Справа № 342/372/21
Провадження № 2/342/424/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Федів Л.М.,

з участю: секретаря судового засідання Матієк І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (до зміни імені ОСОБА_4 ) про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, шляхом втрати права користування ним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , яка проживає по АДРЕСА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , зареєстрованих по АДРЕСА_1 , в якому просила ухвалити рішення, яким усунути їй перешкоди у користуванні належним їй на праві приватної власності житловим будинком, шляхом визнання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 (попереднє ім`я ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право на користування житловим будинком, розташованим по АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по АДРЕСА_1 позивач успадкувала від прадіда на підставі рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 09.12.2020, яке набрало законної сили 18.01.2021. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №242223924 від 28.01.2021 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 зареєстроване за позивачем, як одноосібним власником. Відповідачі у справі - це мати позивача та брат позивача. Матір позивача народжена як ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що доводиться свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 06.03.1966, після реєстрації шлюбу вона змінила прізвище на « ОСОБА_8 », після розірвання шлюбу 06.06.2001 залишила прізвище « ОСОБА_9 ». ІНФОРМАЦІЯ_3 матір позивача змінила прізвище на дошлюбне « ОСОБА_5 », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_2 від 27.07.2011. З 2001 року ОСОБА_5 постійно проживає в Греції. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є братом позивача. ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько позивача - ОСОБА_10 . У 2007 році ОСОБА_5 забрала ОСОБА_16 в Грецію. 05.05.2010 на підставі рішення Багатомандатного суду першої інстанції м.Корінф №24/2009 брат позивача був усиновлений чоловіком їх матері ОСОБА_5 - ОСОБА_11 та змінив ім`я на ОСОБА_3 , що доводиться виданим йому в Греції свідоцтвом про народження. Він постійно проживає в м.Зевголатіо в Греції. Отже, понад 14 років відповідачі у справі за місцем своєї реєстрації не проживають. Коли Городенківським районним судом розглядалася цивільна справа про визнання за позивачем права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 надіслала до суду заяву про те, що не претендує на вказане житлове господарство та не заперечує щодо його успадкування позивачем. З 2001 року ОСОБА_5 , а з 2007 року ОСОБА_4 не живуть разом із позивачем, вони не пов`язані спільним побутом, не мають взаємних прав та обов`язків. Вони добровільно вибули на постійне місце проживання до Греції, де ОСОБА_5 створила сім`ю, в якій проживає ОСОБА_3 . За місцем реєстрації відповідачі не проживають, їхня реєстрація у житловому будинку позивача має суто формальний характер. Житловий будинок належить позивачу особисто, жодних майнових претензій на нього відповідачі не мають. Вони вже понад 14 років не проживають за місцем реєстрації, не користуються будинком ОСОБА_1 та не несуть витрат на його утримання. Весь тягар утримання житлового будинку позивач несе самостійно. Для зняття відповідачів з реєстраційного обліку необхідно, щоб вони особисто подали заяву до органу місцевого самоврядування. Проте, відповідачі постійно працюють в Греції та не мають можливості прибути в Україну. В даний час, відколи в цілому світі посилено протиепідемічні заходи, спрямовані на подолання вірусу Covid-19, їхній приїзд в Україну став взагалі неможливим. Така ситуація порушує права та законні інтереси позивача, позбавляючи її можливості повноцінно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Через реєстрацію відповідачів в згаданому жиловому господарстві позивач не може оформити ні субсидію, ні соціальну допомогу як малозабезпечена. Інших позасудових способів захисту порушених прав у позивача немає. Відповідачі у справі ще у 2007 році добровільно прийняли усвідомлене рішення про переїзд на постійне проживання до іншої країни, де мають власне житло. Вони перевезли свої особисті речі та документи і жодного разу не заявили про майнові претензії на будинок. Наведене доводиться актом обстеження житлово-побутових умов, складеним Поточищенським сільським старостою. За таких обставин наявні підстави для визнання їх такими, що втратили право користування будинком. Досудове врегулювання спору в даному випадку неможливе, так як відповідачі постійно проживають за кордоном.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить ухвалити судове рішення, яким усунути їй перешкоди в користуванні житловим будинком.

Представник відповідачів - адвокат Ігнатюк Л.В. подала до суду заяву, в якій просила судовий розгляд справи завершувати без її участі, позов визнає. Крім того, вказала, що ознайомившись із змістом позовної заяви ОСОБА_12 та ОСОБА_5 надіслали на її адресу заяви, якими ствердили, що понад 10 років не проживають за місцем реєстрації, майнових претензій на будинок не мають, позов визнають, однак прибути в Україну для зняття з реєстрації не мають можливості, так як ОСОБА_12 служить в армії, а ОСОБА_13 постійно працює.

Із доданої заяви ОСОБА_5 слідує, що вона вибула на постійне проживання у Грецію, де вона одружена, працює та має власне житло. Її реєстрація в житловому будинку доньки ОСОБА_1 має суто формальний характер. Вона проживала та була прописана за цією адресою до виїзду за кордон. Майнових претензій на обумовлений житловий будинок не має. Прибути особисто для зняття з реєстраційного обліку не може через постійну зайнятість на роботі та жорсткі карантинні заходи Греції до подорожуючих. Позовні вимоги ОСОБА_1 визнає в повному обсязі. Просить розгляд справи проводити без її участі, не заперечує щодо зняття її з реєстраційного обліку у житловому будинку по АДРЕСА_1 .

