Справа № 713/1437/20
Провадження №2/713/15/21
РІШЕННЯ

іменем України

18.10.2021 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Осокіна А.Л., з участю секретаря судового засідання Поляк А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вижниця в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діють представники ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_7 , третя особа: приватний нотаріус Вижницького районного нотаріального округу Штефюк Наталія Василівна про визнання недійсними договорів дарування та припинення права власності ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання недійсними договорів дарування та припинення права власності, посилаючись на таке.

З грудня 2012р по липень 2012р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 було укладеного 5 договорів позики, в т.ч. один договір 28.04.2012р., відповідно до яких позивач надав відповідача ОСОБА_5 позику в сумі 277530 дол. США.

В період часу з 20-25 березня 2012р. по 30.07.2012р. ОСОБА_5 повернув 10500 дол США.

28.04.2012р. відповідач ОСОБА_5 набув у власність за договорами купівлі-продажу земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:0097 та житловий будинок, який знаходить по АДРЕСА_1 на вказаній земельній ділянці.

06.09.2013р. відповідач ОСОБА_5 подарував відповідачу ОСОБА_6 вказані земельну ділянку та житловий будинок.

Позивач вважає вказані договори дарування недійсними, виходячи з того, що ОСОБА_5 уклав їх в період наявності прострочення виконання ним зобов`язань за договорами позики, вказані договори укладені відповідачем ОСОБА_5 зі своїм сином відповідачем ОСОБА_6 . Вказане, на думку позивача доводить той факт, що відповідач ОСОБА_5 діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам позивача, оскільки відчуження належного йому майна відбулось з метою уникнення звернення стягнення позивачем ОСОБА_1 на його майно к боржника.

При цьому позивач посилається на позицію ВП ВС, викладену у постанові від 03.07.2019р. по справі №369/11268/16-ц, де зазначено, що договір, направлений на уникнення звернення стягнення на майно, може бути визнано недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства (п.6 ст.3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч.3 ст.13 ЦК України).

Крім того, позивач вказує, що рішенням Дарницького районного суду м.Київ від 08.07.2020р. по справі №753/16751/17 з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 стягнуто 13 925 051 грн. в рахунок погашення заборгованості за договорами позики №111222-П від 22.12.2011р., №120126-П від 26.01.2012р., №120428-П ввід 28.04.2012р., №2606-12 від 26.06.2012р., №1207-12 від 12.07.2012р., та 2 434 314,06 грн. в рахунок стягнення 3% річних, 9605 грн. судового збору.

Позивач зазначає, що він дізнався про наявність оскаржуваних договорів тільки 19.05.2020р., коли його адвокат Масленнікова Т.М. ознайомилась з кримінальним провадження №0007201 від 01.10.2019р., зареєстрованого за зверненням позивача про те, що відповідач ОСОБА_5 , зловживаючи довірою, спричинив позивачу ОСОБА_1 майнову шкоду у великому розмірі. Тому вважає, що не пропустив строк позовної давності.

Виходячи з викладеного позивач просить суд визнати недійсними вказані договори дарування, припинити право власності ОСОБА_6 на вказане нерухоме майно, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Відповідач ОСОБА_6 , в інтересах якого діє ОСОБА_7 , надав суду відзив на позов, в якому позов не визнав, зазначивши, договори дарування були направлені на настання цивільно-правових наслідків. Відповідач ОСОБА_6 не знайомий з позивачем ОСОБА_1 , та йому не було відомо про договори позики, укладені між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 . Сам по собі розгляд цивільної справи №753/16751/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення боргу не свідчить про недійсність оскаржуваних договорів, а наявність кримінального провадження №0007201 від 01.10.2019р., зареєстрованого за зверненням ОСОБА_1 не свідчить про те, що ОСОБА_5 дійсно вчинив злочин відносно ОСОБА_1 .

Звертає увагу на зазначене у позові припущення позивача без будь-якого доведення, що «цілком ймовірно, що житловий будинок та земельну ділянку було придбано саме за кошти, які ОСОБА_5 отримав від позивача за договорами позики.»

Вказує на безпідставність посилання позивача як на підставу позовних вимог на постанову ВП ВС №369/11268/16-ц від 03.07.2019р. щодо того, що оспорювані договори є фіктивними, оскільки відсутні будь-які ознаки фіктивності вказаних договорів.

