Справа № 544/1586/21
№ 2/544/439/2021
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 жовтня 2021 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Сайко О.О.,

за участі секретаря Костенко Т.В.,

представника позивача адвоката Гордієнка Ю.П.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Якименко В.В.,

розглянувши в залі суду м. Пирятин цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат. Просила стягнути з відповідача на свою користь 26 282,85 грн. У подальшому позовні вимоги зменшила та просила стягнути 564,25 грн три відсотка річних та інфляційні втрати в розмірі 1484,35 грн, а всього стягнути 1484,35 грн та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог вказує, що Пирятинським районним судом Полтавської області від 30 грудня 2014 року по справі № 544/2356/14-ц прийнято рішення стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборговані кошти за договором позики у розмірі 30936 гривень, а також у повернення судовий збір у розмірі 309 гривень 22 копійки, витрати на правову допомогу у розмірі 2280 гривень, витрати пов`язані з публікацією у пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 91 гривня 20 копійок, а всього на загальну суму 33616 гривень 42 копійки. Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 30 грудня 2014 року по справі № 544/2356/14-ц набрало законної сили 13 січня 2015 року. На виконання рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 30 грудня 2014 року по справі № 544/2356/14-ц, 25 лютого 2015 року було видано виконавчий лист. 05 березня 2015 року відділом державної виконавчої служби Пирятинського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження по примусовому стягненню з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 , заборговані кошти за договором позики. 15 липня 2015 року відповідач сплатив позивачу особисто грошові кошти в розмірі 20 000 грн, що підтверджується її особистою заявою від 15.07.2015 року до начальника відділу державної виконавчої служби Пирятинського районного управління юстиції. Отже, станом на 15 липня 2015 року заборгованість Відповідача складала 13 616, 42 грн. 23 жовтня 2017 року старшим державним виконавцем Пирятинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області в рамках виконавчого провадження № 46765383 прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу через відсутність у відповідача майна, на яке може бути звернено стягнення. Станом на 23.10.2017 року розмір заборгованості становив 13 111,15 грн.

29 листопада 2017 року відносно відповідача знову відкрито виконавче провадження № 55275951 по стягненню з нього на користь позивача заборгованості в розмірі 13 111,15 грн. Заборгованість в розмірі 13 111,15 грн. була погашена відповідачем тільки 28.07.2021 року.

У зв`язку із простроченням виконання зобов`язання позивач нарахував 3% річних від простроченої суми, починаючи з 08.09.2018, що становить 564,25 грн. Розрахунок суми основного боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення проведено позивачем за методикою, наведеною у листі Верховного суду України від 03.04.1997 року № 62-97, починаючи з 08.09.2018 та становить 1484,35 грн.

Просила стягнути з відповідача указану суму та судові витрати, які вона понесла в зв`язку із розглядом справи: 10908 грн (908 грн. (судовий збір) + 10000 грн. (сума гонорару за надану правничу допомогу).

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги позивача у повному обсязі та просив їх задовольнити, також просив додатково стягнути з відповідача судові витрати за надану правничу допомогу в розмірі 18 000 грн.

Відповідач та його представник у судовому засіданні не заперечували проти стягнення з відповідача коштів за прострочення виконання зобов`язання: 564,25 грн - три відсотка річних та інфляційних втрат в розмірі 1484,35 грн. Заперечували в частині стягнення судових витрат за надану правничу допомогу. Зазначили, що позивач не обґрунтувала належними доказами розмір понесених витрат. Матеріали справи не містять договору про надання правової допомоги адвокатом Самусем О.В. із зазначенням суми гонорару адвоката за надані послуги; відсутні копії платіжних документів, що підтверджують отримання коштів адвокатом або перерахування позивачем гонорару в розмірі 10000 грн (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).

Щодо документів, наданих позивачем на підтвердження витрат на правничу дорогу адвоката Гордієнка Ю.П., зазначив, що ці витрати також не є документально підтвердженими: подана квитанція про отримання гонорару адвокатом не є платіжним документом встановленої форми. Крім того, позивачем не надано акту приймання-передачі послуг за договором, що повинен свідчити про фактичне надання таких послуг. Представник відповідача просив також звернути увагу на співрозмірність заявлених вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, які значно перевищують розмір основних позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини:

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 30 грудня 2014 року по справі № 544/2356/14-ц постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти за договором позики у розмірі 30936 гривень, а також у повернення судовий збір у розмірі 309 гривень 22 копійки, витрати на правову допомогу у розмірі 2280 гривень, витрати пов`язані з публікацією у пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 91 гривня 20 копійок, а всього на загальну суму 33616 гривень 42 копійки. Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 30 грудня 2014 року по справі № 544/2356/14-ц набрало законної сили 13 січня 2015 року (а.с.8-10).

На виконання рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 30 грудня 2014 року по справі № 544/2356/14-ц, 25 лютого 2015 року було видано виконавчий лист (а.с.12).

05 березня 2015 року відділом державної виконавчої служби Пирятинського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження по примусовому стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборговані кошти за договором позики (а.с.14). 15 липня 2015 року відповідач сплатив позивачу особисто грошові кошти в розмірі 20 000 грн, що підтверджується її особистою заявою від 15.07.2015 року до начальника відділу державної виконавчої служби Пирятинського районного управління юстиції (а.с.13).

Станом на 15 липня 2015 року заборгованість відповідача складала 13 616, 42 грн.

23 жовтня 2017 року старшим державним виконавцем Пирятинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області в рамках виконавчого провадження № 46765383 прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу через відсутність у відповідача майна, на яке може бути звернено стягнення. Станом на 23.10.2017 року розмір заборгованості становив 13 111,15 грн (а.с.15).

