Житомирський апеляційний суд
Справа №296/1893/17 Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П.
Категорія 5 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Лісової Т.С.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 15 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Сингаївського О.П.

у цивільній справі № 296/1893/17 за позовом ОСОБА_2 в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні, -

в с т а н о в и в:

У березні 2017 року ОСОБА_2 в інтересах малолітнього ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом. Просила припинити право власності ОСОБА_1 на 1/3 частку у спільному майні, а саме: жиле приміщенням квартири АДРЕСА_1 та присудити йому грошову компенсацію за належну йому частку, визнати за малолітнім ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину квартири. В обґрунтування поданого позову позивачка зазначала, що її покійному чоловікові та батькові малолітнього ОСОБА_4 на праві власності належала вказана вище квартира. Після його смерті 2/3 квартири було успадковано нею та її сином, а 1/3 - мамою чоловіка як спадкоємцями першої черги. Від своєї частки квартири позивачка відмовилася на користь сина. Мама ж чоловіка спадщину прийняла, згодом подарувала її ОСОБА_5 , а той, в свою чергу, передарував її ОСОБА_1 . Позивачка вказує, що бажає разом із сином проживати в цій квартирі, проте не може дійти згоди з відповідачем, який має у власності меншу частину квартири, проте у ній не проживає, нею не цікавиться, оскільки має інше власне житло та у спірну квартиру заселив третіх осіб, які самовільно користуються усією квартирою. На пропозицію позивачки сплатити компенсацію за частку квартири або продати їй цю частку не реагує. А оскільки спільне співіснування в квартирі з третіми особами та виділ 1/3 частину квартири в натурі є неможливим, просила позов задовольнити.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 15 лютого 2021 року позов задоволено. Припинено право власності ОСОБА_1 на 1/3 частку у спільному майні, а саме: в квартирі АДРЕСА_1 .

Присуджено ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 в сумі 242 193 грн., що попередньо внесена ОСОБА_2 на депозитний рахунок Корольовського районного суду м.Житомира.

Додатковим рішенням цього ж суду від 25 червня 2021 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено. Визнано за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/3 частину у спільному майні, а саме: в квартирі АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 980,00 грн. судових витрат, пов`язаних із проведенням експертизи, та 936,00 грн. сплаченого судового збору, а разом - 4 916,00 грн.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог та вирішити питання судових витрат. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Зокрема вказує, що судом першої інстанції в порушення вимог ст.53 ч.1 ст.54 ЦПК України не була залучена до розгляду справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_6 та невірно був зроблений висновок суду про те, що таке припинення права власності на належну апелянту 1/3 частку спірної квартири не завдасть істотної шкоди його інтересам як співвласнику та інтересам членів його сім`ї, а саме, доньці та онуці ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання яких зареєстровано за спірною квартирою, що підтверджується довідкою ОСББ «ОБРІЙ 21» від 29.06.2021р. Вказує, що його донька та онука не мають власного житла та не мають фінансової можливості на умовах найму проживати в іншому житловому приміщенні. Крім того зазначає, що позивачка разом із сином постійно проживає в Іспанії, а до України приїжджає у відпустку з метою провідати своїх рідних.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною 2 цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.

Відповідно до положення ч.1 статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Згідно ч.2 ст.365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Верховний Суд у постанові від 18.07.2019 у справі №210/2236/15-ц зазначив, що аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що припинення права особи на частку в спільному майні поза її волею за рішенням суду на підставі позову інших співвласників (співвласника) можливе за наявності хоча б однієї з чотирьох передбачених частиною першою статті 365 ЦК України підстав, проте таке припинення в усякому випадку не повинно завдати істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, і за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. При цьому, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , якому на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 . Після його смерті спадкоємцем 2/3 квартири став його син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у тому числі з урахуванням 1/3 частки майна, від якої відмовилася його мати, дружина померлого ОСОБА_5 . Спадкоємцем решти 1/3 квартири за законом стала мати померлого, ОСОБА_9 , яка подарувала її ОСОБА_5 , а той, в свою чергу, передарував її відповідачу ОСОБА_1 .

На підставі заяв сторін у справі були проведені судова будівельно - технічна експертиза (т.1, а.с.71-92), додаткова судова будівельно - технічна експертиза (т.1, а.с.115-130), судова будівельно - технічна експертиза (т.1, а.с.173-176) та судова оціночно - будівельна експертиза (т.2, а.с.1-18).

За результатами останньої судовим експертом А.Н. Юровим (Житомирське відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз) підготовлено висновок № 1537/19-25 від 09.11.2020, відповідно до якого вартість 1/3 частини квартири (з заокругленням до одиниць) становить 242 193 грн.; саме цей висновок експерта прийнятий судом, оскільки ця експертиза є останньою за часом та містить найбільш актуальні відомості про ринкову вартість 1/3 частки квартири (т.2, а.с.1-18).

На виконання ч.2 ст.365 ЦК України кошти у розмірі 242 193 грн. були внесені позивачкою на депозитний рахунок Корольовського районного суду м. Житомира.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог та врахував те, що частка належної на праві власності апелянту квартири є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною та припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам ОСОБА_1 .

Крім того, умови, за наявності яких суд може припинити право співвласника на частку у спільній власності у порядку, визначеному статтею 365 ЦК України, повинні досліджуватися судом з урахуванням положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної прецедентної практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), згідно з якими втручання у право власності може бути виправданим, якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності.

На підтвердження доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 надав Свідоцтво про народження ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 серія НОМЕР_1 (а.с.85); Довідку від 29.06.2021 р. №63 згідно якої за адресою АДРЕСА_2 зареєстровано дві особи дочка ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_5 та онука ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.86).

Разом з тим, доводи апеляційної скарги в частині порушення прав членів сім`ї відповідача та щодо незалучення доньки останнього до участі у справі не заслуговують на увагу та висновків суду не спростовують, оскільки доросла донька відповідача, яка має свою сім`ю, не є членом сім`ї свого батька, в розумінні положень сімейного Кодексу.

Крім того, виходячи із характеру спірних правовідносин в даній справі, права особи, яка фактично проживає у спірному житловому приміщенні, не є предметом дослідження та не може вплинути на результат вирішення спору.

Виходячи із наведеного, підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК підлягають частковому задоволенню вимоги про відшкодування понесених позивачкою судових витрат за надання правничої допомоги під час апеляційного розгляду справи.

При цьому суд виходить із того, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Зважаючи на вказані обставини апеляційний суд вважає необхідним відшкодувати 5000 грн. понесених позивачкою судових витрат.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 15 лютого 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5000 грн. витрат на правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 22.10.2021 року.