ПОСТАНОВА

Іменем України

04 жовтня 2021 року м. Кропивницький

справа № 403/39/21

провадження № 22-ц/4809/1157/21

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді - Головань А.М., Мурашко С.І.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2021 року (суддя Атаманова С.Ю.).

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до Устинівського районного суду Кіровоградської області з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 21.04.2011 року в розмірі 11 525,90 грн. В позові зазначений розрахунок боргу станом на 28.01.2021 року, за яким: 8698,03 грн - заборгованість за кредитом, а також заборгованість за відсотками в сумі 2 827,87 грн.

В обґрунтування вимог вказано, що 21.04.2011 року з відповідачем укладено кредитний договір шляхом підписання заяви № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. При цьому, відповідач своїм підписом підтвердив згоду на те, що підписана ним анкета - заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між сторонами договір про надання банківських послуг.

Відповідно до умов цього договору Банк надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, розмір якого поступово збільшувався та склав 5000 грн. Позивач стверджує, що свої зобов`язання виконав у повному обсязі, проте позичальник належним чином не виконує свою чстину зобов`язання за договором, у результаті чого станом на 28.01.2021 року виникла заборгованість у сумі 11 525,90 грн.

Відзив на позовну заяву не наданий.

Короткий зміст рішення суду

Заочним рішенням Устинівського районного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2021 року відмовлено в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованост за кредитним договором про надання банківських послуг.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Зокрема, позивач одночасно з поданням позову повинен був подати суду докази на підтвердження своїх вимог щодо надання кредиту відповідачу, домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, тощо.

Таким чином, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи та не містять підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та пені.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, згідно якою просить скасувати вищезазначене рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що крім анкети-заяви, відповідач в той же день підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка надається до суду апеляційної інстанції, оскільки підстави відмови в позові позивач дізнався лише в судовому засіданні, надати додаткові докази для повного та всебічного встановлення обставин справи суд не пропонував.

Зокрема, відсутність підпису відповідача на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчать про неукладеність договору, суть договору приєднання полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.

Таким чином, виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 04 червня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк», встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

10 червня 2021 року закінчено підготовчі дії у справі; постановлено апеляційний розгляд справи здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, про що постановлено відповідну ухвалу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступного.

Судом встановлено такі обставини:

21.04.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, на підставі чого отримано кредитну картку.

Відповідно до нової редакції Статуту позивача, затвердженого постановою КМУ від 05 червня 2019 року № 594 (в редакції постанови КМУ від 14 серпня 2019 року № 712), було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»; АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «ПриватБанк», яке, в свою чергу, є правонаступником прав та обов`язків ЗАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.49-50).

21.04.2011 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку (а.с. 17).

Позивач стверджує, що на підставі вищезазначеної анкети-заяви відповідачем отримано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у сумі, розмір якого поступово збільшувався та склав 5 000 грн.

До позовної заяви долучено витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», який не містить підпису відповідача про ознайомлення з ним (а.с. 42).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Позивач оскаржив судове рішення в повному обсязі.

З доводами викладеними в обґрунтування оскарження, колегія суддів не погоджується, враховуючи наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті - заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 21.04.2011 року процентна ставка не зазначена (а. с. 17).

Згідно інформації, зазначеної у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти відповідача по справі ОСОБА_1 , 02.09.2013 року був відкритий картковий рахунок № НОМЕР_1 із встановленням кредитного ліміту 2900,00 грн, який в подальшому 24.03.2015 року був зменшений до 2720,00 грн, 10.01.2016 року збільшений - до 5000,00 грн, 04.12.2017 року - зменшений до 4970,00 грн, а станом на 19.12.2019 року - зменшений до 0,00 грн (а.с.15).

Відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору, відповідачу ОСОБА_1 були надані кредитні картки за № НОМЕР_2 зі строком дії до 04/16, № НОМЕР_3 зі строком дії до 05/16, № НОМЕР_4 зі строком дії до 08/17, № НОМЕР_5 зі строком дії до 04/18 та № НОМЕР_6 зі строком дії до 04/22 (а.с.16).