29 листопада 2017 року відносно відповідача ОСОБА_1 знову відкрито виконавче провадження № 55275951 по стягненню з нього на користь позивача заборгованості в розмірі 13 111,15 грн. (а.с.16) Заборгованість в розмірі 13 111,15 грн. була погашена відповідачем тільки 28.07.2021 року (а.с.17).

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Ураховуючи, що рішення суду про стягнення з відповідача на користь позивача боргу за договором позики є обов`язковим, у відповідача існує перед позивачем невиконане грошове зобов`язання, відповідальність за порушення якого настає за правилами статті 625 ЦК України. Стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат можливо до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів відповідно до ст. 625 ЦК України за прострочення виконання зобов`язання в межах 3 років, які передували подачі позову, в сумі 564,25 грн три відсотка річних та інфляційні втрати в розмірі 1484,35 грн, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову - на відповідача.

Таким чином, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн належить стягнути з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вимоги позивача в частині стягнення вартості послуг правничої допомоги, що була надана адвокатом Самусем О.В. задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає дотримання Правил адвокатської етики як одного з основних зобов`язань адвоката, які він бере на себе, складаючи Присягу адвоката України.

Відповідно до ст.28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом

адвокатів України 09 червня 2017 р., гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту; порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

З наведених норм права вбачається, що розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правничої допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Проте у наданому витязі з договору про надання правничої допомоги №01/07/21-1 від 01.07.2021, укладеному між адвокатом Самусем О.В. та клієнтом ОСОБА_2 не визначений розмір гонорару, з чого він складається та порядок його внесення, а також не вказані засади обчислення гонорару, а повного тексту договору суду не надано (а.с.20). Тому суд не приймає до уваги акт надання правничої допомоги від 06.09.2021, наданий адвокатом Самусем О.В. на виконання вищевказаного договору (а.с.19), та приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог в цій частині.

Вимоги позивача в частині стягнення вартості послуг правничої допомоги, що була надана адвокатом Гордієнком Ю.П. підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено, що правничу допомогу позивачу ОСОБА_2 на підставі укладеного письмового договору №25 від 12.10.2021 (а.с.52) надавав адвокат Гордієнко Ю.П., якому позивач оплатила його послуги в розмірі 18 000 грн.

Заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу в сумі 18 000 грн полягав у наданні адвокатом послуг щодо попереднього опрацювання матеріалів справи, опрацюванні законодавчої бази, що регулює спірні правовідносини, підготовці адвокатом до суду процесуальних документів по справі ( відповідь на відзив, заяви про зменшення розміру позовних вимог), ознайомлення з матеріалами справи, участь у судових засіданнях.

Згідно умов договору вартість правничої допомоги адвоката становить 2000 грн за одну годину робочого часу (крім участі у судових засіданнях) і 3000 грн за одну годину представництва інтересів клієнта у судовому засіданні.

Представник позивача виконав взяті на себе зобов`язання та надав позивачу визначену договором правничу допомогу, що підтверджується копією договору про надання правничої допомоги № 25 від 12.10.2021, квитанцією №26/10 від 26.10.2021 про сплату адвокату гонорару та розрахунку суми гонорару за надану правничу допомогу, які оформлені в установленому законом порядку (а.с.50,51).

Доводи представника відповідача про відсутність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу через відсутність в матеріалах справи акту виконаних робіт суд не бере до уваги, оскільки його складення не передбачено умовами договору, а виставлення рахунку клієнту та його оплата свідчать про їх прийняття.

Разом з тим, суд зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із складністю виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Суд має також враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката та може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їх розміру з огляду на конкретні обставини справи.

Враховуючи викладене, суд бере до уваги заяву сторони відповідача про зменшення суми витрат на правничу допомогу, які, на думку представника відповідача, є неспівмірними, оскільки представником позивача необґрунтовано завищено витрати за надання правничої допомоги, враховуючи незначну складність розглянутої судом справи. Відповідач довів необґрунтованість та неспівмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу позивача з реальним обсягом такої допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг (незначний обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду у судовому засіданні та тривалість судових засідань), критерію реальності таких витрат.

Так, обґрунтовуючи клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, представник відповідача зазначив, що подана заява про зменшення суми розміру позовних вимог не містить ґрунтовного аналізу норм матеріального та процесуального права, значною мірою відтворює доводи, викладені позивачем у первісній позовній заяві та містить новий розрахунок боргу з урахуванням позиції відповідача, наведеній у відзиві на позов. Крім того, враховуючи незначну тривалість першого судового засідання, яке становило 3 хв., витрати на професійну правничу допомогу за участь в судових засіданнях в суді не відповідають принципу співрозмірності відносно затраченого часу проведення вказаних судових засідань.

Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення таких витрат у розмірі 6 000 грн, з урахуванням критерію розумності розміру таких витрат, виходячи з конкретних обставин справи, розміру боргу, що просив стягти позивач, який є в рази меншим за суму витрат на правничу допомогу, складності справи, яка підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, та обсягу наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва його інтересів в суді під час розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 13, 81, 89, 141, 263- 265, 352 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 ) на користь позивача ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , мешканки АДРЕСА_2 ) три відсотки річних в розмірі 564 (п`ятсот шістдесят чотири) гривні 25 коп. та інфляційних втрат в розмірі 1484 (одна тисяча чотириста вісімдесят чотири) грн. 35 коп, у повернення сплаченого судового збору 908 (дев`ятсот вісім) грн, 6000 (шість тисяч) грн- витрат на оплату правничої допомоги, всього, таким чином стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 8956 ( вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість) грн 60 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 01.11.2021.

Головуюча О.О. Сайко