КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 755/12814/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/14426/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Гончарук В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

19 жовтня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Семенюк Т.А

Суддів Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

при секретарі Максюк І.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 03 серпня 2021 року всправі за позовом ОСОБА_2 до Київського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки, третя особа: Міністерство Оборони України про зобов`язання вчинити дії, щодо нарахування та сплати ЄСВ за час вимушеного прогулу, -

В С ТА Н О В И В :

В серпні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовними вимогами до Київського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки, третя особа: Міністерство Оборони України та просила зобов`язати відповідача усунути порушення позивача соціального права щодо врахування ОСОБА_2 страхового стажу шляхом нарахування та сплати ЄСВ на застраховану особу, за періоди з 31 травня 2013 року по 10 квітня 2014 року та з 11 квітня 2014 року по 27 травня 2015 року до ГУ ПФУ в м. Києві, а також зобов`язати відповідача здійснити перерахунок суми утриманого військового збору за період з 11 квітня 2014 року по 27 травня 2015 року та перерахувати розмір безпідставно утриманого податку на рахунок позивача.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 03 серпня 2021 року в відкритті провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції вважаючи, що судом порушено норми процесуального права та не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не врахував, що позивач звернулась до суду про зобов`язання вчинити дії щодо нарахування та сплати ЄСВ за час вимушеного прогулу до Київського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки не як до суб`єкта, наділеного владними функціями, а як до роботодавця, тому вважає, що у даній справі спір пов`язаний із реалізацією трудових та соціальних прав особи щодо врахування страхового стажу шляхом нарахування та сплати ЄСВ, а отже, даний позов поданий на поновлення прав позивача у сфері трудових відносин.
Зазначив, що несплата ЄСВ на застраховану особу - ОСОБА_2 не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні вимог КАС України, тому даний спір носить приватно - правовий характер.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відмовляючи у відкритті провадженя суд першої інстанції виходив з того, що у даній справі дослідженню будуть підлягати виключно владні, управлінські рішення та дії Київського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки як суб`єкта владних повноважень, а тому даний спір є публічно-правовим та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду з огляду на наступне.
Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Цивільний процесуальний кодекс України (далі - ЦПК України) передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19).
Приватно - правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, зазвичай, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пункт 2 частини першої статті 4 КАС Українивизначає публічно-правовий спір, зокрема, як спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Отже, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.
Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
У статті 19 ЦПК України визначено, що Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Можна зробити висновок, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком справ, розгляд яких прямо визначений за правилами іншого судочинства.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа), по-третє, пряма вказівка закону про вирішення спору в порядку певного судочинства.

Колегією суддів встановлено, що позивач звертаючись до суду із позовною заявою, просила зобов`язати Київський міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки вчинити дії щодо нарахування та сплати ЄСВ зазначивши, що з відповідача на її користь була стягнута заробітна плата за час вимушеного прогулу згідно рішень Дніпровського районного суду міста Києва від 16 квітня 2014 року та Дніпровського районного суду міста Києва від 05 лютого 2020 року, однак відповідачем не було нараховано та сплачено ЄСВ на застраховану особу - ОСОБА_2 , чим порушено її право.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхування за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій.
Відповідно до пункту першого статті 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи; - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.
Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», застрахована особа має право вимагати від страхувальника сплати страхових внесків, у тому числі в судовому порядку.
Враховуючи, що спір фактично виник у зв`язку з несплатою відповідачем ЄСВ зі сплачених позивачу сум середнього заробітку, що впливає на обчислення її страхового стажу, колегія суддів вважає, що спір пов`язаний із реалізацією трудових та соціальних прав позивача щодо врахування страхового стажу шляхом нарахування та сплати ЄСВ, а отже, цей позов поданий на поновлення прав позивача у сфері трудових відносин і є приватно - правовим.
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відмову у відкритті провадження з посиланням на необхідність його розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Оскільки висновки суду першої інстанції не відовідають обставинам справи, ухвала постановлена з порушенням норм ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне ухвалу скасувати, постановити нове судове рішення, яким направити справу №755/12814/21 до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 03 серпня 2021 року скасувати, справу за позовом ОСОБА_2 до Київського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки, третя особа: Міністерство Оборони України про зобов`язання вчинити дії, щодо нарахування та сплати ЄСВ за час вимушеного прогулу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлений 21 жовтня 2021 року.

Головуючий

Судді