Провадження № 2/522/3530/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Чернявської Л.М.,

за участі секретарі судового засідання Палун І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (правонаступник ОСОБА_2 ) до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

ВСТАНОВИВ:

20 листопада 2018 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що є власником квартири АДРЕСА_1 . Поверхом вище у квартирі №2 того ж будинку проживає ОСОБА_3 . У вересні 2018 року квартиру позивача було затоплено водою. Дане затоплення сталося з вини відповідача, на підтвердження чого надано відповідний акт від 25 вересня 2018 року. Згідно Висновку № 40/1/2018 року розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири складає 68 571, 52 гривень. У зв`язку з чим Позивач просив стягнути з ОСОБА_3 майнову шкоду в сумі 68 571, 52 гривень і моральну шкоду в сумі 10 000 гривень, завдану внаслідок затоплення квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 07 грудня 2018 року відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи.

Також, ухвалою суду від 07 грудня 2018 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на 451/2000 часток квартири АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_3 . Застосовано зустрічне забезпечення позову, визначено позивачеві розмір зустрічного забезпечення у сумі 78 571 гривень, та зобов`язано позивача сплатити вказану суму на депозитний рахунок суду.

Ухвалою суду від 21 січня 2019 року скасовано заходи забезпечення позову ОСОБА_2 , вжиті ухвалою суду від 07 грудня 2018 року. Скасовано арешт на 451/2000 часток квартири АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_3 . Скасовано зустрічне забезпечення позову.

Ухвалою суду від 21 лютого 2019 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову повторно задоволено. Накладено арешт на 451/2000 часток квартири АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_3 . Застосовано зустрічне забезпечення позову, визначено позивачеві розмір зустрічного забезпечення у сумі 78 571 гривень, та зобов`язано позивача сплатити вказану суму на депозитний рахунок суду.

Ухвалою суду від 21 травня 2019 року заяву ОСОБА_2 про виклик свідків задоволено. Протокольною ухвалою суду 21 травня 2019 року підготовче судове засідання закрито, та призначено справу до розгляду по суті.

15 серпня 2019 року від ОСОБА_1 в особі представника адвоката Сімоненко Р.О. до суду надійшла заява про залучення у справі правонаступника.

27 січня 2020 року від ОСОБА_3 в особі адвоката Косова О.В. до суду надійшли пояснення. Зазначили, що ОСОБА_3 з 2015 року проживає на території Російської Федерації. Згідно із довіреності від 17.12.2015 року що надана ОСОБА_4 , уповноважено останню управляти та розпоряджатись усім належним йому майном. На підставі вищевказаної довіреності, громадянкою ОСОБА_4 громадянці ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 надано в оренду квартиру, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 , на підтвердження чого було надано договір оренди від 07.10.2017 року. Відповідно довідки виробничої дільниці № 3 КП «ЖКС «Порто-Франківський» проведено обстеження в квартирі №2 санвузла гр. ОСОБА_4 за ініціативою гр. ОСОБА_2 , проте ОСОБА_5 , яка проживає у вищевказаній квартирі, стверджує що працівники з КП «ЖКС «Порто-Франківський» не приходили та обстеження санвузла і сантехнічних приладів не проводили, як зазначено у вищезазначеній довідці.

Ухвалою суду від 27 січня 2020 року клопотання про зміну позивача його правонаступником задоволено. Замінено позивача ОСОБА_2 на його правонаступника ОСОБА_1 .

10 серпня 2020 року від ОСОБА_3 в особі представника адвоката Косова О.В. до суду надійшли повторно пояснення по справі, зазначено, що наданий позивачем акт не є доказом залиття квартири відповідачем, оскільки відсутній висновок щодо встановлення вини особи, не зазначено дату залиття квартири та відсутня фотофіксація. Також зазначено, що квартира яка знаходиться над квартирою позивача має трьох власників. Отже, відсутні докази причин залиття та причетність до цього залиття саме відповідача, як власника квартири або орендаря цієї квартири.

Протокольною ухвалою суду від 16.10.2020 року пояснення, та клопотання про приєднання письмових доказів разом з доказами приєднані до матеріалів справи.

В судовому засіданні 16 жовтня 2020 року представник позивача адвокат Сімоненко Р.О. позовні вимоги підтримав та просив стягнути з відповідача матеріальну та моральну шкоду, оскільки залиття відбулось з вини відповідача. Представник відповідача адвокат Косов О.В. просив відмовити у задоволені позовних вимог, оскільки позовні вимоги недоведені, вина відповідач відсутня.