Факт встановлення на картковий рахунок відповідача 31.03.2014 року кредитного ліміту в розмірі 2900,00 грн та його подальшого збільшення до 5000,00 грн, а також використання відповідачем наданих кредитних коштів за карткою, в тому числі шляхом зняття готівки, здійснення покупок, переказів та поповнення мобільного телефону, підтверджується випискою по картковому рахунку відповідача ОСОБА_1 згідно укладеного між сторонами договору (а.с.136-149).

Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 21.04.2011 року станом на 31.10.2015 року заборгованість відповідача за наданим кредитом в період з 31.03.2014 року по 31.10.2015 року, складала 2 618,04 грн, з яких: 2 536,54 грн - заборгованість за кредитом та 81,50 грн - заборгованість за процентами. Відомості про внесення відповідачем ОСОБА_1 в цей період грошових коштів на погашення кредиту в розрахунку заборгованості відсутні (а.с.89-90).

Зі змісту графи 11 «Сплачено відсотків» доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н від 21.04.2011 року вбачається зарахування банком в період з 31.03.2014 року по 31.10.2015 року в рахунок сплати відсотків внесених відповідачем грошових коштів на суму 1 581,28 грн. (а.с.89-90).

Як вбачається із виписки по особовому рахунку відповідача, в якій міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей, за період з 31.03.2014 року по 31.10.2015 року витрати відповідачем ОСОБА_1 грошових коштів за отриманим кредитом складали 4 729,11 грн, а погашення отриманого кредиту здійснювалось шляхом внесення нею відповідних сум в загальному розмірі 6 622,09 грн. До суми здійснених відповідачем витрат кредитних коштів за вказаний період банком була включена комісія за обслуговування (членський внесок) у загальному розмірі 140,00 грн. (а.с.147-148).

Також із виписки по особовому рахунку відповідача вбачається, що за період з 01.11.2015 року по 30.09.2019 року витрати відповідачем ОСОБА_1 грошових коштів за отриманим кредитом складали 32198,14 грн, а погашення отриманого кредиту здійснювалось шляхом внесення нею відповідних сум в загальному розмірі 36670,49 грн. До суми здійснених відповідачем витрат кредитних коштів за вказаний період банком були включені: пеня (за прострочку за кредитом на суму понад 100 грн) в загальному розмірі 150,00 грн; комісія за обслуговування (членський внесок) у загальному розмірі 920,00 грн, а також сума страхових платежів за договором «Страхування кредитного ліміту» в загальному розмірі 2004,28 грн(а.с.136-147).

Витрати відповідачем кредитних коштів за період з 01.10.2019 року по 28.01.2021 року складають 2631,34 грн, а внесена грошова сума на погашення кредиту становить 85,63 грн. До суми здійснених відповідачем витрат кредитних коштів за вказаний період банком була включена комісія за обслуговування (членський внесок) у загальному розмірі 120,00 грн. та один страховий платіж за договором «Страхування кредитного ліміту» в сумі 54,74 грн (а.с.136).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками, пеню та штраф. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 21.04.2011 року, посилався на довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду, як невід`ємні частини спірного договору.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 21.04.2011 року, загальна сума заборгованості відповідача станом на 28.01.2021 року складає 11 525,90 грн, з яких: - заборгованість за тілом кредиту - 8698,03 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 2 827,87 грн.

На підтвердження розміру заборгованості за договором № б/н від 21.04.2011 року позивачем надано три розрахунки, що охоплюють періоди: 1) з 31.03.2014 року по 31.10.2015 року; 2) з 01.11.2015 року по 30.09.2019 року та 3) з 01.10.2019 року по 28.01.2021 року.

Однак, за змістом п.62 «Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою Правління Національного банку України 04.07.2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, саме виписка з особового рахунку клієнта банку є належним та допустимим первинним доказом на підтвердження проведених операцій з коштами на його рахунку, а тому додані до позовної заяви розрахунки заборгованості відповідача ОСОБА_1 за наданим їй кредитом суд оцінює як такі, що мають виключно інформаційний характер та відображають проведений позивачем обрахунок пред`явлених ним до відповідача вимог майнового характеру.

