Справа № 219/6355/21
Провадження № 2/219/2504/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

19 жовтня 2021 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Худіної О.О.

за участю секретаря судового засідання Лосинської І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі м. Бахмут у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

23 червня 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що 13.07.2005 року згідно договору купівлі-продажу квартири, право власності на квартиру АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 . Відповідач з 2015 року виїхав із зазначеної квартири, однак відповідач з реєстраційного обліку не знявся. ОСОБА_2 не проживає у зазначений квартирі понад одного року, оплату за користування житлом та оплату за житлово-комунальні послуги не здійснює, особистих речей в зазначеній квартирі не має, з реєстраційного обліку до теперішнього часу не знявся і самостійно зніматись з реєстраційного обліку бажання не виявляє. Просить ухвали рішення яким, визнати ОСОБА_2 таким,що втратив право користування житловим приміщенням.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02 серпня 2021 року позовну заяву прийнято до свого провадження, відкрито спрощене позовне провадження, у зв`язку з чим призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу.

До судового засідання позивач ОСОБА_2 не з`явився, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлявся належним чином. До початку судового засідання на адресу суду позивач надав заяву, у якій зазначив, що просить розглядати справу без його участі, на позовних вимогах наполягає, щодо заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 , який про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином: у відповідності до пункту 2 частини 7 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, до судового засідання не з`явився за невідомою суду причиною. Клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило. У встановлений ухвалою про відкриття провадження у справі строк відзив на позовну заяву відповідачем також не поданий.

Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про судове засідання, але причин неявки суду не повідомив, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без його участі. При цьому, за наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі.

У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до частини 2статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивач є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 13.07.2005 року, право власності посвідчено в Комунальному підприємстві бюро технічної інвентаризації м. Артемівськ (нині м. Бахмут), що підтверджується витягом про реєстрації права власності на нерухоме майно (а.с.4-6).

З акту від 11.06.2021 року, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований, але не проживає ОСОБА_3 , з 2015 року по теперішній час (а.с.7).

Відповідно до довідки ОСББ «Польова 43» № 875 від 11.06.2021 року за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 власник житла; ОСОБА_4 -син; ОСОБА_2 - син; ОСОБА_5 - онук (а.с.8).

Згідно відповіді першого заступника міського голови Бахмутської міської ради за вх. № 4272 від 25.06. 2021 року, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 13.03.2013 року (а.с. 17).

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла.

Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Суд захищаючи права власності громадян, усуває перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право на користування, та зняття його з реєстрації. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла.

Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у судовому засіданні факт порушення права власності позивача відповідачами повністю доведений, а відтак позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати залишити за позивачем ОСОБА_6 .

Керуючись ст. ст. 5, 10, 13, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 47 Конституції України, ст.ст. 16, 317, 321, 383, 391 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні права власності ОСОБА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловою квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя О.О.Худіна