Також вказує, що посилання в позові позивача на те, що відповідач ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є батьком та сином, визнається відповідачем ОСОБА_6 . Разом з тим це не є підставою для визнання договорів дарування недійсними.

Позивач ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_4 , подав заперечення на відзив, в якому зазначив, що рішенням Київського апеляційного суду по цивільній справі №753/16751/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 з ОСОБА_5 стягнуто на користь ОСОБА_1 34535 дол. США як 3% річних простроченого грошового зобов`язання. Крім того, на момент вчинення оскаржуваних правочинів термін виконання зобов`язань по договорам позики настав. Тому відповідач ОСОБА_5 вчиняв оскаржувані правочини саме з метою ухилення від виконання зобов`язань перед позивачем. Факт наявності кримінального провадження №0007201 від 01.10.2019р., свідчить про наявність доказів про доведеність підозри щодо того, що ОСОБА_5 вчинив злочинів відносно ОСОБА_1 .

Крім того, вказує, що ОСОБА_6 не проживає в АДРЕСА_1 , що підтверджується показами свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які були допитані на досудовому слідстві у вказаному кримінальному провадженні.

Вказує, що в АДРЕСА_1 (за адресою розташування оспорюваної земельної ділянки та житлового будинку) розташоване виробництво та офіс фірми ТОВ «Стробідже енержі», засновниками якої є відповідачі.

Виходячи з викладеного позивач вважає, що у зв`язку із тим, що у відповідачів був і є спільний бізнес та знаючи про наявність договорів позики та заборгованості, з метою уникнення звернення стягнення на майно, ОСОБА_5 було укладеного з сином ОСОБА_6 договори дарування житлового будинку та земельної ділянки.

Позовна заява надійшла до суду 06.08.2020р. та ухвалою від 12.08.2021р. було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання у справі.

Ухвалою від 31.12.2020р. Вижницького районного суду було відмовлено у задоволенні клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту у зв`язку з необгрунтованістю клопотання.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 11.03.2021р. скасовано вказану ухвалу та задоволено клопотання частково: заборонено відчуження земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:0097 та житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 05.02.2021р. клопотання позивача про витребування доказів задоволено частково та витребувано у приватного нотаріуса копії договорів дарування від 06.09.2013р. земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:0097 та житлового будинку, які знаходяться по АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 18.06.2021р. закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

При цьому підготовче засідання неодноразово відкладалось у зв`язку з неможливістю повідомлення відповідача ОСОБА_5 про час та місце розгляду справи.

В судове засіданні позивач ОСОБА_1 не з`явився, його представник адвокат Калмикова С.С. позовні вимоги підтримала з підстав, визначених у позові та запереченні на відзив (т.2 а.с.129). Просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений. Його представник адвокат Гончарук В.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов. Вказав, що оскаржувані договори не є фіктивними.

Просив застосувати строки позовної давності (заява а.с. 164 т.2) посилаючись на те, що, на його думку не є зрозумілим, чому строк позовної давності слід відраховувати з 19.05.2020р., якщо оспорювані договори було укладено 06.09.2013р. Вказував, що оскільки оспорювані договори було укладено 06.09.2013р., тобто далеко поза межами строку позовної давності, тому строк позовної давності пройшов, та з врахуванням викладеного просив відмовити у задоволенні позову.

Відмовився від допиту свідка ОСОБА_10 .

Третя особа приватний нотаріус Вижницького районного нотаріального округу Штефюк Н.В. в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, хоча про час та місце розгляду справи належним чином була повідомлений, що підтверджується відміткою у поштовому повідомленні про вручення. Клопотань про відкладення розгляду справи не подавала.

Суд, за згодою з представником позивача адвокатом Калмиковою С.С. та представником відповідача адвокатом Гончаруком В.В. знаходить можливим розглянути справу у відсутності учасників.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показав, що проживає в с.Чорногузи Вижницького району більше 20 років. Знає ОСОБА_6 , який проживає по АДРЕСА_1 разом із сім`єю. За вказаною адресою у ОСОБА_6 здійснюється виробництво, але свідок не знає яке саме. Свідок бачить ОСОБА_6 майже кожен день. ОСОБА_5 бачить в с.Чорногузи Вижницького району рідко.