Із доданої заяви ОСОБА_3 слідує, що він народжений ОСОБА_4 . Після смерті батька ОСОБА_10 , у 2007 році його мати - ОСОБА_5 забрала його в Грецію. У 2010 році мамин чоловік усиновив його і він змінив прізвище на ОСОБА_3 . Він вибув на постійне проживання у Грецію, де працює та має власне житло. Його реєстрація в житловому будинку сестри ОСОБА_1 має суто формальний характер. Він проживає та був прописаний за цією адресою до виїзду за кордон. В Грецію він виїхав у 2007 році. Майнових претензій на обумовлений житловий будинок він не має. Прибути особисто для зняття з реєстраційного обліку не може через постійну зайнятість на роботі та жорсткі карантинні заходи Греції до подорожуючих. Позовні вимоги ОСОБА_1 визнає в повному обсязі. Просить розгляд справи проводити без його участі, не заперечує щодо зняття його з реєстраційного обліку у житловому будинку по АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Ч.3 ст.211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення судового засідання судом не встановлено, судом прийнято рішення про проведення судового засідання за відсутності учасників справи.Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ст. 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2020 року по справі № 342/918/20 (провадження № 2/342/597/2020), яке 18.01.2021 набрало законної сили, визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 242223924 від 28.01.2021, нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності (розмір частки - 1) ОСОБА_1 на підставі рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області по справі № 342/918/20.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 є дочкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копіями:

1)свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 19 жовтня 1985 року, запис № 27 від 19.10.1985, де зазначено, що батьками ОСОБА_14 є ОСОБА_10 та ОСОБА_9 ;

2)свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , виданого 25.04.2006, з якого слідує, що після реєстрації шлюбу, актовий запис за № 5 від 25.04.2006, позивачу присвоєно прізвище « ОСОБА_15 »;

3)свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 , виданого 06.06.2001, з якого вбачається, що шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 26.06.2001 зроблено запис за № 431; прізвище після розірвання шлюбу їй залишено « ОСОБА_8 »;

4)свідоцтва про зміну імені серія НОМЕР_2 , виданого 27.07.2011, де зазначено, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 змінила ім`я на « ОСОБА_5 », про що в Книзі реєстрації зміни імені 27.07.2011 зроблено відповідний актовий запис за № 34.

Відповідач ОСОБА_3 (до зміни імені ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 є сином відповідача ОСОБА_2 та братом позивача ОСОБА_1 , що стверджується копіями:

1)свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 , виданого 05 липня 2007 року, актовий запис № 831 від 21.04.1993, де зазначено, що батьками ОСОБА_4 є ОСОБА_10 та ОСОБА_9 ;

2)свідоцтва про народження, переклад якого здійснено з грецької мови нотаріальним перекладачем В.Осадчук, актовий запис № 2/А/2010, виданого 05.05.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану Воха, з якого вбачається, що на підставі рішення Багатомандатного суду першої інстанції м.Корінф №24/2009 син ОСОБА_9 - ОСОБА_16 є також сином ОСОБА_17 та має прізвище - ОСОБА_18 , ім`я - ОСОБА_16 , ім`я батька - ОСОБА_19 .

Батько позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 (до зміни імені ОСОБА_4 ) - ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 в м. Київ у віці 41 роки, актовий запис за № 1134 від 17.01.2005, що доводиться копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_7 , виданого 17.01.2005 Відділом реєстрації смерті у м. Києві.

За ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, тимчасово. Ст. 310 згаданого кодексу визначено, що фізична особа має право на місце проживання.

Згідно довідки № 12/7 від 09.02.2021 виданої Поточищенським старостинським округом Городенківської міської ради, у домогосподарстві по АДРЕСА_1 на даний час зареєстровані на постійне місце проживання, але не проживають: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідачі ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані на постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , але за вказаною адресою не проживають, що стверджується повідомленнями Городенківської міської ради № 979, 980 від 02.04.2021, отриманими на запит суду.

Копією акту обстеження житлово-побутових умов, складеного комісією Поточищенського старостинського округу Городенківської міської ради доводиться, що в житловому будинку по АДРЕСА_1 , що належить на праві особистої власності ОСОБА_1 , зареєстровані, але не проживають з 2001 року: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , так як вони виїхали жили в Грецію.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Згідно частини 1 статті 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Частиною 1 ст.317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Із наведеного слідує, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь який час. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Верховний Суд України у постанові від 26 вересня 2019 року в справі №320/1384/17-ц (провадження № 61-48777св18) зробив висновок, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Ст. 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що відповідачі відсутні за зареєстрованим місцем проживання, без поважних причин, більше 10 років. Реєстрація місця проживання відповідачів в належному позивачу житловому будинку перешкоджає їй належним чином реалізовувати свої права власника об`єкта нерухомості.Позов визнається відповідачами, визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог.

При винесенні рішення судом враховується те, що відповідно до вимог Постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 територія колишнього Городенківського району Івано-Франківської області на даний час відноситься до Коломийського району Івано-Франківської області.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 150, 156 Житлового кодексу України, ст.ст. 29, 310, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 206, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 перешкоди у користуванні належним їй на праві приватної власності житловим будинком, шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 (до зміни імені ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими що втратила право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Зареєстроване місце проживання позивача ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 .

Зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 - АДРЕСА_1 .

Зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_3 (до зміни імені ОСОБА_4 ) - АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складене 19.10.2021.

Суддя: Федів Л. М.