З інформації, зазначеної в доданій до позовної заяви виписці по картковому рахунку відповідача ОСОБА_1 , вбачається: 1) встановлення банком кредитного ліміту станом на 31.03.2014 року в розмірі 2900,00 грн та його збільшення в подальшому 10.01.2016 року до 5000,00 грн, що відповідає розміру, зазначеному у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування виданої відповідачу кредитної картки; 2) здійснення відповідачем в період часу з 31.03.2014 року по 31.10.2015 року витрат кредитних коштів (в тому числі, шляхом зняття готівки, здійснення переказів) без урахування комісії (140,00 грн) на загальну суму 4589,11 грн. (4729,11 грн (загальний розмір витрат) - 140,00 грн (загальна сума комісії)) та внесення нею на погашення заборгованості за наданим кредитом грошових коштів в загальному розмірі 6622,09 грн; 3) здійснення відповідачем в період часу з 01.11.2015 року по 30.09.2019 року без урахування комісії (920,00 грн), суми страхових платежів за договором «Страхування кредитного ліміту» (2004,28 грн) та пені за прострочку за кредитом на суму понад 100 грн (150,00 грн) витрат кредитних коштів (шляхом зняття готівки, здійснення переказів, поповнення мобільного телефону) на загальну суму 29123,86 грн (32198,14 грн (загальний розмір витрат) - 3074,28 грн (загальна сума комісії, страхових платежів, пені)) та внесення нею на погашення заборгованості за наданим кредитом грошових коштів в загальному розмірі 36670,49 грн; 4) здійснення відповідачем в період часу з 01.10.2019 року по 28.01.2021 року без урахування комісії (120,00 грн) та суми страхового платежу за договором «Страхування кредитного ліміту» (54,74 грн) витрат кредитних коштів (зокрема, шляхом здійснення переказів) на загальну суму 2456,60 грн (2631,34 грн (загальний розмір витрат) - 174,74 грн (загальна сума комісії та страхового платежу)) та внесення нею на погашення заборгованості за наданим кредитом грошових коштів в загальному розмірі 85,63 грн; 5) включення банком до здійснених відповідачем витрат за наданим кредитом: щомісячних платежів у виді комісії за обслуговування (членський внесок) в сумі 20,00 грн (починаючи з 29.04.2015 року), загальний розмір якої станом на 28.01.2021 року складає 1180,00 грн (140,00 грн- за період з 31.03.2014 року по 31.10.2015 року; 920,00 грн - за період з 01.11.2015 року по 30.09.2019 року та 120,00 грн - за період з 01.10.2019 року по 28.01.2021 року); пені (за прострочку за кредитом на суму понад 100 грн) в сумі 50,00 грн (починаючи з 01.03.2018 року) в загальному розмірі 150,00 грн (за період з 01.11.2015 року по 30.09.2019 року), а також страхових платежів за договором «Страхування кредитного ліміту» (починаючи з 05.02.2016 року), загальний розмір яких станом на 28.01.2021 року становить 2059,02 грн (2004,28 грн за період з 01.11.2015 року по 30.09.2019 року та 54,74 грн за період з 01.10.2019 року по 28.01.2021 року).

Таким чином, зі змісту виписки по особовому рахунку відповідача ОСОБА_1 судом встановлено, що за період з 31.03.2014 року по 31.10.2015 року нею на погашення заборгованості за отриманим кредитом здійснювалось внесення грошових сум в загальному розмірі 6 622,09 грн, що взагалі не було відображено у доданому до позовної заяви розрахунку заборгованості відповідача у графі №17 «Сума погашення за наданим кредитом» у розрахунку станом на 31.10.2015 року.

З доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н від 21.04.2011 року вбачається, що внесені відповідачем в період часу з 01.11.2015 року по 30.09.2019 року та з 01.10.2019 по 28.01.2021 року грошові кошти, зараховувались банком, крім погашення заборгованості за тілом кредиту, також і на погашення заборгованості по пені (150,00 грн) та заборгованості по простроченим відсотками (20,00 грн).