На запитання представника позивача адвоката Калмикової С.С. показав, що особу на ім`я « ОСОБА_12 » - не знає. У попереднього власника будинковолодіння по АДРЕСА_1 було прізвище « ОСОБА_13 ». Він у вказаному будинковолодінні не жив.

Свідок ОСОБА_14 судовому засіданні показав, що проживає з дитинства в с.Чорногузи Вижницького району. З він 2012р. проживає по АДРЕСА_2 та являється сусідом ОСОБА_6 , який проживає по АДРЕСА_1 орієнтовно 6-7 років. За вказаною адресою у ОСОБА_15 знаходиться підприємство.

На запитання представника позивача адвоката Калмикової С.С. показав, що особу на ім`я « ОСОБА_12 » - знає, він був раніше сусідом. ОСОБА_16 приїжджає в с.Чорногузи Вижницького району орієнтовно 1 раз на місяць.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача ОСОБА_6 , оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що у позові слід відмовити, виходячи з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що між відповідачем ОСОБА_5 та ОСОБА_1 був укладений договір процентної позики №111222-П від 22.12.2011 року відповідно до якого ОСОБА_5 отримав у ОСОБА_1 в позику у розмірі 240 000,00 грн., що на момент передачі коштів складає еквівалент 30000,00 доларів США та зобов`язувався повернути кошти в строк протягом 365 календарних днів від дати передачі йому коштів. Пунктом 2.3. даного договору передбачений обов`язок ОСОБА_5 щомісячно сплачувати проценти за цим Договором у розмірі 7 % від розміру позики в еквіваленті - доларах США (тридцять тисяч) в гривневому еквіваленті по комерційному курсу долара США до гривні на день сплати (а.с. 19-20). Передача вказаної суми грошових коштів ОСОБА_1 ОСОБА_5 підтверджується актом прийому-передачі грошових коштів №111222-П/1 від 22.12.2011 (а.с. 21).

26.01.2012 між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 був укладений договір процентної позики №120126-П відповідно до якого ОСОБА_5 отримав у ОСОБА_1 в позику у розмірі 240 000,00 грн., що на момент передачі коштів складає еквівалент 30000,00 доларів США та зобов`язувався повернути кошти в строк протягом 365 календарних днів від дати передачі йому коштів. Пунктом 2.3. даного договору передбачений обов`язок ОСОБА_5 щомісячно сплачувати проценти за цим Договором у розмірі 7 % від розміру позики в еквіваленті - доларах США (тридцять тисяч) в гривневому еквіваленті по комерційному курсу долара США до гривні на день сплати (а.с. 23-24). Передача вказаної суми грошових коштів ОСОБА_1 ОСОБА_5 підтверджується актом прийому-передачі грошових коштів №120126-П/1 від 26.01.2012 (а.с. 25).

28.04.2012 між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 був укладений договір процентної позики №120428-П відповідно до якого ОСОБА_5 отримав у ОСОБА_1 в позику у розмірі 1 200 000,00 грн., що на момент передачі коштів складає еквівалент 150 000,00 доларів США та зобов`язувався повернути кошти в строк протягом 365 календарних днів від дати передачі йому коштів. Пунктом 2.3. даного договору передбачений обов`язок ОСОБА_5 щомісячно сплачувати проценти за цим Договором у розмірі 10 % від розміру позики в еквіваленті - доларах США (сто п`ятдесят тисяч) в гривневому еквіваленті по комерційному курсу долара США до гривні на день сплати (а.с. 27-29). Передача вказаної суми грошових коштів ОСОБА_1 ОСОБА_5 підтверджується актом прийому-передачі грошових коштів №120428-П/1 від 28.04.2012 (а.с. 30).

26.06.2012 між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 був укладений договір процентної позики №2606-12 відповідно до якого ОСОБА_5 отримав у ОСОБА_1 позику у розмірі 300 000,00 грн., що на момент передачі коштів складає еквівалент 36 810,00 доларів США та зобов`язувався повернути кошти в строк протягом 365 календарних днів від дати передачі йому коштів. Пунктом 2.3. даного договору передбачений обов`язок ОСОБА_5 щомісячно сплачувати проценти за цим Договором у розмірі 10 % від розміру позики в еквіваленті - доларах США (тридцять шість тисяч вісімсот десять) в гривневому еквіваленті по комерційному курсу долара США до гривні на день сплати (а.с. 32-33). Передача вказаної суми грошових коштів ОСОБА_1 ОСОБА_5 підтверджується актом прийому-передачі грошових коштів №2606-12/1 від 26.06.2012 (а.с.36).