Також в судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_7 , який повідомив, що працював майстром ЖКС, був присутнім при складанні Акту про залиття квартири, відзначив що дійсно був факт залиття квартири, однак не зміг пояснити коли саме це залиття мало місце та з якої причини. Також зазначив, що були сліди старого залиття квартири позивача. Пояснив, що при огляді квартири була присутня якась жінка та на той час у квартирі відбувався ремонт, вони не оглядали усю комунальну квартиру.

Ухвалою суду від 16 грудня 2020 року заяву представника відповідача про забезпечення доказів залишена без розгляду.

В судовому засіданні 09 червня 2021 року була допитана як свідок ОСОБА_4 . Остання повідомила, що раніше була власником квартири, яку подарувала синові, з 19 вересня по 28 вересня 2019 року їздила в Крим для зустрічі з Відповідачем (своїм сином ОСОБА_3 ), а за вказаною адресою проживала ОСОБА_5 , котра арендувала кватриру, дізналась про затоплення вже коли повернулась додому. Також повідомила, що ніхто із співробітників ЖКС або експерт до квартири не приходив, причини залиття не встановлювали.

В судове засідання 27 липня 2021 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. В матеріалах справи є заяви про розгляд справи за відсутності сторін по справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 780, виданий 17.08.2018, видавник: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Шинікова Ю.А., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.08.2018 року, Індексний номер витягу 134772611.

Як вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майно щодо об`єкта нерухомого майна квартира АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_3 , підстава виникнення права власності: договір дарування, серія та номер 425, виданий 04.04.2017 року, видавник: Місік О.В., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу.

Так, в матеріалах справи є Акт обстеження від 25 вересня 2018 року, який підписаний комісією в складі Начальника дільниці № 3 Райчева Г.Д., майстру дільниці № 3 ОСОБА_8 , майстру дільниці № 3 ОСОБА_7 про проведення дослідження квартири АДРЕСА_1 на предмет залиття квартири. Даним актом встановлено, що залиття виникло з вище розташованої квартири № 2 (власник ОСОБА_4 ), в результаті халатного відношення до сантехнічних приборів.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 .

Як встановлено в судовому засіданні та сторонами не спростовано, ОСОБА_3 з 2015 року не проживає на території України. Так, Відповідачем, 17 грудня 2015 року була видана Довіреність на ім`я ОСОБА_4 , посвідченої нотаріусом м. Пенза Ларюшиною Людмилою Анатоліївною.

З Довіреності від 17 грудня 2015 року вбачається, що ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_4 управляти і розпоряджатись всім належним рухомим і нерухомим майном, яке знаходиться на території України, в тому числі здавати в оренду відповідне майно.

Також, в матеріалах справи є Договір оренди від 07 жовтня 2017 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Предметом Договору оренди є надання квартири АДРЕСА_2 в оренду. Строк оренди з 07 жовтня 2017 року по 01 січня 2019 року з правом продовження по згоді сторін.

Пунктом 8 Договору оренди від 07 жовтня 2017 року передбачено, що Орендар ( ОСОБА_5 ) зобов`язується своєчасно робити оплату, утримувати квартиру і передані їй в користування речі, мебель, побутову техніку і сантехнічні прилади в робочому стані і чистоті; виконувати в необхідних моментах (по вині Орендаря) ремонт за свій рахунок або відшкодувати завданий збиток.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши учасників справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому чи більшому розмірі.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Стаття 322 ЦК України зобов`язує власника утримувати майно, яке йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 151 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію.

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» власник зобов`язаний за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини.

Таким чином, обов`язок по утриманню санітарно-технічних приладів (кранів, труб, що знаходяться у квартирі) у належному стані покладено на власника квартири.

Водночас, частиною першої статті 780 ЦК України передбачено, що шкода, завдана третім особам у зв`язку з користуванням річчю, переданою у найм, відшкодовується наймачем на загальних підставах.

Відповідно до статті 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Окрім того, поточний ремонт житла, переданого у найм, зобов`язаний здійснювати наймач, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 819 ЦК України).

Частиною 1 статті 817 ЦК України закріплено право наймача та особи, які постійно проживають разом з ним, за їхньою взаємною згодою та за згодою наймодавця вселити у житло інших осіб для постійного проживання у ньому.

Так, сторонами не заперечується, та підтверджено показаннями свідків, що в квартирі мешкала ОСОБА_5 , а відтак суд дійшов висновку, що остання проживала та користувалась даним майном, а відтак прийняла умови Договору оренди укладеного 07 жовтня 2017 року.

Частиною першої статті 780 ЦК України шкода, завдана третім особам у зв`язку з користуванням річчю, переданою у найм, відшкодовується наймачем на загальних підставах.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Як зазначалось в матеріалах справи є Акт обстеження від 25 вересня 2018 року про проведення дослідження квартири АДРЕСА_1 на предмет залиття квартири.