Разом з тим, судом встановлено, що анкета-заява від 21.04.2011 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відповідачем відсотків (в тому числі прострочених) та штрафних санкцій за несвоєчасну сплату кредиту, що, як наслідок, свідчить про відсутність підстав для покладення на відповідача ОСОБА_1 обов`язку по сплаті процентів за використання кредитного ліміту та пені, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованості за наданим кредитом, зокрема, пені - 150,00 грн (100,00 грн (погашена заборгованість по пені в розрахунку станом на 30.09.2019 року) + 50,00 грн (погашена заборгованість по пені в розрахунку станом на 28.01.2021 року)) та 20,00 грн (сума погашеної заборгованості по простроченим відсоткам в розрахунку станом на 28.01.2021 року) підлягали зарахуванню саме на погашення тіла кредиту.

Даний висновок суду відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 09.01.2020 року у справі №643/5521/19.

Крім того, зі змісту виписки по особовому рахунку відповідача ОСОБА_1 , судом встановлено, що за період з 31.03.2014 року по 11.11.2020 року банком до загальної суми заборгованості за кредитом, крім безпосередньо здійснених відповідачем витрат кредитних коштів, були включені також: щомісячні платежі у виді комісії за обслуговування в загальному розмірі 1180,00 грн (140,00 грн (з 31.03.2014 року по 31.10.2015 року) + 920,00 грн (з 01.11.2015 року по 30.09.2019 року) + 120,00 грн (з 01.10.2019 року по 28.01.2021 року) та страхові платежі за договором «Страхування кредитного ліміту» в загальному розмірі 2059,02 грн (2004,28 грн (з 01.11.2015 року по 30.09.2019 року) + 54,74 грн (з 01.10.2019 року по 28.01.2021року).

Разом з тим, підписана відповідачем ОСОБА_1 анкета-заява від 21.04.2011 року не містить жодних узгоджених сторонами договору умов щодо обов`язку сплати відповідачем щомісячних платежів у виді комісії за обслуговування (членського внеску) із визначенням її розміру та порядку нарахування.

Не містить підписана відповідачем анкета-заява від 21.04.2011 року також і будь-якої інформації про договір страхування кредитного ліміту (зокрема, дату його укладення, строк дії, розмір страхового платежу та порядок його сплати), внаслідок чого зазначений у виписці по рахунку відповідача договір страхування кредитного ліміту не може оцінюватись судом, як складова частина укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредитного договору про надання банківських послуг.

З огляду на викладене, враховуючи не надання позивачем АТ КБ «ПриватБанк» належних та допустимих доказів на підтвердження узгодження між ним та відповідачем ОСОБА_1 , як сторонами договору від 21.04.2011 року, умов щодо: 1) сплати відповідачем, починаючи з 29.04.2015 року, комісії за обслуговування (членського внеску) та 2) сплати відповідачем, починаючи з 05.02.2016 року, страхових платежів за договором «Страхування кредитного ліміту» із визначенням їх розмірів та порядку нарахування, суд приходить до висновку про безпідставність включення банком комісії в розмірі 1180,00 грн. та страхових платежів в розмірі 2059,02 грн до загальної суми здійснених відповідачем витрат кредитних коштів за період з 31.03.2014 року по 28.01.2021 року.

За вказаних обставин визначений банком у доданому до позовної заяви розрахунку розмір заборгованості відповідача ОСОБА_1 за простроченим тілом кредиту в сумі 8698,03 грн не можна вважати обгрунтованим.