12.07.2012 між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 був укладений договір процентної позики №1207-12 відповідно до якого ОСОБА_17 отримав у ОСОБА_1 позику у розмірі 250 000,00 грн., що на момент передачі коштів складає еквівалент 30 720,00 доларів США та зобов`язувався повернути кошти в строк протягом 365 календарних днів від дати передачі йому коштів. Пунктом 2.3. даного договору передбачений обов`язок ОСОБА_17 щомісячно сплачувати проценти за цим Договором у розмірі 10 % від розміру позики в еквіваленті - доларах США (тридцять тисяч сімсот двадцять) в гривневому еквіваленті по комерційному курсу долара США до гривні на день сплати (а.с. 35-36). Передача вказаної суми грошових коштів ОСОБА_1 ОСОБА_5 підтверджується актом прийому-передачі грошових коштів №1207-12/1 від 12.07.2012 (а.с. 37).

Постановою від 09.11.2020р. по справі № 753/16751/17 Київського апеляційного суду за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_5 боргу за вказаними договорами позики задоволено частково: а саме стягнуто з ОСОБА_5 3% річних за ст.625 ЦК України за невиконання зобов`язань по вказаних договорах позики в сумі 34 535 дол США. В решті позовних вимог відмовлено. Апеляційний суд виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності по вказаним договорам позики.

З витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається 01.10.2019р. за заявою ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_5 заподіяв йому майнову шкоду зареєстроване кримінальне провадження №0007201.

Згідно копії протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 19.05.2020р. вбачається, що адвокату Масленніковій Т.М. було надано доступ до матеріалів кримінального провадження №0007201.

З копії договорів дарування від 06.09.2013р. (а.с. 47-50) вбачається, що ОСОБА_5 подарував ОСОБА_6 земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:0097 та житловий будинок, по АДРЕСА_1 .

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 51-56, 59-63 т.1 ) вбачається, що відповідач ОСОБА_5 набув у власність вказану земельну ділянку та житловий будинок на підставі договорів купівлі-продажу від 28.04.2012р.

З довідки від 04.09.2020р. №1377 Вижницької міської ради старостату с.Чорногузи вбачається, що ОСОБА_6 проживає без реєстрації в АДРЕСА_3 з жовтня 2013р. по день видачі довідки.

З відповіді на запит з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 121 т.1) вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 зареєстроване місцезнаходження ТОВ «Стробіле Енерджі». Засновником вказанорї юридичної особи є ОСОБА_6 , кінцевим бенефіціаром є ОСОБА_5 , керівником є ОСОБА_18 .

Вказане, на думку позивача, підтверджує те, що оскаржувані договору дарування є фіктивним, оскільки укладені не для настання реальних наслідків, але з метою ухилення відповідачем ОСОБА_5 виконання своїх обов`язків по договорам позики перед позивачем, тобто є фраудаторними.

З такою позицією позивача погодитись не можна, виходячи з такого.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.

Частиною другою статті 13 ЦПК України передбачався принцип диспозитивності, згідно з яким особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Позиції щодо можливості визнання недійсними договорів дарування, укладених між родичами з приводу їх фіктивності з метою уникнення виконання зобов?язань, викладені в постановах ВС від 26.05.2021р. по справі №727/2525/20 та від 19 травня 2021 р. по справі № 693/624/19.

Так, у вказаних постановах, Верховний Суд, врахувавши момент вчинення договорів (при наявності у суді цивільних справ за позовами про стягнення з відповідача-боржника боргу), сформулював висновок, що боржник діяв очевидно недобросовісно та зловжив правами, оскільки вчинив оспорювані договори, які порушують майнові інтереси кредитора і направлені на недопущення звернення стягнення на майно боржника.

Як вбачається з матеріалів справи оскаржувані договори дарування були укладені 06.09.2013р. між відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які є батьком та сином Вказана обставина визнавалась представником відповідача адвокатом Гончаруком В.В..

