цим позовом ТОВ «ЛВК-МІЛК» посилався на те, що між сторонами був укладений договір оренди транспортного засобу, вже повністю виконані його умови, але ОСОБА_1 ухилився від нотаріального посвідчення вищезазначеного договору, а наразі, відсутні можливості нотаріально посвідчити минулий договір.

Під час розгляду справи судом не встановлено факт ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору, заперечення вчинити такі дії на вимогу іншої сторони правочину та ін..

Наведені вище висновки суду узгоджуються з висновками викладеними у постановах Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 125/1640/17, від 08 квітня 2020 року у справі № 183/6571/17, від 21 жовтня 2020 року у справі № 637/203/19, у постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 754/2339/16-ц.

Згідно ч. 4ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, твердження позивача про доведеність підстав для визнання договору дійсним, не заслуговують на увагу, оскільки суду не зазначено таких підстав. Думка, бажання чи намір третіх осіб визнати нікчемним договір оренди ТЗ не порушує права позивача. Так само, й можлива в майбутньому вимога про повернення орендної плати не вказує на порушене право позивача.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту.

При розгляді справи позивач не надав суду доказів, що відсутність нотаріального посвідчення договору, термін дії якого вже сплив, призвела до порушення прав позивача.

Приватно-правовий інструментарій, зокрема, визнання договору дійсним внаслідок відсутності його нотаріального посвідчення, не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди, податків, тощо).

Таким чином, аналізуючи вище наведені норми права та встановлені обставини, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

На підставі вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати, сплачені позивачем при подачі позову до суду, залишаються за ним.

Керуючись ст.ст. 220, 626, 759, 799 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280, 281, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

СуддяБ. І. Кошель