Таким чином, враховуючи, що фактично отримані за кредитним договором та використані відповідачем ОСОБА_1 в рахунок кредиту грошові кошти в сумі 4 589,11 грн (період з 31.03.2014 року по 31.10.2015 року), 29 123,86 грн (період з 01.11.2015 року по 30.09.2019 року) та 2 456,60 грн (період з 01.10.2019 року по 28.01.2021 року), а всього на загальну суму 36 169,57 грн (4589,11 грн + 29123,86 грн + 2456,60 грн) були повністю повернуті нею АТ КБ «ПриватБанк» шляхом погашення кредитної заборгованості за рахунок внесення на картковий рахунок в періоди часу: з 31.03.2014 року по 31.10.2015 року грошових коштів в сумі 6 622,09 грн, з 01.11.2015 року по 30.09.2019 року грошових коштів в сумі 36 670,49 грн та з 01.10.2019 року по 28.01.2021 року в сумі 85,63 грн, а всього в загальному розмірі 43 378,21 грн (6622,09 грн + 36670,49 грн + 85,63 грн), а включення банком до загального розміру заборгованості по кредиту відсотків, пені, комісії та платежів за договором страхування кредитного ліміту, мало місце за відсутності для цього правових підстав з огляду на непогодження сторонами умов кредитного договору щодо розміру та порядку їх сплати, суд, з урахуванням відсутності в укладеному між сторонами кредитному договорі від 21.04.2011 року у вигляді анкети-заяви, підписаної відповідачем ОСОБА_1 , кінцевого строку повернення кредиту (користування ним), так само як і щомісячних чи будь-яких інших строків внесення нею грошових коштів на погашення отриманого кредиту в цілому, приходить до висновку про відсутність у відповідача ОСОБА_1 станом на 28.01.2021 року заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 8 698,03 грн та відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», від 21.04.2011, в якій, зокрема, вказаний розрахунок пені за несвоєчасне погашення заборгованості: ПЕНЯ = пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = (базова процентна ставка по договору) /30-нараховується за кожен день прострочення кредиту, пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн в місяць нараховується один раз в місяць, при наявності прострочки по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму від 50 грн. і більше.

Однак, зазначена довідка додана лише до суду апеляційної інстанції, всупереч ч. 3 ст. 367 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивач, надавши суду апеляційної інстанції довідку про умови кредитування, не надав доказів неможливості її подання до суду першої інстанції та причин неподання не вказав, унаслідок чого вказані докази не можуть бути предметом розгляду судом апеляційної інстанції.

Питання ж щодо позовних вимог, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції (за умови їх наявності), може бути вирішено апеляційним судом при апеляційному перегляді справи з урахуванням викладеного у статті 13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного процесу та з огляду на приписи частини шостої статті 367 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (23.12.2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (листопада 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову із підтвердженням того, що саме вони діяли на час укладення кредитного договору між сторонами.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві, яка безпосередньо підписана відповідачем, лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua, які є в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 21.04.2011 року шляхом підписання заяви-анкети.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Суду не доведено переконливими доказами, що при укладенні договору з позичальником ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Доведення умов кредитування і наявності заборгованості у відповідача є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Тобто, позивач одночасно з поданням позову повинен був подати суду довідку про умови кредитування на підтвердження своїх вимог щодо надання кредиту відповідачу, домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, тощо.

Враховуючи викладене, з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні стягнення кредитної заборгованості погоджується колегія суддів, інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства.

Аналізуючи анкету-заяву б/н від 21.04.2011, встановлено, що умовами підписаного кредитного договору не передбачено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами, та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, тому Банком належним чином не доведена наявність простроченої заборгованості за тілом кредиту у позичальника.

В даному випадку сплачені відповідачем кошти, які позивач безпідставно зарахував на погашення процентів при відсутності домовленості про їх сплату в підписаній відповідачем заяві-анкеті підлягають зарахуванню на погашення тіла кредиту.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно відсутності правових підстав для стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, із врахуванням того, що відповідачем фактично отримано кредитні кошти, за вирахуванням відсотків, погашених за рахунок кредита, в розмірі 36169,57 грн. При цьому, відповідачем в рахунок погашення кредитної заборгованості сплачено 43378,21 грн, що значно перевищує суму фактично отриманих кредитних коштів.

Отже, судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення в частині відмови в задоволенні вимог позивача.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються як в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цих межах.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» на заочне рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2021 року не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення, а заочне рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді А.М. Головань

С.І. Мурашко