Разом з тим відповідач ОСОБА_6 проживає в будинковолодінні по АДРЕСА_1 без реєстрації. Вказане підтверджується показами свідків ОСОБА_11 , та ОСОБА_14 . Та, крім показів вказаних осіб, ще й довідкою від 04.09.2020р. №1377 Вижницької міської ради старостату с.Чорногузи.

Крім того, станом на 06.09.2013р. були відсутні будь-які рішення судів щодо примусового стягнення з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_1 боргу за вказаними договорами позики.

Отже, доводи позивача про те, що оскаржувані договори дарування є фіктивними, оскільки на час їх укладенні не були направлені на настання реальних наслідків, але були укладені з метою уникнення ОСОБА_5 виконання свої обов`язків по договорам позики не знайшли своє підтвердженні в судовому засіданні. Та позиція позивача щодо застосування ст.234 ЦК України не відповідає практиці застосування цієї статті Верховним Судом.

Не було доведено в судовому засіданні також, що нерухомість за вказаними договорами була придбана ОСОБА_5 за рахунок коштів, отриманих від ОСОБА_1 у позику.

Крім того, суд вважає неналежними доказами покази ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , допитаних в якості свідків у кримінальному провадженні №0007201 від 01.10.2019р., на які позивач ОСОБА_1 посилається як на підставу своїх вимог.

Як зазначено, вказані покази відібрано на досудовому розслідуванні в межах кримінального провадження №0007201 від 01.10.2019р. Тому покази вказаних осіб мають значення безпосередньо для вказаного кримінального провадження.

Разом з тим відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Вказане, з врахуванням викладеного, означає, що докази, зібрані в рамках кримінального провадження мають значення виключно для даного кримінального провадження. Разом з тим в цивільній справі можуть бути використані вирок суду, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, і виключно щодо того, чи мали місце певні дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Крім того, суд знаходить, що посилання позивача на постанову ВП ВС по цивільній справі №369/11268/16-ц є безпідставним та не відповідає тим обставинам, які склались у цивільній справі, яка розглядається, оскільки постанова ВП ВС стосується випадку, коли відповідач вчинив оспорювані договори дарування, будучи обізнаним про наявність відносно нього вироку суду від 2012р. про стягнення з нього 580 849,84 грн. Тому очевидним є, що відповідач вчинив оспорюввані договори дарування з метою уникнення обов`язку погасити заборгованість.

Разом з тим у справі, які розглядається, жодних рішень судів про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості - на момент вчинення оспорюваних правочинів - не було.

Посилання позивача на те, що постановою Київського апеляційного суду від 09.11.2020р. стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 34535,00 дол. США, що становить суму 3% річних за прострочення грошового зобов`язання, є безпідставним, оскільки ухвалою від 02.07.2021р. по вказані справі Верховного Суду зупинено виконання постанови Київського апеляційного суду від 09 листопада 2020 року до закінчення касаційного провадження задовольнити.

Позивач стверджує, що дізнався про наявність оскаржуваних договорів дарування тільки 19.05.2020р., коли його адвокат Масленнікова Т.М. ознайомилась з кримінальним провадження №0007201 від 01.10.2019р.

Відповідно до ст.256 ЦК України Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідач ОСОБА_6 , в особі свого представника, заперечує проти цього, та доказів того, що позивач раніше дізнався про наявність оспорюваних договорів не надав.

Разом з тим, зважаючи, що у задоволенні позову відмовлено у зв`язку з його необгрунтованістю, тому суд не знаходить підстав для застосування строків позовної давності.

Виходячи з викладеного суд знаходить, що позов є необгрунтованим та у його задоволенні слід відмовити.

Щодо інших аргументів учасників справи, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить з того, що відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

У задоволенні позову відмовлено. Разом з тим відповідач не ставить питання щодо стягнення на його користь понесених та документально підтверджених судових витрат.

На підставі ст. ст. 202, 203, 215, 324, 717 ЦК України, керуючись ст. ст. 3,5, 12,13,18, 82, 141, 258, 260, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діють представники ОСОБА_2 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_7 про визнання недійсними договорів дарування та припинення права власності - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернівецького апеляційного суду через Вижницький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Вижницький районний суд до Чернівецького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження.

Повний текст рішення складено 28.10.2021р.

Суддя Андрій ОСОКІН