Ухвала

18 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 681/2129/13-ц

провадження № 61-10809ск21

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 20 листопада 2014 року та рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 24 лютого 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 20 листопада 2014 року позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 351 107,07 грн заборгованості по кредиту, яка складається із 230 637,37 грн несплаченого тіла кредиту, 120 493,70 грн заборгованості за відсотками, та судового збору у розмірі 3 511,07 грн, а всього 354 618,14 грн.

В решті позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 24 лютого 2015 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задоволено.

Рішення Полонського районного суду від 20 листопада 2014 року у частині відмови у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

Позов про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

У рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 29 листопада 2007 року (№ 1 згідно додаткової угоди № 3 від 05 лютого 2009 року), укладеного між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , яка станом на 09 квітня 2014 року становить 351 107,07 грн, з яких 230 637,37 грн - заборгованість за кредитом; 120 493,70 грн - заборгованість за відсотками, звернуто на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами загальною площею 90,5 кв. м, житловою площею 48,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить іпотекодавцю ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого 27 вересня 2002 року приватним нотаріусом Полонського районного нотаріального округу Садовським А. М. по реєстру за № 2448, та договору дарування частини житлового будинку, посвідченого 19 листопада 2007 року приватним нотаріусом Полонського районного нотаріального округу Бондар С. М. по реєстру за № 4316 та зареєстрованого в Реєстрі прав власності на об`єкти нерухомого майна за реєстраційним № 21038905 та записано в реєстраційну книгу № 6 під № 604.

Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, яка встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності в межах процедури виконавчого провадження.

В решті рішення суду залишено без змін.

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 20 листопада 2014 року та рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 24 лютого 2015 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 13 липня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 20 листопада 2014 року та рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 24 лютого 2015 року залишено без руху для надання ОСОБА_1 доказів на підтвердження поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження більше, ніж п`ять років, і сплати ним судового збору.

У серпні 2021 року до суду на виконання ухвали Верховного Суду від 13 липня 2021 року від ОСОБА_1 надійшла квитанція про сплату судового збору, а також пояснення щодо поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 20 листопада 2014 року та рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 24 лютого 2015 року.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 20 листопада 2014 року та рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 24 лютого 2015 року, ОСОБА_1 звертає увагу Верховного Суду на те, що про оскаржувані судові рішення він дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень, та зазначає, що в межах визначеного законом строку на касаційне оскарження рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 20 листопада 2014 року та рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 24 лютого 2015 року він покинув межі України, а у періодичні візити до України він не міг знати і не був обізнаним про наявність судових рішень у цій справі. На підставі зазначеного ОСОБА_1 просить врахувати ці обставини та поновити строк на касаційне оскарження рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 20 листопада 2014 року та рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 24 лютого 2015 року.

Дослідивши заяву ОСОБА_1 про визнання поважними причин пропуску строку на касаційне оскарження вказаних судових рішень і поновлення цього строку, Верховний Суд звертає увагу на те, що оскаржуване заявником рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 24 лютого 2015 року оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень 04 березня 2015 року, і з цього часу до моменту звернення ОСОБА_3 до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 20 листопада 2014 року та рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 24 лютого 2015 року минуло більше, ніж п`ять років, доказів наявності поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження цих судових рішень і, відповідно, підстав для його поновлення у порядку, визначеному статтею 325 ЦПК України 2004 року, заявником до Верховного Суду не подано.

Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання касаційної скарги є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, Європейським Судом з прав людини сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб?єктивні, а об?єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Так, у рішенні від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» Європейський Суд з прав людини звернув увагу на те, що одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який вимагає, крім іншого, щоб у випадку, коли суди винесли остаточне рішення з якогось питання, їхнє рішення не підлягало сумніву.

Крім того, у низці рішень Європейського Суду з прав людини наголошується, що тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у касаційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин; при цьому, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов?язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (Рішення Європейського Суду з прав людини від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії»).

Згідно із частиною третьою статті 185, частиною другою статті 393 ЦПК України, у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Враховуючи викладене, невиконання вимог суду про усунення недоліків касаційної скарги перешкоджає суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження, а тому касаційна скарга ОСОБА_1 , підлягає поверненню.

Керуючись статтями 185, 260, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 20 листопада 2014 року та рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 24 лютого 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. В. Черняк