В порушення вимог Правил, в даному Акті не вбачається відомостей про присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної, що є обов`язковим під час складання відповідного Акту.

Також, з самого Акту не вбачається можливим встановити, коли сталося заливання кватири АДРЕСА_1 ; чи був доступ та чи проводилось в квартирі АДРЕСА_2 дослідження причин залиття.

З огляду на те, що громадянка ОСОБА_4 під час допиту як свідка по справі, зазначила що на час залиття квартири № 2 , знаходилась за межами України, у зв`язку з чим не може підтвердити факт обстеження квартири АДРЕСА_1 ) сторонами не було викликано в судове засідання для підтвердження фактів зазначених в Акті, що унеможливило встановити факт присутності комісії в квартирі АДРЕСА_1 під час складання відповідного Акту.

Також, з Акту вбачається, що власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_4 , що не відповідає дійсності, оскільки наявні в матеріалах документи спростовують зазначений факт.

Дослідивши відповідний Акт, зіставивши показання свідків, суд зазначає, що наданий позивачем акт про наслідки залиття житлового приміщення не відповідає вимогам, викладеним у Правилах, так як, не містить конкретних причини залиття квартири, інші необхідні та обов`язкових для такого документа реквізитів.

Проте, слід зауважити, що наймач ( ОСОБА_5 ) зобов`язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 815 ЦК України та відповідного Договору Оренди від 07 жовтня 2017 року, проте позовні вимоги заявлені до ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

За таких обставин, з огляду на той факт, що договір оренди між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на час залиття діяв, та положення статті 819 ЦК України, саме наймач не здійснював належного контролю за справністю приладів водопостачання свого помешкання, що призвело до залиття квартири позивача, тому покладання на ОСОБА_3 відповідальності за заподіяну шкоду суперечитиме положенням статті 1166 ЦК України.

Аналогічний висновок викладений в Постанові Донецького апеляційного суду від 01 липня 2021 року по справі 264/6055/19.

Слід зазначити, що Висновок № 40/1/2018 за результатами проведення будівельно-технічного експертного дослідження суд не приймає до уваги, оскільки даний висновок не може бути визнаний належним та допустимий доказом з огляду на наступне.

Так, ст. 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи.

Частиною 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Разом з тим, у висновку № 40/1/2018 не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналогічна позиція вікладена в постанові Великої Палати Верховного суду від 18 грудня 2019 року по справі № 522/1029/18.

При цьому, суд приймає до уваги, що позивачем не зазначено коли саме у який день вересня 2018 року відбулось залиття, у висновку експерта зазначено, що обстеження квартири позивача відбулось 11.10.2018 року у присутності тільки ОСОБА_2 . Експерт у висновку зазначив, що при обстеженні встановлено наявність слідів залиття у вигляді обвалення штукатурки у результаті замочування, деревяні дошки підшивки стелі та деревяні балки перекриття на дотик вологі, наявне розшарування деревини, гнилизна, місцями прогин балок перекриття, що підтверджено фотофіксацією, що на думку суд не могло утворитись в наслідок одного залиття у результаті халатного відношення до сантехнічних пристроїв.

Також, у Висновку № 40/1/2018 за результатами проведення будівельно-технічного експертного дослідження складеного 29.10.2018 року не зазначено причини залиття, а зроблено висновок що для усунення пошкоджень, спричинених залиттям приміщень квартири АДРЕСА_1 необхідно виконати перелік ремонтно-будівельних робіт, який викладено у Локальному кошторисі №2-1-1, додаток №6, однак суду не надані зазначені додатки.

Таким чином, позивачем не доведено та не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доводів що залиття квартири позивача у вересні 2018 року відбулося саме через винні недбалі дії відповідача, у результаті халатного відношення до сантехнічних пристроїв, а також що матеріальна шкода становить 68571,52 гривень.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень з ОСОБА_3 , слід зазначити наступне.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно положень ст.. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року, роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оскільки неправомірність дій відповідача щодо залиття квартири позивача не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні, суд вважає вимоги про відшкодування моральної шкоди не обґрунтованими та відмовляє у їх задоволенні. При цьому, суд приймає до уваги, що позивач ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 взагалі не обґрунтувала та не зазначила підстави стягнення моральної шкоди на її користь.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

З огляду на вищевикладене, заходи забезпечення позову вжиті ухвалою суду від 21 лютого 2019 року, у зв`язку з повною відмовою у задоволенні позову слід скасувати.

Керуючись ст. ст. 22, 319, 322, 810, 816, 821, 1166 ЦК України, ст. ст. 4, 81, 133, 141, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (правонаступник ОСОБА_2 ) до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2019 року, шляхом накладення арешту на 451/2000 часток квартири АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 03 серпня 2021 року.

Суддя Чернявська Л.М.